Справа № 820/1295/13-а
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р.
№ 820/1295/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В,

при секретарі судового засідання -
Тайцеві А.Л.

за участю:

представника позивача - Дніпрова М.М.

представника відповідача - Пекареніна
А.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Харківського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Державного спеціалізованого
автотранспортного підприємства по
перевезенню небезпечних вантажів
Інституту вентиляційних матеріалів
Національної академії наук України до
Основ"янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне спеціалізоване
автотранспортне підприємство по
перевезенню небезпечних вантажів,
звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому після уточнень просив
суд визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції в
Червонозаводському районі м. Харкова
№000001182/0 від 16.01.2009 року, №000002182/0 від
16.01.2009 року, №000001182/1 від 04.02.2009 року,
№000002182/1 від 04.02.2009 року, №000001182/2 від
20.03.2009 року, №000002182/2 від 20.03.2009 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 21.10.2009 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано нечинними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Червонозаводському районі м. Харкова
№000001182/0 від 16.01.2009 року, №000002182/0 від
16.01.2009 року, №000001182/1 від 04.02.2009 року,
№000002182/1 від 04.02.2009 року, №000001182/2 від
20.03.2009 року, №000002182/2 від 20.03.2009 року.

Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2010 року апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Червонозаводському районі м. Харкова
залишено без задоволення, постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 21.10.2009р. по
справі№2-а-37362/09/2070 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 21.01.2013 року касаційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Червонозаводському районі м. Харкова
задоволено частково, постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2010 р. у
даній справі скасовано та справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У мотивувальній частині ухвали
Вищого адміністративного суду України
колегія суддів зазначила, що в судовому
процесу підлягали встановленню
обставини, на які посилався відповідач
в обґрунтування доводів про
правомірність зменшення в податковому
обліку позивача сум валових витрат та
податкового кредиту за вказані звітні
податкові періоди, зокрема, у зв"язку з
відсутністю підтвердження фактичного
виконання робіт.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначила, що судами попередніх
інстанцій зміст оспорюваних операцій,
їх обсяг, форми викладення, тобто
ознаки, які б свідчили про їх реальний
характер, а також зв"язок з
господарською діяльністю позивача не
з"ясовувались, незважаючи на те, що акти
прийому-передачі робіт від ТОВ "ПБК
"вертикаль" до позивача не містять
посилання на договір, податкову та
видаткову накладні, не відображають
зміст здійсненої господарської
операції (неможливо ідентифікувати які
роботи виконані, їх обсяг та вартість),
тобто вони складені з порушенням
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні". У зв"язку з наведеним колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що суд, керуючись
частинами 4,5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зобов"язаний із власної
ініціативи витребувати докази, які
підтверджують або спростовують ці
обставини.

Представник позивача в обґрунтування
позову зазначив, що зміст правочинів
укладених між позивачем та ТОВ
"Проектно-будівельна компанія
"Вертикаль" не суперечить Цивільному
Кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
правочини були спрямовані на реальне
настання правових наслідків, сторонами
угод було дотримано абсолютно усіх
вимог, передбачених ст.203 Цивільного
кодексу, необхідних для їх чинності. На
думку представника позивача, у всіх
актах прийому-передачі робіт, які були
надані до суду в якості доказів, є
чітке посилання на відповідний
договір, а також наявні всі необхідні
реквізити, які повинні бути, а саме,
назва підприємства, від імені кого
складено документ; зміст господарської
операції, одиниця виміру господарської
операції, особистий підпис особи, яка
брала участь у здійснення
господарської операції в податкових
накладних зазначені.

Представник позивача, в судове
засідання прибув, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання прибув, просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Судом встановлено, що 23.12.2008 року ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова
проведена документальна виїзна
перевірка Державного спеціалізованого
Автотранспортного підприємства по
перевезенню небезпечних вантажів
Інституту сцинтиляційних матеріалів
НАН України щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з товариством з
обмеженою відповідальністю
"Проектно-будівельна компанія
"Вертикаль", за період листопад-грудень
2007 року, січень-березень 2008 року,
квітень, червень 2008 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складений акт перевірки
№6023/182/25467070 від 23.12.2008 року, яким
встановлено порушення позивачем п.5.1
ст.5 Закону України від 22.05.1997 року №
283/97-ВР "Про оподаткування прибутку
підприємств", в результаті чого
занижено податок на прибуток за 4
квартал 2007 року та 1 півріччя 2008 у
розмірі 68827,5 грн.; п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4. ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість за листопад-грудень 2007 року,
січень-березень 2008 року, квітень,
червень 2008 року у сумі 55062 грн.

На підставі акту перевірки №6023/182/25467070
від 23.12.2008 року ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова
винесені податкове
повідомлення-рішення №000001182/0 від 16.01.2009
року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 82593 грн., з
них за основним платежем - 55062 грн., за
штрафними санкціями - 27531 грн.; №000002182/0
від 16.01.2009 року, яким позивачу визначене
податкове зобов"язання з податку на
прибуток у розмірі 97715,2 грн., з яких за
основним платежем - 68828 грн., за
штрафними санкціями - 28887,2 грн.

Як свідчать матеріали справи,
фактичною підставою для винесення
спірних податкових повідомлень-рішень
слугував відображений в акті висновок
ДПІ у Червонозаводському районі м.
Харкова про непідтвердженість
документально фактичного виконання
робіт по операцій з Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Проектно-будівельна компанія
"Вертикаль".

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесених на підставі
таких висновків спірних правових актів
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
виходить з наступного.

За твердженням позивача між Державним
спеціалізованим Автотранспортним
підприємством по перевезенню
небезпечних вантажів Інституту
сцинтиляційних матеріалів НАН України
та ТОВ "Проектно-будівельна компанія
"Вертикаль" 01.11.2007 року укладений
договір №12/19 на виконання робіт по
сортуванню, перезатарюванню,
навантажуванню і розвантажуванню,
переупакуванню відходів.

На підтвердження фактичного
виконання та оплати робіт за вказаним
договором, позивачем до суду були
надані акти здачі-прийому робіт,
податкові накладні та банківські
виписки.

Суд зазначає наступне.
Правовідносини, що є предметом
судового дослідження, врегульовані
Законом України "Про податок на додану
вартість", Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинним документом є документ, якій
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Приписами ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно вимог п.5.1 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (тут і надалі норми Закону
в редакції чинній на момент виникнення
правовідносин) встановлено, що під
терміном "валові витрати виробництва
та обігу" (далі - валові витрати)
розуміється сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до вимог п.п. 5.3.9. п. 5.3
ст. 5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно п.1.32 ст.1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі, коли безпосередня
участь такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Разом з тим, підставою для
включення до валових витрат будь-яких
витрат є пов'язаність таких витрат із
господарською діяльністю. Згідно
пункту 5.1 даного Закону валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Отже, дані правові норми
визначають, що до складу валових витрат
можуть бути віднесені витрати, що
безпосередньо пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва та
реалізацією продукції, робіт, послуг ,
які придбаваються (виготовляються)
таким платником податку для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності та
підтверджені належними та достатніми
первинними документами.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
встановлено, що поставка товарів
(робіт, послуг) здійснюється за
договірними (контрактними) цінами з
додатковим нарахуванням податку на
додану вартість. Із пп.7.2.1, 7.2.6 п.7.2 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" слідує, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну. Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.
Відповідно до пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Первинним документом є документ, якій
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
а право на нарахування податкового
кредиту та віднесення витрат
підприємства до валових витрат, крім
наявності належним чином оформлених
первинних документів, інформація в
яких стосовно господарської операції
повинна бути викладена конкретно,
повно, зрозуміло та правдиво,
обумовлюється наявністю ще й такої
обставини, як реальності факту
придбання платником податку товарів
(послуг).

На виконання висновків Вищого
адміністративного суду України
висловленої в ухвалі від 21.01.2013 року
щодо перевірки судом першої інстанції
змісту оспорюваних операцій, їх обсяг,
форми викладення, тобто ознаки, судом
було зобов"язано представника
позивача надати до суду докази, які
підтверджують фактичного виконання
робіт по правочину а також докази в
обґрунтування зв'язку витрат платника
податків на придбання послуг з його
господарською діяльністю, що полягає у
намірі платника податку отримати
користь від придбаних послуг.

Представник позивача вимоги суду не
виконав, витребувані первинні
документи на підтвердження фактичного
виконання робіт та докази в
обґрунтування зв'язку витрат платника
податків на придбання послуг з його
господарською діяльністю до суду не
надав.

При розгляді справи судом встановлено,
що для оформлення господарських
операцій на підтвердження виконання
робіт по сортуванню, перезатарюванню,
навантажуванню і розвантажуванню,
переупакуванню відходів, які
надавались за договором №12/19 від 01.11.2007
року, позивач і ТОВ
"Проектно-будівельна компанія
"Вертикаль" підписали акти
прийому-передачі робіт б/н про те, що
виконавець виконав, а замовник приняв
роботи по перезавантаженню,
навантаженню та розвантаженню
відходів .

Суд зазначає, що акти прийому-передачі
робіт від ТОВ "ПБК "Вертикаль" до
позивача не містять, посилання на
податкову та видаткову накладні, не
відображають зміст здійсненої
господарської операції (неможливо
ідентифікувати які роботи виконані, їх
обсяг та вартість). Види наданих згідно
актів прийому-передачі послуг носять
загальний характер і фактично
відтворюють умови договору про
виконання робіт по сортуванню,
перезатарюванню, навантажуванню і
розвантажуванню, переупакуванню
відходів.

В матеріалах справи відсутні будь-які
відомості, докази та документи, які б
свідчили про реальне виконання
вказаного договору, оскільки договором
не встановлені конкретні завдання, не
визначені повноваження виконавця та
немає відомостей на підтвердження
того, що ТОВ "Проектно-будівельна
компанія "Вертикаль" дійсно надано
підприємству позивача послуги з
сортування, перезатарювання,
навантажування і розвантажування,
переупакування відходів. Послуги не
конкретизовані.

Щодо наданих до суду договорів оренди
автомобілю та товарно-транспортних
накладних, суд вважає за необхідне
зазначити, що вказані
товарно-транспортні накладні не можуть
бути взяті до уваги як доказ реального
здійснення господарських операцій по
перевезенню відходів, оскільки зі
змісту накладних встановлено, що
вказані операції були здійснені між
іншими суб"єктами господарювання, а не
ТОВ "ПБК "Вертикаль".

Суд зазначає, що надані до суду
первинні документи, які за твердженням
позивача підтверджують факт вчинення
господарських операції позивача, якими
позивач підтверджує спірні валові
витрати та неправомірність дій
податкового кредиту, а також не надання
позивачем обґрунтування зв'язку
отриманих послуг з господарською
діяльністю позивача тощо, є таким, що
беззаперечно не підтверджують такі
витрати, оскільки первинні документи
для надання їм юридичної сили повинні
мати обов'язкові реквізити,
передбачені ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні". В такому випадку,
у платника податку не виникає права
відносити до складу валових витрат
витрати без належних на те документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку. Валові витрати
можуть бути підтверджені лише тими
документами, що свідчать про
реальність виконання договору, зміст,
обсяг наданих послуг та їх вартість.

Таким чином, при наявності лише таких
первинних документів, як податкові
накладні, не було встановлено фактичне
виконання умов договору.

Крім того, наявність у покупця належним
чином оформлених податкових накладних
та актів прийому-передачі не є
безумовною підставою для віднесення
сум, визначених ними, до складу валових
витрат та податкового кредиту за умови
доведення податковим органом того, що
відомості, які містяться в таких
документах, не відповідають дійсності.

Із врахуванням встановлених обставин,
суд вважає, що податкове повідомлення
рішення №000001182/0 від 16.01.2009 року,
№000002182/0 від 16.01.2009 року, №000001182/1 від
04.02.2009 року, №000002182/1 від 04.02.2009 року,
№000001182/2 від 20.03.2009 року, №000002182/2 від
20.03.2009 року Державної податкової
інспекції в Червонозаводському районі
м. Харкова відповідають вимогам ч. 3 ст. 2
КАС України, а позовні вимоги позивача
щодо скасування вказаного податкового
повідомлення-рішення є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у
разі ухвалення судового рішення на
користь сторони, яка є суб'єктом
владних повноважень, сплачений судовий
збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Державного спеціалізованого
автотранспортного підприємства по
перевезенню небезпечних вантажів
Інституту вентиляційних матеріалів
Національної академії наук України до
Основ"янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
на постанову суду протягом десяти днів
з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Суддя
Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений
11.03.2014 року.