Справа № 826/17259/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інноваційні банківські системи» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Інноваційні
банківські системи» (далі - Позивач, ТОВ
«ІБС) звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - Відповідач, ДПІ у
Печерському районі) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
09.07.2013 року №1.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.12.2013 року позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що Позивачем доведено
відсутність фактів порушення
податкового законодавства. Крім
іншого, суд першої інстанції наголосив
на тому, що Відповідачем не подано
жодних доказів нікчемності укладеного
Позивачем з ТОВ «Толден» договору, на
підставі якого ТОВ «ІБС» було
сформовано податковий кредит.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
неповному дослідженні судом всіх
фактичних обставин справи та перевірки
їх доказами, що спричинило прийняття
неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Представник Позивача наполягав на
залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Вирішуючи вказану справу, суд першої
інстанції встановив, що у травні 2013
року працівниками ДПІ у Печерському
районі було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ «ІБС»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Толден» за
період з 01.10.2011 року по 31.10.2011 року. У
ході перевірки податковим органом було
виявлено порушення Позивачем п.п. 198.1,
198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, ст. 185 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
занижено суму податку на додану
вартість за жовтень 2011 року в сумі 1 060
778,00 грн.. Результати перевірки
зафіксовані в акті від 18.06.2013 року
№626/22.3/36184511. На підставі викладених в
акті перевірки висновків Відповідачем
09.07.2013 року винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р»
№1, яким Позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 1 591
167,00 грн., у тому числі за основним
платежем - 1 060 778,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями - 530 389,00 грн.

Вирішуючи питання про відповідність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення вимогам
податкового законодавства, суд першої
інстанції встановив наступне.

У 2011 році Позивач мав на підставі
цивільно-правового договору
господарські відносини з ТОВ «Толден»,
внаслідок чого ТОВ «ІБС» сформувало у
жовтні 2011 року податковий кредит на
суму 1 060 778,00 грн.

Надаючи оцінку реальності виконання
укладеного із зазначеним контрагентом
договору, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Між Позивачем (Покупець) та ТОВ
«Толден» (Продавець) 19.09.2011 року було
укладено договір купівлі-продажу
№1909/2011 (далі - Договір), за умовами якого
Продавець продає, а Покупець приймає і
зобов'язується оплатити товар,
асортимент, номенклатура, кількість і
вартість якого визначаються в товарних
накладних та специфікаціях на передачу
конкретної партії товару за цим
Договором.

Згідно п. 1.2 Договору загальна сума
поставки товару за цим Договором
складає вартість поставки окремих
партій.

Відповідно до п. 2.3 Договору передача
товару від Продавця до Покупця
здійснюється шляхом підписання
товарних накладних на партію товару.

Факт виконання зазначеного Договору,
як вірно зазначив суд першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: замовлень (т. 1 а.с. 98-110),
видаткових накладних (т. 1 а.с. 113-125),
податкових накладних (т. 1 а.с. 126-133),
рахунків-фактур (т. 1 а.с. 134-151),
банківських виписок (т. 1 а.с. 152-159).

Крім того, колегія суддів погоджується
з твердженням Окружного
адміністративного суду м. Києва про
підтвердження Позивачем факту
транспортування придбаного у ТОВ
«Толден» товару наявними у матеріалах
справи копіями: договору від 04.01.2011 року
№738 про надання послуг з виконання
складської переробки вантажів (т. 1 а.с.
160-161), актів приймання-передачі робіт (т.
1 а.с. 163, 166), рахунків (т. 1 а.с. 164, 167),
податкових накладних (т. 1 а.с. 165, 168),
актів передачі товарно-матеріальних
цінностей (т. 1 а.с. 169-185).

При цьому суд першої інстанції
обґрунтовано наголосив на тому, що в
подальшому придбаний у ТОВ «Толден»
товар було використано Позивачем у
власній господарській діяльності, а
саме реалізовано ПАТ «Дочерний банк
Сбербанка России», ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк», ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ
«ОТП Банк»,

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції,
здійснивши системний аналіз приписів
ст. ст. 14, 198, 201 ПК України, прийшов до
висновку про відсутність у податкового
органу підстав для збільшення
податкових зобов'язань з ПДВ Позивачу,
оскільки наявні у матеріалах справи
докази повністю підтверджують
правомірність формування ТОВ «Толден»
податкового кредиту.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають,
що якщо господарське зобов'язання
визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі
виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру
лише у однієї із сторін усе одержане
нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход
держави.

Враховуючи положення зазначених вище
статей ГК України, колегія суддів
вважає за необхідне підкреслити той
факт, що для визнання правочину такого,
що укладений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, необхідно встановити факт
наявності у контрагентів або
контрагента такої мети.

Таким чином, на думку суду апеляційної
інстанції, господарські операції між
контрагентами мали товарний характер
та не були вчинені з метою, яка завідомо
суперечила інтересам держави і
суспільства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон про
бухгалтерський облік) документом, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону
визначають, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що наявні у матеріалах справи
документи у розумінні приписів Закону
про бухгалтерський облік є первинними
документами, а тому підтверджують
реальність виконання укладеного
Позивачем з ТОВ «Толден» Договору.

Щодо висновків суду першої інстанції
про необґрунтованість твердження
податкового органу щодо завищення
Позивачем податкового кредиту з ПДВ,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг),
вартість яких відноситься до складу
витрат виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно п. 201.11
ст.201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент виписування податкових
накладних Позивачу ТОВ «Толден» було
зареєстровано у встановленому законом
порядку як суб'єкт підприємницької
діяльності, а також платником податку
на додану вартість, а факт реальності
господарських операції, як було
встановлено раніше, підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами, а тому правових підстав
для винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення у
Відповідача не було.

Окрім іншого, судова колегія вважає за
необхідне зауважити, що навіть
встановлення факту взаємовідносин
Позивача з фіктивним суб'єктом
господарювання не є безумовним доказом
ознак фіктивності у діяльності ТОВ
«ІБС», оскільки приписи чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавства не
ставили у залежність право формування
Позивачем податкового кредиту від
добросовісності платника податку, з
яким суб'єкт господарювання перебував
у господарських правовідносинах. При
цьому суд апеляційної інстанції вважає
за необхідне зазначити, що невиконання
такими особами податкових зобов'язань
тягне за собою настання
відповідальності лише для зазначених
суб'єктів і не може бути підставою для
притягнення до відповідальності
іншого суб'єкта господарювання.

При цьому судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що зустрічні
звірки не є перевірками платника
податків, письмовий документ який
складається після проведення такої
звірки (довідка) не може містити у собі
висновки посадових осіб податкового
органу про порушення суб'єктом
господарювання вимог чинного
законодавства, у тому числі і про
реальність, повноту, достовірність,
господарських операцій такої особи.
Тобто дані висновки не можуть братися
до уваги та використовуватися
податковими органами під час
проведення перевірок інших платників
податків, як податкова інформація чи
доказова база.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інноваційні банківські системи» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.