Справа № 755/1773/14-а
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/1773/14-а
"06" березня 2014 р. суддя Дніпровський
районний суд м. Києва Марфіна Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, головного державного
виконавця Мурихіна Сергія
Володимировича відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: Управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва
про визнання дій протиправними,
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження, поновлення
виконавчого провадження та стягнення
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, головного державного
виконавця Мурихіна Сергія
Володимировича відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: Управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва
про визнання дій протиправними,
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження, поновлення
виконавчого провадження та стягнення
моральної шкоди посилаючись на те, що
постановою Дніпровського районного
суду міста Києва задоволено
адміністративний позов та зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста Києва
нарахувати та виплатити позивачу
соціальну надбавку в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбачену Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням проведених виплат. В
подальшому було видано виконавчий лист
на примусове стягнення та подано його
до відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві.
Державним виконавцем було відкрито
виконавче провадження з виконання
вказаного виконавчого листа, але
боржником постанова суду не
виконується. Від державного виконавця
надійшла постанова про закінчення
виконавчого провадження. Позивач
вважає, що така постанова не відповідає
вимогам чинного законодавства, вимогам
постанови суду та виконавчого
документу, порушує його права, оскільки
рішення суду не виконано. Тому просить
суд визнати дії і бездіяльність
відповідачів протиправною, скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження та зобов'язати відповідача
поновити виконавче провадження,
зобов'язати відповідача провести
виконавчі дії з виконання виконавчого
листа, а також стягнути моральну шкоду.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, до суду надійшла заява
позивач про розгляд справи за її
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, просить позов
задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, до суду надійшли письмові
заперечення на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши всі наявні у справі докази в
їх сукупності приходить до висновку
про те, що позовна заява підлягає до
часткового задоволення, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивача звернулась до відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві з виконавчим листом, виданим
Дніпровським районним судом міста
Києва 22.09.2011 року №2-а-1769/1/09 на підставі
якого було відкрито виконавче
провадження №37837111 з виконання
вказаного виконавчого листа.

Відповідно до положень статті 1 Закону
України „Про виконавче провадження ",
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані, зокрема, на примусове
виконання рішень судів, які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших Законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про
виконавче провадження " визначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу. Інші органи, установи,
організації і посадові особи провадять
окремі виконавчі дії у випадках,
передбачених законом, у тому числі
відповідно до статті 5 цього Закону, на
вимогу чи за дорученням державного
виконавця. При цьому вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Як визначено у частині першій та шостій
статі 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутись до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законами не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
„Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, що
відповідає конституційному положенню
щодо обов'язковості виконання судових
рішень на всій території України (ст. 124
Конституції України).

Згідно до положень ст. 21 Закону України
«Про виконавче провадження», на
підрозділ примусового виконання
рішень відділів державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції
покладається виконання рішень, за
якими: 1) боржниками є територіальні
підрозділи центральних органів
виконавчої влади, місцеві суди, міські,
районні або селищні ради чи районні
державні адміністрації та їх
структурні підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, військові прокуратури
гарнізонів, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи; 2) сума зобов'язання
становить від трьох до десяти
мільйонів гривень або еквівалентну
суму в іноземній валюті.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до статті 14 Кодексу
Адміністративного судочинства
України, постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом. Зміст ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
не містить жодних застережень, які б
надавали можливість за тих чи інших
умов не виконувати судове рішення, яке
набрало законної сили. Зазначена норма
Закону має імперативний характер і
довільному та розширеному тлумаченню
не підлягає.

Виходячи із засад адміністративного
судочинства, судове рішення, як таке,
вже само по собі являється актом
примусу, спрямованим на вчинення тих чи
інших дій в інтересах та на користь
учасників судового провадження.

Примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
покладено на державну виконавчу
службу.

Згідно ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною 1 ст.75 вищезазначеного Закону
передбачено, що після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого ч.2 ст.25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення. Якщо рішення підлягає
негайному виконанню, його виконання
перевіряється не пізніше наступного
робочого дня після відкриття
виконавчого провадження.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.49
вищевказаного Закону виконавче
провадження підлягає закінченню, серед
іншого, у разі фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Частиною 3 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Судом встановлено, що позивач отримав
лист начальника управління ДВС №В-5728
від 24.12.2013 року, до якого додана копія
постанови про закінчення виконавчого
провадження №37837111 від 27.06.2013 року, в
якій зазначено, що згідно повідомлення
УПФУ Дніпровського району м. Києва від
27.06.2013 №11719/08 повідомлено, що рішення
суду виконано в межах компетенції
Управління, у зв'язку з чим і було
закінчено виконавче провадження;
виплата пенсії здійснюється
Управлінням з координації та контролю
за виплатою пенсії Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві.

Відповідно до п.39 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року №22-1,
орган, що призначає пенсії, приймає
рішення щодо перерахунку такої пенсії.

Відповідачами не надано письмових
заперечень проти позову з посиланням
на докази, якими вони обґрунтовуються,
не надано матеріалів виконавчого
провадження ВП №37837111, доказів щодо
фактичного повного виконання рішення
суду боржником, рішення Управління
Пенсійного Фонду України у
Дніпровському районі м. Києва про
перерахунок пенсії та її виплату, що
свідчить про недоведення
відповідачами у відповідності до ч.2
ст.71 КАС України правомірності своїх
дій по винесенню постанови про
закінчення виконавчого провадження та
правомірності зазначеної постанови,
якщо вони заперечують проти позову.

За таких обставин, суд приходить до
висновку щодо протиправності
бездіяльності Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві щодо
проведення виконавчих дій з виконання
виконавчого листа №2-а-1769/1/09, який
виданий 22.09.2011 року Дніпровським
районним судом м. Києва, а також
протиправності та необхідності
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП №37837111 від 27
червня 2013 року, в зв'язку з недоведенням
всупереч ч.2 ст.71 КАС України
правомірності вчинених дій та
винесеної постанови, ненадання
належних та допустимих доказів щодо
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим документом
та наявності підстав для закінчення
виконавчого провадження у
відповідності до п.8 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до положень статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 зазначеного
Закону у разі ненадання боржником у
строки, встановлені частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону у разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Отже, суд вважає, що відповідач не довів
поважності причин невиконання
судового рішення.

Таким чином, вимога про зобов'язання
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві провести виконавчі дії
відповідно до вимог статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»
теж підлягає задоволенню.

Стосовно стягнення завданої моральної
шкоди суд приходить до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
цієї вимоги за відсутністю належного
обґрунтування та доказів. Крім того, на
думку суду, визначений позивачем
розмір завданої моральної шкоди у
розмірі 1 грн. додатково вказує на
відсутність належного обґрунтування
завдання моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.
124 Конституції України, ст. ст. 11, 27, 30, 49,
75, 89 Закону України «Про виконавче
провадження», п.39 Порядку подання та
оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року №22-1,
ст.ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 158-163, 186, 267 КАС
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_2 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
головного державного виконавця
Мурихіна Сергія Володимировича
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, третя особа: Управління
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій протиправними, скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження, поновлення виконавчого
провадження та стягнення моральної
шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві щодо проведення виконавчих дій
з виконання виконавчого листа
№2-а-1769/1/09, що виданий 22.09.2011 року
Дніпровським районним судом м. Києва,
про зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_2
соціальну надбавку в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбачену статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», з
урахуванням проведених виплат.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Мурихіна Сергія
Володимировича від 27.06.2013 року про
закінчення виконавчого провадження ВП
№35479482.

Зобов'язати Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві поновити
виконавче провадження та провести
виконавчі дії з виконання виконавчого
листа №2-а-1769/1/09, що виданий 22.09.2011 року
Дніпровським районним судом м. Києва,
про зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_2
соціальну надбавку в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбачену статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», з
урахуванням проведених виплат,
відповідно до вимог статей 11, 30 Закону
України «Про виконавче провадження».

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпровський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя -