Справа № 2а/2470/2700/12
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/41698/13

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.
(доповідач),

суддів: Ємельянової В.І.,

Рецебуринського
Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
відділу у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Управління Міністерства внутрішніх
справ в Чернівецькій області (далі -
Відділ імміграції) про скасування
рішення за касаційною скаргою ОСОБА_2
на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом, відповідно до якого
просив визнати протиправним рішення
Відділу імміграції від 21 березня 2012
року про відмову в наданні йому дозволу
на імміграцію в Україну та зобов'язати
відповідача надати такий дозвіл.

Посилався на те, що рішення, яке є
предметом оскарження, суперечить
вимогам закону та порушує його права.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 4 квітня 2013
року позовні вимоги задоволено.
Скасовано рішення відділу у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Управління державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області від 5 червня 2012
року про відмову у наданні дозволу на
імміграцію в Україну ОСОБА_2

Вінницький апеляційний
адміністративний суд рішенням від 13
червня 2013 року постанову окружного
суду скасував та ухвалив нову про
відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судом апеляційної інстанції,
просить постанову апеляційного суду
скасувати і залишити в силі рішення
окружного суду. Вказує на те, що він
працівникам імміграційної служби
неправдивих відомостей не повідомляв.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, у березні 2012 року ОСОБА_2
звернувся до Відділу імміграції з
заявою про надання дозволу на
імміграцію в Україну. Рішенням від 5
червня 2012 року, яке є предметом
оскарження, в задоволенні вимоги
відмовлено з підстав, передбачених
пунктом 4 статті 10 Закону України «Про
імміграцію».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
обґрунтованості позову, оскільки
відмова у наданні дозволу на
імміграцію в Україну негативно впливає
на сімейні відносини позивача та
порушується принцип справедливої
рівноваги.

Апеляційний суд з таким висновком не
погодився і зазначив, що відмова у
наданні дозволу на імміграцію є
законною, так як ОСОБА_2 в заяві про
надання дозволу на імміграцію свідомо
вказав неправдиві відомості про
притягнення до кримінальної
відповідальності.

Рішення суду апеляційної інстанції
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначається Законом України від 7
червня 2001 року №2491-III «Про імміграцію»
(далі - Закон №2491-ІІІ).

У статті 10 цього Закону наведено
перелік підстав для відмови у наданні
дозволу на імміграцію. Дозвіл на
імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення
волі на строк більше одного року за
вчинення діяння, що відповідно до
законів України визнається злочином,
якщо судимість не погашена і не знята у
встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру,
воєнний злочин або злочин проти
людяності та людства, як їх визначено в
міжнародному праві, або розшукуються у
зв'язку із вчиненням діяння, що
відповідно до законів України
визнається тяжким злочином, або їм
повідомлено про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
досудове розслідування якого не
закінчено(пункт 2 частини першої статті
10 із змінами, внесеними згідно із
Законом України від 13.04.2012 р. N 4652-VI);

3) особам, хворим на хронічний
алкоголізм, токсикоманію, наркоманію
або інфекційні захворювання, перелік
яких визначено центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я (пункт 3 частини першої
статті 10 із змінами, внесеними згідно
із Законом України від 16.10.2012 р. N 5459-VI);

4) особам, які в заявах про надання
дозволу на імміграцію зазначили
свідомо неправдиві відомості чи подали
підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону
заборонено в'їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених
законами України.

Як установлено судом апеляційної
інстанції, позивач, при зверненні до
Відділу імміграції, вказав завідомо
неправдиві відомості, зокрема те, що
він до кримінальної відповідальності
не притягувався, хоча насправді
неодноразово притягувався до такої
відповідальності, в тому числі був
судимий 23.11.2000 року за частиною 2 статті
140 КК України, 30.05.2002 року за частиною 2
статті 182, статтею 69, частиною 4 статті 70
КК України, 13.02.2007 року за статтями 190
частиною 1, 187 частиною другою, 69, 70 КК
України.

Зазначені обставини свідчать, що суд
апеляційної інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
законність рішенням Відділу
імміграції від 5 червня 2012 року, яким
відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на
імміграцію в Україну, на підставі
пункту 4 статті 10 Закону №2491-III.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
висновок суду апеляційної інстанції не
спростовують і не дають підстав
вважати рішення таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального чи
процесуального права.

При заповненні заяви про надання
дозволу на імміграцію в Україну,
позивач на питання чи притягувався він
до кримінальної відповідальності, якщо
так, то коли, де і за, що повідомив, що ні.
Такі відомості відносяться до
неправдивих, оскільки, як зазначалося
вище, він неодноразово судимий. Остання
судимість мала місце у 2007 році.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 13 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, проте може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський