Справа № 823/3758/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3758/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Головного управління
Міндоходів у Черкаській області на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року у справі за позовом Комунального
підприємства теплових мереж
Черкаського району до Державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

КП теплових мереж Черкаського району
звернулося до Черкаського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Черкаському районі від 13.08.2013р. №
про донарахування податку на додану
вартість в сумі 41667 грн. та штрафних
санкцій в сумі 10416 грн. 75 коп.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, порушено норми матеріального
права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
державної податкової інспекції у
Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області проведено позапланову
невиїзну перевірку комунального
підприємства теплових мереж
Черкаського району щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків приватним підприємством
«Вода плюс тепло» за жовтень 2011р., за
результатами якої складено акт від
26.07.2013р. № 4/22-010/21375394.

Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період жовтень
2011р. встановлено порушення пункту 187.1
статті 187, пункту 188.1 статті 188,
пунктів 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті
198 Податкового кодексу України,
внаслідок чого завищено податковий
кредит жовтень 2011р. на суму 41667 грн.

Висновок перевірки обґрунтований тими
обставинами, що між позивачем та ПП
«Вода плюс тепло» укладено договір
поставки від 26.10.2011 р. №02-101, згідно зі
специфікацією на поставку товару
(додаток №1 до договору) до якого ПП
«Вода плюс тепло» зобов'язалось
передати позивачу товар: кабель
модемного зв'язку М-9 пин - 5 шт.,
монтажний комплект - 5 шт., модем Е - 5
шт., комплект датчиків до коректора - 5
шт., фільтр-прокладки - 5 шт., принтер EPSON
LX-300+ - 5 шт., коректор обсягу газу ЩУ
VРТ-0,7/50-К14-М9 - 5 шт., лічильник газу GMS D100
Ду80У2 - 5 шт. на загальну суму 250000грн., в
т.ч. ПДВ 41666 грн. 67 коп. На виконання
договору відповідно до рахунку №0-00000012
від 26.10.2011р. на суму 250000 грн., в т.ч. ПДВ
41666 грн. 67 коп. позивач здійснив
попередню оплату вартості товару у
повній сумі та на підставі податкової
накладної №2 від 26.10.2011р. відніс ПДВ у
сумі 41666 грн. 67 коп. до складу
податкового кредиту за жовтень 2011 року.
У подальшому товар був отриманий
позивачем за видатковою накладною №5
від 29.12.2011р.

На думку відповідача вказана
господарська операція є безтоварною,
тому позивачем безпідставно завищено
податковий кредит на суму 41667 грн. та
занижено суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету за жовтень
2011р., на 41667 грн.

На підставі акта перевірки від 26.07.2013р.
№ 4/22-010/21375394 відповідач прийняв
податкове повідомлення-рішення від
13.08.2013р. №, яким збільшив позивачу
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 52083 грн. 75 коп., в
тому числі 41667 грн. за основним платежем
та 10416 грн. за штрафними санкціями.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення, з
таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що відповідно до
пункту 200.1 статті 200 Кодексу сума
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті (нарахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14
Кодексу податкове зобов'язання - сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Кодексу податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
визначається, виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Кодексу не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті
201цього Кодексу.

За змістом вказаних норм право
платника податку на додану вартість на
формування податкового кредиту
виникає за умови фактичного здійснення
господарських операцій та
наявності у платника податку - покупця
належним чином оформленої податкової
накладної, виданої продавцем,
оформленої з дотриманням вимог статті
201 Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-XIV
(у подальшому - Закон №996)
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства, а первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Сплата грошових коштів викликає зміну
в структурі активів та зобов'язань,
тому є господарською операцією у
розумінні Закону №996р.

Відповідно до п. 198.1 «а» ст. 198 Кодексу
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 вказаної статті
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 187.10 ст. 187 Кодексу, платники
податку, які постачають теплову
енергію, газ природний (крім
скрапленого), надають послуги з
водопостачання, водовідведення чи
послуги, вартість яких включається до
складу квартирної плати чи плати за
утримання житла, фізичним особам,
бюджетним установам, не зареєстрованим
як платники податку, а також
житлово-експлуатаційним конторам,
квартирно-експлуатаційним частинам,
об'єднанням співвласників
багатоквартирних будинків, іншим
подібним платникам податку, які
здійснюють збір коштів від зазначених
покупців з метою подальшого їх
перерахування продавцям таких товарів
(надавачам послуг) у рахунок
компенсації їх вартості (далі - ЖЕКи),
визначають дату виникнення податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
касовим методом.

Поняття «касовий метод» міститься у п.
14.1.266 ст. 14 Кодексу, яким передбачено, що
касовий метод для цілей оподаткування
згідно з розділом V цього Кодексу -
метод податкового обліку, за яким дата
виникнення податкових зобов'язань
визначається як дата зарахування
(отримання) коштів на банківський
рахунок (у касу) платника податку або
дата отримання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) ним товарів
(послуг), а дата виникнення права на
податковий кредит визначається як дата
списання коштів з банківського рахунку
(видачі з каси) платника податку або
дата надання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) йому товарів
(послуг).

Згідно з довідкою АА №680017 з Єдиного
Державного реєстру підприємств та
організацій України (ЄДРПОУ) від
30.01.2013р. та ліцензії Черкаської
обласної ради серії АВ №582571 одним із
основних видів діяльності позивача є
постачання теплової енергії. Згідно з
копією наказу №31/1а від 02.04.2012р.
лічильники газу та коректори об'ємів
газу встановлені на котельнях позивача
в селах Мошни, Яснозір'я, Білозір'я та
Червона Слобода (школи №1 і №2). Вказані
обставини підтверджують право
позивача на формування податкового
кредиту за касовим методом і вказана
обставина відповідачем не
заперечується.

За таких обставин є правильними
висновки суду першої інстанції, що
позивач правомірно сформував
податковий кредит на суму податку на
додану вартість 41667 грн. у податковій
декларації з податку на додану
вартість за жовтень 2011 року
відповідно до вимог п. 187.10 ст. 187
Кодексу, у зв'язку з чим виявлене
перевіркою порушення у судовому
засіданні не підтвердилось.

Надані позивачем докази на
підтвердження обставин здійснення
господарської операції з передачі
товару від ПП «Вода плюс тепло» до
позивача узгоджуються між собою.

Суд при вирішенні податкових спорів
виходить з презумпції добросовісності
платників та інших учасників
правовідносин у сфері економіки. У
зв'язку з цим презюмується, що дії
платника, результатом яких є отримання
податкової вигоди, вважаються
економічно виправданими, а відомості,
що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні.

Вчинення платником податків дій, що
мають своїм результатом одержання
податкової вигоди (звільнення від
оподаткування, зменшення бази або
ставки оподаткування, одержання права
на залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі не
означає, що відповідні правочини були
вчинені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Для встановлення факту вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, зокрема, з метою ухилення
від сплати податків, необхідно
встановити необґрунтованість
отриманої платником податків
податкової вигоди, наприклад,
внаслідок її виникнення не у зв'язку із
здійсненням реальної підприємницької
або іншої економічної діяльності.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з метою
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Частиною 4 статті 91 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

За змістом зазначеної норми державна
реєстрація юридичної особи є юридично
значимою дією, з якою цивільне та
господарське законодавство пов'язує
виникнення цивільної правоздатності.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент вчинення господарських
правовідносин між позивачем та
контрагентом і на момент фактичного
виконання даних господарських
відносин, контрагент позивача, як
юридична особа був внесений в Єдиний
державний реєстр юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців та був
зареєстрований платниками податку на
додану вартість.

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Позивачем виконано усі необхідні
умови, передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для нарахування
податкового кредиту, а висновки
податкового органу про вчинення
платником податків порушень
податкового законодавства, щодо
неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаним контрагентом за період, що
перевірявся, є необґрунтованими та
суперечать матеріалам справи.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття ДПІ у Черкаському районі
податкового повідомлення-рішення від
13.08.2013р. № .

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятого ним рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Черкаського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Головного управління
Міндоходів у Черкаській області на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.