Справа № 2035/189/12
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року м. Київ
К/800/23078/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Ситников О.Ф. ,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 13.02.2013р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до Служби
безпеки України , першого заступника
директора Інституту підготовки
слідчих кадрів для Служби безпеки
України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого Мусієнка Івана
Івановича про скасування наказу,
стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Служби безпеки
України , першого заступника директора
Інституту підготовки слідчих кадрів
для Служби безпеки України у складі
Національної юридичної академії
України імені Ярослава Мудрого
Мусієнка Івана Івановича з вимогами
про скасування наказу, стягнення
матеріальної шкоди.

Постановою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 13.02.2013р.
позовні вимоги залишено без
задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013р.
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без
задоволення, постанову
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 13.02.2013р. по справі № 2035/2а189/12
залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що виданий
відповідачем наказ №456-ос від 08.11.2005р.
про припинення виплати надбавки
позивачу відповідає вимогам діючого
законодавства і відсутні підстави для
його скасування, вимоги про стягнення
зі Служби безпеки України на користь
позивача суму нанесеної відповідачем
шкоди внаслідок видання оскаржуваного
наказу є безпідставними.

У касаційній скарзі позивач з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами, просить судові
рішення скасувати і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01.07.2005р. стосовно ОСОБА_2
була порушена кримінальна справа за
ознаками скоєння злочину,
передбаченого ч.1 ст. 409 Кримінального
кодексу України. Наказом першого
заступника директора Інституту №284-ос
від 25.07.2005р. зараховано в розпорядження
першого заступника директора
Інституту на підставі пп (в) п. 48
Положення про проходження військової
за контрактом та кадрової військової
служби у Службі безпеки України у
зв'язку з проведенням досудового
слідства та зі збереженням надбавок до
окладів грошового забезпечення,
звільнивши його з посади старшого
викладача спеціальної кафедри №1 з
25.07.2005р. до закриття справи органом
досудового слідства чи постановлення
вироку суду.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, покладені обов'язки на
позивача не передбачали розроблення,
виготовлення, облік, зберігання,
використання документів, виробів та
інших матеріальних носіїв державної
таємниці.

Вироком військового місцевого суду
Харківського гарнізону від 20.12.2006р.
позивач був визнаний винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст. 15, ч.1 ст. 409 КК
України, та відповідно із
застосуванням п. "б" ст. 1 Закону України
про амністію» від 31.05.2005р. звільнений
від покарання.

У відповідності до вимог ст. 30 Закону
України "Про державну таємницю" у разі
коли за умовами своєї професійної
діяльності громадянин постійно працює
з відомостями, що становлять державну
таємницю, йому повинна надаватися
відповідна компенсація за роботу в
умовах режимних обмежень, види, розміри
та порядок надання якої встановлюється
Кабінету міністрів України.

Порядок надання відповідної
компенсації визначений у Положенні про
види, розміри і порядок надання
компенсації громадянам у зв'язку з
роботою, яка передбачає доступ до
державної таємниці, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
№ 414 від 15.06.1994р. Відповідно до пунктів 5,
6 зазначеного Положення передбачено, що
такими, які постійно працюють з
відомостями, що становлять державну
таємницю вважаються особи, які за
своїми функціональними обов'язками
займаються розробленням,
виготовленням, обліком, зберіганням,
використанням документів, виробів та
інших матеріальних носіїв державної
таємниці, приймають рішення з цих
питань або здійснюють постійний
контроль за станом захисту державної
таємниці. Персональний склад осіб, які
працюються в умовах режимних обмежень
та розмір надбавки визначається
держаним органом, де працюють ці особи.

Основним критерієм постійної роботи з
відомостями, що становлять державну
таємницю є функціональні обов'язки, які
повинні передбачати роботу з вказаними
відомостями та фактичне виконання
зазначених робіт.

Правовідносини щодо виплати
компенсації співробітникам Служби
безпеки України у зв'язку з діяльністю,
яка передбачає доступ до державної
таємниці, урегульовані наказом Голови
Служби безпеки України № 187/дск від
18.07.2001р.

Відповідно до п. 6 вищезазначеного
наказу виплата надбавки за роботу з
відомостями, що становлять державну
таємницю, припиняється на підставі
мотивованого рапорту начальника
підрозділу.

Як встановлено з матеріалів справи,
відповідно до наказу № 456-ос від
08.11.2005р., на підставі рапорту заступника
директора Інституту з навчальної та
наукової роботи полковника Кучерини
С.Є. від 05.11.2005р. припинено виплату
надбавки до посадового окладу за
роботу з відомостями, що становлять
державну таємницю.

Колегія суддів вважає висновки судів
першої та апеляційної інстанції
законними та обґрунтованими, оскільки
оскаржуваний наказ від 08.11.2005 року
№456-ос про припинення виплати надбавки
до посадового окладу позивачу за
роботу з відомостями, що становлять
державну таємницю, був виданий
суб'єктом владних повноважень з
дотриманням встановленого порядку та в
межах своєї компетенції. Звідси,
правильним також є висновок судів про
відсутність підстав для задоволенні
вимог про стягнення матеріальної
шкоди.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 13.02.2013р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Пасічник С.С.

Ситников О.Ф.