Справа № 9101/56443/2012
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2013 р. справа № 2а/0470/8033/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Юхименка О.В.

суддів: Баранник Н.П.
Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового
засідання: Федосєєва Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Дніпровський
автобусний завод»,

на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду

від 29 серпня 2011 року

у справі № 2а/0470/8033/11

за позовом Прокурора
Заводського району

міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області,

вул. Губи, 2, м.
Дніпродзержинськ Дніпропетровської
обл., 51925;

в інтересах держави в особі органу,
уповноваженого державою здійснювати

відповідні
функції в спірних правовідносинах -

Управління
Пенсійного фонду України

в Заводському
районі міста Дніпродзержинська

Дніпропетровської
області,

вул. Інститутська,
4, м. Дніпродзержинськ, 51925;

до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Дніпровський
автобусний завод»,

вул. Стасова, 79, м.
Дніпродзержинськ Дніпропетровської,
51927;

про стягнення 44.615,28
грн. -

встановив: Прокурор Заводського району
міста Дніпродзержинська
Дніпропетровської області, в інтересах
держави, в особі органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції в спірних правовідносинах -
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області, подав позов до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпровський автобусний завод» про
стягнення 44.615,28 грн. заборгованості зі
сплати страхових внесків за грудень 2010
року.

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд (суддя Серьогіна
О.В.) своєю постановою від 29 серпня 2011
року позов задовольнив.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим актом, у поданій апеляційній
скарзі Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод», Відповідач, вказує
на порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
законодавством України передбачена
можливість суб'єктів владних
повноважень самостійно звертатися до
суду щодо захисту порушених прав.

Прокурор може скористатися своїм
правом на звернення до суду в інтересах
держави виключно у випадку наявності
порушень або загрози порушень
економічних, політичних та інших
державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою.

Просить постанову окружного
адміністративного суду скасувати та
ухвалити нове рішення. У позові
відмовити.

Процесуальним правом на участь
представника в судовому засіданні
сторони не скористались. Про дату, час
та місце судового розгляду
повідомлялись у встановленому порядку.

З огляду на приписи статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесені оскарженої
постанови, виходить з наступного.

З огляду на позицію заявника
апеляційної скарги, спірним в даному
випадку є не розмір, наявність чи
відсутність порядку чи обов'язку зі
сплати страхових внесків.

За позицією Товариства, прокурор не
обґрунтував оціночного поняття
«інтереси держави».

В той же час, відповідно до вимог статті
121 Конституції України на прокуратуру
покладається здійснення
представництва інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Формами представництва є також
звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб.

Стаття 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» від 5 листопада 1991 року N
1789-XII визначає, що підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Приводами до дій прокурора щодо
здійснення представництва може бути:

1) звернення до прокуратури
громадянина;

2) звернення до прокуратури юридичних
та посадових осіб;

3) повідомлення у засобах масової
інформації;

4) безпосереднє виявлення прокурором
порушеного права громадянина або
держави.

Отже, прокурор звертається до суду за
захистом прав і законних інтересів
громадян або держави, коли цього
вимагає охорона державних інтересів.

Такі повноваження закріплені в пункті 6
частини 2 статті 20 Закону.

Таке право прокурора регламентоване
статтею 60 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Здійснюючи захист прав і законних
інтересів громадян і держави, прокурор
представляє їх інтереси перед
відповідними органами (державної
влади, правоохоронними органами,
підприємствами, установами,
організаціями), які правомочні усунути
порушення закону і поновити порушені
права.

Тобто, при здійсненні прокуратурою
представництва інтересів громадян або
держави виникають правовідносини, в
силу яких прокурор (представник)
виступає в суді від імені держави або
громадянина з приводу захисту їх
порушених прав, свобод і інтересів.

Отже, представництво прокуратурою
інтересів громадян і держави в суді
слід розглядати як самостійну
конституційну функцію прокуратури, яка
має ряд особливостей: по-перше,
прокурорське представництво
ґрунтується безпосередньо на нормі
Конституції України, не має свого
інтересу, і завжди виступає на охороні
законності.

Що, в свою чергу, є оціночним поняттям.

В межах апеляційної скарги підстави
для скасування або зміни рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпровський автобусний завод»
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 29
серпня 2011 року у справі № 2а/0470/8033/11 - без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції у порядку та
у строки, визначені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
Н.П. Баранник

Суддя:
Л.М. Нагорна