Справа № 2а/0470/8192/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Київ К/800/12295/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.08.2012

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013

у справі № 2а/0470/8192/12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підприємство
Будвироби»

до Лівобережної міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби

про визнання
протиправними та скасування
податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Підприємство
Будвироби» (далі по тексту - позивач,
ТОВ «Підприємство Будвироби»)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до Лівобережної міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби (далі по тексту - відповідач,
Лівобережна МДПІ м. Дніпропетровська
ДПС) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.05.2012 №,
від 02.03.2012 №.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.08.2012, яка залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013,
позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено документальну виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з01.07.2009 по
30.09.2011, за результатами якої складено
акт від 06.02.2012 №531/23/202485012.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 02.03.2012
№, якими позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з ПДВ у
загальному розмірі 537375,50 грн., у тому
числі за основним платежем - 429886,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
107471,50 грн.; від 23.05.2012 №, якими
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з ПДВ у загальному розмірі
892333,00 грн., у тому числі за основним
платежем - 808692,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 83641,00 грн.
Підставою для визначення
податкового зобов'язання слугував
висновок податкового органу про
порушення позивачем, пункту 5.1,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон
№334/94-ВР), підпункту 7.2.6 пункту 7.2,
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон
№168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість сум, сформованих за
договорами надання послуг, предметом
яких є проведення пошуку покупців для
збуту товару позивача, від 28.01.2008 №28/01,
від 10.01.2009 №10/01-09, від 01.02.2010 №0102-10, від
01.07.2010 №01-07-10, від 01.07.2010 №01/07-10, від 01.11.2010
№11/01-10, від 29.12.2010 №29/12, укладеним з ТОВ
«ВП «Вторзаготметалл», ТОВ
«Метал-Виви», ПП «Євромет - Н», ТОВ
«Сігма-Імпекс», ПП «Жовтневий Цветмет»,
ТОВ «Доміно-2010», з підстав штучного
створення податкового кредиту з
податку на додану вартість та валових
витрат і, як наслідок, нікчемності
вказаних правочинів.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону №334/94-ВР до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону №334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від
16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
- Закон №996-XIV) первинним документом є
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону №996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Поряд з цим, судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
фактичне виконання договорів про
надання маркетингових послуг
підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами:
договорами надання послуг та
завданнями до них; актами
приймання-передачі робіт по договорам
про надання послуг; податковими
накладними.

Судами встановлена обґрунтованість
віднесення позивачем до податкового
кредиту сум податку на додану вартість
та суми сплачені за послуги до валових
витрат, які не визнала податкова
інспекція, оскільки на момент
здійснення господарських операцій ТОВ
«ВП «Вторзаготметалл», ТОВ
«Метал-Виви», ПП «Євромет - Н», ТОВ
«Сігма-Імпекс», ПП «Жовтневий Цветмет»,
ТОВ «Доміно-2010» знаходилися в Єдиному
державному реєстрі та були платниками
ПДВ.

Що стосується доводів
податкового органу про нікчемність
договорів, то відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не
надано документальних підтверджень
відсутності фактичного виконання
господарських операцій за спірними
договорами, узгодженості дій позивача
з ТОВ «ВП «Вторзаготметалл», ТОВ
«Метал-Виви», ПП «Євромет - Н», ТОВ
«Сігма-Імпекс», ПП «Жовтневий Цветмет»,
ТОВ «Доміно-2010» з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальника.

А тому, твердження відповідача про
нікчемність договорів, укладених між
позивачем та ТОВ «ВП
«Вторзаготметалл», ТОВ «Метал-Виви», ПП
«Євромет - Н», ТОВ «Сігма-Імпекс», ПП
«Жовтневий Цветмет», ТОВ «Доміно-2010», є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями, оскільки,
позиція податкового органу щодо
суперечності спірних угод інтересам
держави не підкріплена належними
доказами чи відповідними судовими
рішеннями.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Державної податкової служби відхилити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.08.2012 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров