Справа № 1519/2а-2239/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/29687/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Департаменту транспорту,
зв'язку та організації дорожнього руху
Одеської міської ради про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Департаменту
транспорту, зв'язку та організації
дорожнього руху Одеської міської ради
про визнання протиправними дій щодо
невиплати грошової допомоги у розмірі
10 місячних посадових окладів та
зобов'язання виплатити зазначену
грошову допомогу у сумі 12210 грн, а також
стягнути моральну шкоду у розмірі 12210
грн.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 15 липня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково, а саме: визнано
неправомірними дії відповідача щодо не
виплати ОСОБА_3 грошової допомоги у
розмірі 10 місячних посадових окладів;
зобов'язано Департамент транспортного
комплексу та зв'язку Одеської міської
ради виплатити позивачу грошову
допомогу у розмірі десяти місячних
посадових окладів в розмірі 12210 грн.
Стягнуто з Департаменту транспортного
комплексу та зв'язку Одеської міської
ради на користь позивача завдану
моральну шкоду в розмірі 1500 грн та
судові витрати в сумі 3 грн 40 коп.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2012
року апеляційну скаргу представника
Департаменту транспорту, зв'язку та
організації дорожнього руху Одеської
міської ради задоволено частково, а
саме: постанову Малиновського
районного суду м. Одеси від 15 липня 2011
року скасовано й позовні вимоги ОСОБА_3
залишено без розгляду.

У касаційній скарзі на вказане судове
рішення ОСОБА_3 ставить питання про
його скасування в зв'язку з
неправильним застосуванням норм
процесуального права та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги
ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що позовну заяву
позивачем було подано після спливу
встановленого законодавством строку
на її подачу.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на час звернення
позивача до суду з позовом) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у вказаній вище редакції)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, позивач звернувся за захистом
порушеного відповідачем права на
виплату одноразової грошової допомоги,
право на яку, на думку позивача, виникло
у нього після призначення пенсії у
листопаді 2009 року, лише у квітні 2011
року.

Листом від 26 лютого 2010 року за № 41/06/187-10
начальником юридичного управління
Міністерства праці та соціальної
політики України роз'яснено позивачу
право оскаржити в судовому порядку дії
чи бездіяльність відповідача у разі
відмови у виплаті допомоги.

За таких обставин, з урахуванням того,
що в період з грудня 2009 року по квітень
2011 року відповідач не виплачував
вказану допомогу ОСОБА_3, а тому суд
апеляційної інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що позивач
дізнавшись у лютому - березні 2010 року
про порушення свого права на отримання
одноразової грошової допомоги
звернувся до суду з позовом про захист
порушеного права із значним
перевищенням встановленого ч. 2 ст. 99
КАС України процесуального строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України
передбачено, що суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судове рішення
апеляційної інстанції постановлено з
додержанням норм процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, доводи касаційної скарги є
необґрунтованими, підстави для
передачі справи на розгляд складу
колегії суддів Вищого
адміністративного суду України в
судовому засіданні відсутні. Доводи
касаційної скарги зроблених судом
висновків не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: