Справа № 823/169/14
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
справа № 823/169/14

14 год. 30 хв.
м.
Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Рахліній В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Корсунь-Шевченківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області,
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про скасування
вимоги, рішення та зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ФОП ОСОБА_1, в якій
останній просить:

- визнати протиправною та скасувати
вимогу Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської ОДПІ від
21.11.2013р. № Ф-176У, якою позивача
зобов'язано сплатити недоїмку до
мінімального страхового внеску в сумі 1
131,81грн., а також рішення Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 20.01.2014р. № 1099/23-00-17-0308;

- зобов'язати Корсунь-Шевченківську
ОДПІ утриматися від вчинення дій по
нарахуванню мінімального страхового
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та направленню
вимог про його сплату ФОП ОСОБА_1

Обгрунтовуючи вимоги позивач зазначає,
що він є фізичною особою-підприємцем,
який обрав спрощену систему
оподаткування, крім того, є пенсіонером
за віком, отримує відповідну пенсію, а
тому, у відповідності до ч.4 ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не потребує
соціального страхування і може брати
участь у страхуванні лише в
добровільному порядку.

Позивач або його представник в судове
засідання не прибули. 26.02.2014р.
представник позивача надав заяву, в
якій позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив розглядати
справу за його відсутності, на підставі
наявних в справі матеріалів, в порядку
письмового провадження.

Представники відповідачів в судове
засідання також не прибули, натомість
надіслали до суду заперечення на
адміністративний позов, а також заяви
про розгляд справи за їх відсутності, в
порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України,
якщо всіма особами, які беруть участь у
справі, буде заявлено клопотання про
розгляд справи за їх відсутності, то
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження за
наявними у ній матеріалами.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 3 КАС України
визначено, що письмовим провадженням у
справі є розгляд і вирішення
адміністративної справи судом першої,
апеляційної чи касаційної інстанції
без виклику осіб та проведення
судового засідання на основі наявних у
суду матеріалів у випадках,
встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вирішив провести
розгляд справи за відсутності сторін
на підставі наявних матеріалів справи
в порядку письмового провадження.

Частиною 1 ст. 41 КАС України
передбачено, що у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 зареєстрований суб'єктом
господарювання 27.02.2003р., за
ідентифікаційним номером - НОМЕР_1
(а.с12).

З 01.01.2012р. позивач перебуває на
спрощеній системі оподаткування, що
підтверджується свідоцтвом платника
єдиного податку серії НОМЕР_4 (а.с.13).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2
ОСОБА_1 є громадянином, який постійно
проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю (Категорія
4), окрім того, позивачем до суду надано
копію пенсійного посвідчення серії
НОМЕР_3 від 09.10.2013р., за яким ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в
Пенсійному фонді України як пенсіонер
за віком, термін дії - довічно (а.с.11,
зворотній бік).

У відповідності до п.191.1.2 статті 191
Закону України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України в зв'язку з
проведенням адміністративної реформи»
від 04.07.2013р. №404-VII, в редакції від
11.08.2013р., функції з контролю за
своєчасністю подання платниками
податків та платниками єдиного внеску
передбаченої законом звітності
(декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів),
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування та сплати податків, зборів,
платежів віднесено до компетенції
контролюючих органів (органів доходів
і зборів).

21.11.2013р. Канівським відділенням
Корсунь-Шевченківської ОДПІ прийнято
вимогу про сплату боргу (недоїмки) №
Ф-176У, в якій від позивача вимагається
сплатити суму недоїмки по єдиному
внеску на загальну суму 1 131,81грн. (а.с.14).

В подальшому, 20.12.2013р. ФОП ОСОБА_1 в
порядку ст. 25 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» оскаржив
вищевказану вимогу до Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області (а.с.15-17).

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
20.01.2014р., в задоволенні скарги позивача
та, як наслідок, скасуванні вимоги
податкового органу від 21.11.2013р. № Ф-176У
було відмовлено та запропоновано ФОП
ОСОБА_1 вразі незгоди з прийнятим
рішенням звернутися до суду.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №2464-VI від
08.07.2010р. (надалі - Закон №2464).

Відповідно до ст.1 Закону №2464 єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування згідно п.4 ч.1 ст.4
Закону №2464 є, зокрема: фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

З огляду на викладені вище норми Закону
№2464, ФОП ОСОБА_1 є страхувальником, в
розумінні цього Закону, та
зареєстрований, як платник єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно з п.7 розділу І Закону України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» №3609-VI від
07.07.2011р. (далі по тексту - Закон №3609-VI) ст.
4 Закону №2464 доповнено частиною 4,
згідно якої особи, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу і обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Враховуючи, що дані зміни відповідно до
п.1 розділу II Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 3609-VI набули чинності
з дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011р., тому
нарахування сум єдиного внеску особам,
визначеним в ч.4 ст.4 Закону №2464 після
серпня 2011 року - є неправомірним. Тобто,
дії суб'єкта владних повноважень по
прийняттю вимоги від 21.11.2013р. № Ф-176У є
протиправними, в зв'язку з чим остання
має бути скасована. Суд зазначає, що в
даному випадку підлягає скасуванню
також рішення Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
20.01.2014р. про результати розгляду скарги,
яким ФОП ОСОБА_1 відмовлено в
скасуванні оскаржуваної вимоги.

Стаття 1 Закону України від 09.07.2003р.
№1058-VI «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (надалі
- Закон №1058) передбачає чітке
визначення поняття «пенсіонер» - особа,
яка відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.26 Закону №1058 визначено, що
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

Нормативним актом, який визначає
основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення є Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991р. №796-XII (надалі -
Закон №796).

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796,
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого ст.26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» залежно від категорій
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, для
встановлення пільг і компенсацій.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.14 Закону №796 для
встановлення пільг і компенсацій
визначаються такі категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема: особи, які
постійно проживають або постійно
працюють чи постійно навчаються на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю, за умови,
що вони за станом на 1 січня 1993 року
прожили або відпрацювали чи постійно
навчалися у цій зоні не менше чотирьох
років, - категорія 4.

Таким чином, спеціальним законом
встановлені умови надання пенсій за
віком особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення.

Аналіз норм чинного законодавства дає
підстави зробити висновок, що
«пенсіонер за віком» - це та особа, яка
перебуває на обліку у відповідному
територіальному управлінні Пенсійного
Фонду України та отримує пенсію за
віком, незважаючи на те, що її вік
менший ніж вік визначений ч. 1 ст.26
Закону №1058, оскільки норми діючого
пенсійного законодавства при
наявності певних, визначених законом
умов, передбачають призначення пенсії
за віком із зменшенням пенсійного віку.

Суд наголошує, що позивачеві
призначена пенсія за віком відповідно
до ст.26 Закону №1058 із застосуванням
ст.55 Закону №796 (пенсійний вік для ФОП
ОСОБА_1 було зменшено, в зв'язку з тим, що
останній працював або проживав на
територіях радіоактивного
забруднення). На думку суду ця
обставина підтверджує той факт, що
позивач вийшов на пенсію саме за віком,
хоч і на пільгових умовах, що і
зазначається в його пенсійному
посвідченні.

Відповідна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 05.06.2013р. у справі №К/800/19819/13
(2а-2570/3820/2012), ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
16.05.2013р. у справі №К/9991/63268/12 (2а/1770/2178/12),
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 26.03.2013р. у справі №К/9991/72976/12
(2а/2370/1727/12) та ін.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
положення ч.4 ст.4 Закону №2464, суд дійшов
висновку, що ФОП ОСОБА_1, як особа, якій
призначено пенсію за віком зі
зниженням пенсійного віку, звільнена
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, як пенсіонер та
фізична особа-підприємець, яка обрала
спрощену систему оподаткування,
оскільки, призначення пенсії зі
зниженням пенсійного віку не впливає
на статус позивача, як пенсіонера за
віком. Більш того, з серпня 2011р. такі
пенсіонери за віком можуть бути
платниками єдиного соціального внеску
лише виключно на добровільних засадах.

Таким чином, позовна вимога ФОП ОСОБА_1
щодо визнання протиправною та
скасування вимоги Канівського
відділення Корсунь-Шевченківської
ОДПІ від 21.11.2013р. № Ф-176У, якою позивача
зобов'язано сплатити недоїмку до
мінімального страхового внеску в сумі 1
131,81грн., є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Оскільки судом встановлено, що ФОП
ОСОБА_1 не потребує соціального
страхування і може брати участь у
страхуванні лише в добровільному
порядку, в зв'язку з тим, що останній є
пенсіонером за віком, то рішення
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області від 20.01.2014р. про
результати розгляду скарги, яким
позивачеві відмовлено в скасуванні
оскаржуваної вимоги також є
протиправним та має бути скасованим.

Задовольняючи позов частково суд
зазначає, що ФОП ОСОБА_1 також просить
зобов'язати Корсунь-Шевченківську ОДПІ
утриматися від вчинення дій по
нарахуванню йому мінімального
страхового внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та направленню
вимог, тобто утриматися від вчинення
дій в майбутньому. Така вимога на думку
суду є необґрунтованою та не підлягає
задоволенню, оскільки, адміністративні
суди не наділені повноваженнями
вирішувати адміністративні спори шодо
подій, які не відбулись, тобто,
заздалегідь надавати правову оцінку
діям (бездіяльності) суб'єкта владних
повноважень.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області від 21.11.2013р. № Ф-176У
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості
зі сплати єдиного соціального внеску в
розмірі 1 131 (одна тисяча сто тридцять
одна) грн. 81 коп.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
20.01.2014р. № 1099/23-00-17-0308 про результати
розгляду скарги.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 сплачений ним
судовий збір в сумі 182 (сто вісімдесят
дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка подається до Київського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкта владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною четвертою
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
С.М. Гарань