Справа № 802/317/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 березня 2014 р.
Справа № 802/317/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання:
ОСОБА_1 Ірини Олегівни,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача:
ОСОБА_2,

представника відповідача:
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особі-підприємця
ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) до начальника
управління Укратрансінспекції у
Вінницькій області Ратовського
Анатолія Сігізмундовича (далі
-Укратрансінспекція у Вінницькій
області) про скасування постанови та
розрахунку

в с т а н о в и в :

В лютому 2014 року ФОП ОСОБА_1 звернувся в
суд з адміністративним позовом до
начальника управління
Укратрансінспекції у Вінницькій
області Ратовського А.С. про скасування
постанови № 011847 від 27.01.2013 року про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1700,00 грн. та розрахунку№1
плати за проїзд великовагових та/або
великогабаритних транспортних засобів
автомобільними дорогами загального
користування.

Вказував, що постанова № 011847 від 27.01.2013
року про застосування
адміністративно-господарського штрафу
є незаконною, оскільки прийнята на
підставі акту перевірки від 19.12.2013 року,
яку було проведено в супереч вимогам
Закону України «Про автомобільний
транспорт».

На обґрунтування позову заявник вказує
на те, що висновок про порушення ним
абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» є помилковим
оскільки базується лише на неналежним
чином оформленої копії
товарно-транспортної накладної, без
врахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, що
спричинило настання несприятливих
наслідків для прав, свобод та інтересів
позивача.

Враховуючи зазначене, позивач вважає,
що оскаржувані постанова та розрахунок
начальника управління
Укратрансінспекції у Вінницькій
області Ратовського А.С. є незаконними
та такими, що прийняті з порушенням
норм діючого законодавства України, та
такими що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали заявлені
позовні вимоги, посилаючись на доводи
викладені в позові, просили його
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав. Зазначав, що на підставі
товарно-транспортної накладної було
встановлено вантажне перевезення з
перевищенням (великогабаритних)
параметрів без отримання відповідного
дозволу та документу про внесення
плати за проїзд великовагових
транспортних засобів. В зв'язку з чим,
до позивача застосовано
адміністративного-господарську
санкцію та здійснено розрахунок плати
за проїзд великовагових та/або
великогабаритних транспортних засобів
автомобільними дорогами загального
користування.

Дослідивши подані сторонами документи,
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення сторін, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що заявлений
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 19.12.2013 року, на
підставі окремого доручення голови
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті від 17.12.2013 року
№1095/8/3-13 (а.с. 39) та відповідно до
направлення на перевірку від 18.12.2013
року № 000722 (а.с. 44), старшими державними
інспекторами інспекції ВДК управління
Укратрансінспекції у Вінницькій
області проведено позапланову
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог ст. 48 Закону України
"Про автомобільний транспорт" в частині
перевезення вантажів з перевищенням
вагових обмежень та Постанови КМУ від
27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо
збереження автомобільних доріг
загального користування».

За результатами перевірки складено акт
від 19.12.2013 року, яким встановлено
порушення ФОП ОСОБА_1 абз. 3 ч. 1 ст. 60
Закону України "Про автомобільний
транспорт", а саме, надання послуг по
перевезенню вантажу згідно ТТН №900429
від 03.09.2013 року без оформлених
документів, перелік яких визначений ст.
48, вказаного Закону (дозволу, якій дає
право на рух автодорогами України з
перевищенням великовагових
(великогабаритних) параметрів або
документа про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів) (а.с. 45).

Висновок перевірки базується лише на
підставі копії товарно-транспортної
накладної №900429 від 03.09.2013 року, зі з
місту якої встановлено, що
автопідприємство ФОП ОСОБА_1 на
власному автомобілі РЕНО НОМЕР_3,
причеп НОМЕР_4 здійснив перевезення
вантажу (пшениця), замовником
перевезення є ТОВ «Ферко»,
вантажоодержувач - ОМТП Омемпекс купе,
пункт навантаження смт. Тростянець,
загальна вага вантажу та автомобіля
складає 54,08 тонн (а.с. 8).

На підставі акту перевірки начальником
управління Укратрансінспекції у
Вінницькій області Ратовським А.С.
27.01.2014 року винесено постанову № 011847,
якою на позивача накладено
адміністративний штраф в розмірі 1700,00
грн. (а.с. 11).

Крім того, здійснено розрахунок №1
плати за проїзд великовагових та/або
великогабаритних транспортних засобів
автомобільними дорогами загального
користування згідно ТТН №900429 від 03.09.2013
року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
та розрахунком ФОП ОСОБА_1 звернувся до
суду за захистом своїх прав, оскільки
вважає останні такими, що суперечать
вимогам чинного законодавства, а тому
підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
діям та спірному рішенню відповідача,
суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту визначені
Законом України "Про автомобільний
транспорт".

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
автомобільний транспорт»,
автомобільний перевізник - це фізична
або юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Як встановлено нормами ст. 6 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
державному контролю підлягають усі
транспортні засоби українських та
іноземних перевізників, що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів та
вантажів на території України.
Державний контроль автомобільних
перевізників здійснюється шляхом
проведення планових, позапланових і
рейдових перевірок.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про
автомобільний транспорт», рух
транспортних засобів, навантаження на
вісь, загальна маса або габарити яких
перевищують норми, встановлені
державними стандартами та
нормативно-правовими актами,
дозволяється за погодженнями з
відповідними органами у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху
передбачено, що за спеціальними
правилами здійснюється дорожнє
перевезення небезпечних вантажів, рух
транспортних засобів та їх составів у
разі, коли хоч один з їх габаритів
перевищує за шириною 2,6 м, за висотою
від поверхні дороги - 4 м (для
контейнеровозів на встановлених
Укравтодором і Державтоінспекцією
маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для
маршрутних транспортних засобів - 25 м),
фактичну масу понад 38 т (на
встановлених Укравтодором і
Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т;
для контейнеровозів - понад 44 т, на
встановлених для них маршрутах - до 46 т),
навантаження на одиночну вісь - 11 т (для
автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні
осі - 16 т, строєні - 22 т (для
контейнеровозів навантаження на
одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т,
строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає
за задній габарит транспортного засобу
більш як на 2 м.

Відповідно до п.3 «Порядку здійснення
габаритно-вагового контролю та
справляння плати за проїзд
автомобільними дорогами загального
користування транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів,
вагові та/або габаритні параметри яких
перевищують нормативні» (далі -
Порядок), затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.06.2007
року №879, габаритно-ваговий контроль
транспортних засобів на автомобільних
дорогах загального користування
здійснюється Укртрансінспекцією, її
територіальними органами та
відповідними підрозділами МВС, що
забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно з п. 21 цього Порядку, у разі
виявлення факту перевищення хоча б
одного вагового та/або габаритного
нормативного параметра більш як на 2
відсотки подальший рух транспортного
засобу забороняється до внесення плати
за його проїзд автомобільними дорогами
загального користування (далі - плата
за проїзд). Плата за проїзд
великовагового та/або
великогабаритного транспортного
засобу, що рухався без відповідного
дозволу, здійснюється у подвійному
розмірі за пройдену частину маршруту
по території України.

Плата за проїзд великовагового та/або
великогабаритного транспортного
засобу, відповідно до п. 30 Положення,
справляється за встановленими
ставками залежно від маси такого
транспортного засобу, навантаження на
вісь (осі), габаритів та протяжності
маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг)
х В, де

П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення
загальної маси транспортного засобу за
1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення
навантаження на вісь (осі)
транспортного засобу за 1 кілометр
проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення
габаритів транспортного засобу за 1
кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Пунктом 31-1 Положення встановлено, що
вразі якщо рух великовагового
транспортного засобу здійснюється без
відповідного дозволу або внесення
плати за проїзд великовагового та/або
великогабаритного транспортного
засобу, така плата визначається за
пройдену частину маршруту по території
України або за частину, яку перевізник
має намір проїхати, у разі перевищення
нормативу хоча б одного вагового або
габаритного параметру: до 10 відсотків -
у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків -
у потрійному розмірі; більше як на 40
відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються санкції
за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищенаведені норми чинного
законодавства, суд приходить до
висновку, що позов в частині скасування
постанови № 011847 від 27.01.2013 року про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Так, судом встановлено, що в
користуванні (у власності) ФОП ОСОБА_1
знаходився транспортний засіб Renault Premium
420; державний номер НОМЕР_3; тип кузова -
силовий тягач-Е, що підтверджується
обліковою карткою транспортного
засобу (а.с. 46). Крім того, у власності
позивача перебував
напівпричіп-самоскид марки Yanmil з
об'ємом кузова 40 м3, про що свідчить
надана в судове засідання та долучена
до матеріалів справи копія договору
купівлі від 09.07.2012 року № 18
вищезазначеного
напівпричіпу-самоскиду. Згідно
свідоцтва про реєстрацію
напівпричіпу-самоскиду марки Yanmil
НОМЕР_5, повна маса транспортного
засобу складає 34,5 тонн, маса без
навантаження 6,5 тонн.

Однак, як вбачається з копії ТТН №900429
від 03.09.2013 року та стверджується
представником відповідача, ФОП ОСОБА_1
здійснював перевезення вантажу, а саме
пшениці, загальною масою 54,08 т., що
відповідно до технічних характеристик
транспортного засобу позивача,
неможливо, так як допустима повна маса
навантаження транспортного засобу
суттєво менша загальної маси
зазначеної в ТТН.

Таким чином, як встановлено судом та
стверджується позивачем в
адміністративному позові, вимога
відповідача щодо необхідності
отримання дозволу на перевезення
великовагового та/або
великогабаритного транспортного
засобу спростовується технічними
характеристиками транспортного засобу
Renault Premium 420; та напівпричіп-самоскида
марки Yanmil.

Відповідно до частини першої статті 69
КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Частиною першою статті 79 КАС України
передбачено, що письмовими доказами є
документи (у тому числі електронні
документи), акти, листи, телеграми,
будь-які інші письмові записи, що
містять в собі відомості про обставини,
які мають значення для справи

Відповідно до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Мінтрансу від 14.10.97 р. № 363,
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи. Крім того, первинна
транспортна документація відноситься
до первинних документів, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.

Оглянута судом копія
товарно-транспортної накладної, що
міститься в матеріалах справи свідчить
про те, що вона не відповідає вимогам
затвердженого зразку, оскільки не
можливо встановити ким само отримано
товар, в якій кількості та коли саме
здійснювалось розвантаження товару,
відсутнє найменування отримувача,
підпис уповноваженої особи та мокра
печатка отримувача
товарно-матеріальних цінностей.

Суд звертає увагу на наступне, що
згідно до ст. 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" документами
для здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є:

- для автомобільного перевізника -
документ, що засвідчує використання
транспортного засобу на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством;

- для водія - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

У разі перевезення вантажів з
перевищенням габаритних або вагових
обмежень обов'язковим документом також
є дозвіл, який дає право на рух
автомобільними дорогами України,
виданий компетентними уповноваженими
органами, або документ про внесення
плати за проїзд великовагових
(великогабаритних) транспортних
засобів, якщо перевищення вагових або
габаритних обмежень над визначеними
законодавством становить менше семи
відсотків.

Таким чином, суд не може брати до уваги
як належний доказ у справі копію
товарно-транспортної накладної №900429
від 03.09.2013 року, яка слугувала
відповідачу підставою для прийняття
оскаржуваної постанови.

Щодо позовної вимоги про скасування
розрахунку №1 плати за проїзд
великовагових та/або великогабаритних
транспортних засобів автомобільними
дорогами загального користування
згідно ТТН №900429 від 03.09.2013 року, суд
зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінські
функції на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлений інших порядок судового
провадження.

Згідно ч.2 ст. 17 КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних
з виборчим процесом чи процесом
референдуму.

При цьому, обов'язковою ознакою
рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, як предмет
адміністративного спору, є прямий
(безпосередній) вплив рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень на правовий статус
фізичної чи юридичної особи, тобто
обмеження її прав, свобод, покладення
на неї обов'язків.

Рішення суб'єкта владних повноважень,
які у контексті положень КАС України
можуть бути оскаржені до суду,
необхідно розуміти як нормативно -
правові акти, так і правові акти
індивідуальної дії.

За установленими в теорії права
підходами до класифікації правових
актів нормативно - правовий акт це
прийнятий уповноваженим державним
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неоднарозово. Що ж до правових актів
індивідуальної дії, то вони породжують
права і обов'язки тільки у того суб'єкта
(чи визначеного ними певного кола
суб'єктів), якому вони адресовані.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
розрахунки плати за проїзд
великовагових та/або великогабаритних
транспортних засобів автомобільними
дорогами загального користування
носять інформаційний характер, не
встановлюють для позивача будь -яких
обов'язків та не передбачають
відповідальність за їх не виконання.
Оскаржений рахунок плати за проїзд не
створює та не припиняє прав чи
обов'язків позивача, жодних
управлінських висновків не містить,
вчиняти будь-які обов'язкові дії він не
приписує, а отже не породжує,
правовідносин, що можуть бути
предметом публічно-правового спору.

Таким чином, вказаний документ не є
рішеннями суб'єкта владних повноважень
у розумінні статті 17 КАС України.

Окремо слід зазначити, що розрахунок
плати за проїзд великовагових та/або
великогабаритних транспортних засобів
автомобільними дорогами загального
користування підлягає оцінці судом
лише під час вирішення спорів, що
виникають внаслідок здійснення
габаритно-вагового контролю, зокрема,
щодо оскарження дії або бездіяльності
учасників відносин у сфері
габаритно-вагового контролю,
обґрунтованість вимоги про стягнення з
перевізника суми плати за проїзд до
бюджету.

Таким чином, суд приходить до висновку
про часткове задоволення
адміністративного позову в межах
заявлених позовних вимог щодо
скасування постанови № 011847 від 27.01.2013
року про застосування
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1700,00 грн. В задоволенні решти
позовних вимог суд вважає за необхідне
відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зауважує, що в ході судового
розгляду справи позивачем доведено ті
обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги щодо визнання протиправним та
скасування наказу, в той час, як
відповідач не довів правомірності
прийнятого ним рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується частиною
3 статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно якої, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.

Таким чином, суд присуджує ФОП ОСОБА_1 з
Державного бюджету України здійснені
ним документально підтверджені судові
витрати (судовий збір ) в сумі 182,7 грн.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162,
163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову управління
Укртрансінспекції у Вінницькій
області № 011847 від 27.01.2013 року про
застосування
адміністративно-господарського
штрафу.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 182,7 грн.,
шляхом його безспірного списання
органом Державної казначейської
служби України із рахунку управління
Укртрансінспекції у Вінницькій
області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
Дончик Віталій
Володимирович