Справа № 801/10778/13-а
Суддя: Мунтян Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 801/10778/13-а

03.03.14 м. Севастополь
Севастопольський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Мунтян О.І.,

суддів Дудкіної Т.М. ,

Цикуренка А.С.

секретар судового засідання Равза
Р.Р.

за участю сторін:

представник позивача, Приватного
підприємства Паливно-енергетичний
комплекс "Современник"- Аметова Ейла
Мустафаївна, довіреність № б/н від
14.01.14

представник відповідача, Державної
податкової інспекції у м.Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим- не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином та своєчасно, про причину неявки
суд не повідомив,

розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у м.Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Москаленко С.А.
) від 23.01.14 по справі № 801/10778/13-а

за позовом Приватного підприємства
Паливно-енергетичний комплекс
"Современник" (пр. Перемоги, 15,
м.Сімферополь, Автономна Республіка
Крим, 95000)

до Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим (вул. М. Залки, 1/9,
м.Сімферополь, Автономна Республіка
Крим, 95053)

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 23.01.2014 року позовні
вимоги Приватного підприємства
Паливно-енергетичний комплекс
"Современник" до Державної податкової
інспекції у м.Сімферополі Головного
управління Міндоходів в АР Крим про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задоволені.

Визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим № від 16.09.2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем - 115413
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 57706,50 грн.

На зазначене судове рішення від
відповідача надійшла апеляційна
скарга, в якій ставиться питання про
його скасування та ухвалення нового
рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому
засіданні 03.03.2014 року заперечував проти
задоволення апеляційної скарги та
просив залишити судове рішення першої
інстанції без змін.

Представник відповідача у судове
засідання 03.03.14р. не з'явився, про дату,
час і місце судового засідання був
повідомлений належним чином та
своєчасно.

Відповідно до частини четвертої статті
196 Кодексу адміністративного
судочинства України неприбуття у
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце слухання апеляційного розгляду,
не перешкоджає судовому розгляду
справи.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів та судом першої
інстанції встановлено, що відповідачем
було проведено документальну виїзну
позапланову перевірку позивача з
питань достовірності декларування
податкового кредиту за травень 2013 року
при здійснення взаємовідносин з ТОВ
«Газойль», про що складено акт
№705/22.7/24870616 від 23.08.2013 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

- п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.3 ст.198
ПК України, в результаті чого завищено
податковий кредит за травень 2013 року у
сумі 115413 грн. за взаємовідносинами з
ТОВ «Газойль», що призвело до заниження
ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет у сумі
115413 грн., встановлено неможливість
встановити реальність поставки товару
ПП «ПЕК «Современник» від контрагента
ТОВ «Газойль».

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 16.09.2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем - 115413
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 57706,50 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіряючи відповідність висновків
суду першої інстанції матеріалам
справи, колегією суддів встановлено
наступне.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 187.1. ст. 187 ПК України визначено,
що датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1. ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК
України).

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.7 ст.201 Податкового кодексу
України встановлено, що податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Правила заповнення податкової
накладної визначено у пункті 201.1 ст.201
Податкового кодексу України.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу
України визначено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, підставою для включення
позивачем до складу податкового
кредиту сум ПДВ, які сплачені в складі
вартості товарів є належним чином
оформлена податкова накладна.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно п.1.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до положень ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Дані
аналітичних рахунків повинні бути
тотожні відповідним рахункам
синтетичного обліку на перше число
кожного місяця.

Відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Абзацом 4 ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України встановлено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи
оспорюваний податковий кредит з ПДВ за
травень 2013 року в сумі 115413,00 грн. був
визначений на підставі отриманих від
ТОВ «Газойль» податкових накладних №1
від 24.05.2013 року на суму 346 239,00 грн., у
тому числі ПДВ на суму 57 706,50 грн., №2 від
27.05.2013 року на суму 346 239,00 грн., у тому
числі ПДВ на суму 57 706,00 грн. (а.с.38, 41).

Вищевказані податкові накладні,
відповідають вимогам ст.201 ПК України,
що не заперечується відповідачем,
оскільки виявлені порушення
відповідач обґрунтовує виключно
відсутністю у платника податку права
на податковий кредит через відсутність
реального товарного характеру угод між
позивачем та ТОВ «Газойль».

Так, 31.07.2012 року між ТОВ «Газойль»
(покупець) та ПП «ПЕК «Современник»
(продавець) укладено договір
купівлі-продажу №1/12, відповідно до
якого Продавець зобов'язується
призвести відвантаження
нафтопродуктів: бензин А-92, бензин А-95,
дизельне паливо, пічне паливо, мазут, а
Покупець зобов'язується прийняти та
сплатити поставлений товар,
призначений для подальшої реалізації
(а.с.42).

Відповідно до цього договору позивач
отримав товар (бензин А-92) на загальну
суму 692 478,00 грн., у тому числі ПДВ - 115413,00
грн., що підтверджується видатковими
накладними №5 від 24.05.2013 року, №6 від
27.05.2013 року, товарно-транспортними
накладними на відпуск нафтопродуктів
№11 від 24.05.2013 року, №13 від 27.05.2013 року
(а.с.37, 39, 40, 44).

Оплата позивачем отриманого товару
(бензин А-92) підтверджується частково у
сумі 631000 грн. платіжними дорученнями
№2302 від 14.06.2013 року, №2718 від 13.09.2013 року,
№2219 від 03.06.2013 року, №2222 від 30.05.2013 року,
№80 від 10.06.2013 року, №86 від 11.06.2013 року,
№1052 від 03.06.2013 року, №1087 від 18.06.2013 року,
№1232 від 23.08.2013 року, №96 від 14.06.2013 року
(а.с.87-95).

Отриманий від ТОВ «Газойль» товар
(бензин А-92) був переданий на зберігання
ЗАТ «Авіатермінал», що підтверджується
укладеним між позивачем та зазначеним
контрагентом договором зберігання
нафтопродуктів №1 від 01.01.2011 року,
актами прийому-передачі
товарно-матеріальних цінностей на
відповідальне зберігання №4284 від
24.05.2013 року, №4284 від 27.05.2013 року (а.с.134-140).

Даний товар було придбано позивачем з
метою його використання у власній
господарській діяльності, а саме
шляхом його подальшої реалізації
через мережу автозаправочних станцій,
які належать позивачу на праві
власності, що підтверджується
залученими до матеріалів справи
договорами купівлі-продажу на
придбання АЗС, свідоцтвами про право
власності на АЗС, торговими патентами
на здійснення на АЗС підприємницької
діяльності у сфері роздрібної торгівлі
паливно-мастильними матеріалами
(а.с.147-162).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено виконання сторонами
правочинів, встановлено факт часткової
сплати позивачем заборгованості
постачальникам, в тому числі ПДВ в ціні
товару, тому доводи відповідача щодо не
реальності укладених правочинів не
мають під собою матеріально-правового
і фактичного обґрунтування.

Щодо посилань відповідача на неналежне
оформлення товарно-транспортних
накладних, судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом, затвердженим Наказом
Міністерства транспорту України №363
від 14.10.1997 року, товарно-транспортна
документація - комплект юридичних
документів, на підставі яких
здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для
списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку, а також для
розрахунків за перевезення вантажу
та обліку виконаної роботи.

Разом з тим, вказані правила
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні не встановлюють
правил податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
або подорожний лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей, оскільки можуть
підтверджувати факт надання послуг з
перевезення та здійснення відповідних
розрахунків за надані послуги.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що згідно зі статтею 228
Цивільного кодексу України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Отже, без правової оцінки суду першої
інстанції не залишилось те, що зміст
статті 228 Цивільного кодексу України
свідчить на користь висновку, що
законодавець відокремив порушення
публічного порядку від інших підстав
нікчемності правочинів та передбачив
наявність умислу сторін (сторони) на
незаконний результат, а також
суперечність його публічно-правовим
актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок
держави порушується у разі
недотримання нормативних актів, у яких
він закріплений, а фіктивне
підприємництво з метою ухилення від
сплати податків, на факт якого
відповідач посилається як на підставу
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень, є злочином,
відповідальність за який встановлена
Кримінальним кодексом України, колегія
суддів Севастопольського апеляційного
адміністративного суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що за
обставин, які склалися у даній справі,
визначенню правочину як такого, що
порушує публічний порядок повинен
передувати вирок суду про притягнення
учасника (учасників) такого правочину
до кримінальної відповідальності, який
би набрав законної сили. Всупереч
вимогам частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем таких доказів надано не
було. Проте, у разі наявності
відповідного вироку суду,
постановленого у кримінальній справі,
податковий орган має право звернутись
до суду про перегляд судового рішення
за ново виявленими обставинами в
порядку, передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, наведені відповідачем
обставини не є належними доказами на
підтвердження фіктивності проведених
позивачем господарських операцій з
вказаними контрагентами, а за
відсутністю інших доказів з боку
відповідача та враховуючи надані
позивачем докази, вважає доведеними
належними чином реальність проведених
господарських операцій позивачем.

Судова колегія погоджується з
правильним висновком суду першої
інстанції, що віднесення позивачем до
податкового кредиту сум з ПДВ за
господарськими угодами з ТОВ «Газойль»
в розмірі 115 413,00 грн. є правомірним, а
висновки акту перевірки, зокрема і в
частині заниження суми ПДВ до сплати в
бюджет, є безпідставними та не
підтверджені фактичними обставинами.

Отже, податкове повідомлення-рішення
№ від 16.09.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем - 115413 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 57706,50 грн. є
протиправними.

Виходячи з вищевикладеного, судова
колегія погоджується з правильним
висновком суду першої інстанції, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими, та
відповідно такими, що підлягають
задоволенню.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що правова оцінка, яку
дав суд першої інстанції обставинам
справи, не суперечить чинному
законодавству.

Судове рішення не може бути скасовано
чи змінено з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду АР
Крим від 23.01.14р. підлягає залишенню без
змін, апеляційна скарга - залишенню без
задоволення.

Керуючись статтями 195, 196, пунктом 1
частини першої статті 198, статтями 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим на постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
23.01.14р. по справі №801/10778/13-а- залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду АР Крим від 23.01.14р. по справі
№801/10778/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Повний текст судового рішення
виготовлений 11 березня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
О.І. Мунтян

Судді підпис Т.М.
Дудкіна

підпис А.С. Цикуренко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
О.І. Мунтян