Справа № 802/3444/13-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/3444/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, представник на
підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 23
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
управління Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області про визнання протиправною та
скасування вимоги

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області про визнання протиправним та
скасування вимоги про сплату недоїмки.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі апелянт зазначає, що позивачу
призначена пенсія за віком відповідно
до статті 55 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що не звільняє його від
сплати єдиного соціального внеску, а
отже вимога винесена згідно з нормами
чинного законодавства.

В судовому засіданні представник
позивача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, надавши заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Враховуючи те, що явка відповідача не
визнавалась судом апеляційної
інстанції обов'язковою, а неявка, у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України,
не перешкоджає судовому розгляду
справи, суд апеляційної інстанції
ухвалив здійснювати розгляд за
відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 зареєстрована, як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
копією свідоцтва про державну
реєстрацію серії НОМЕР_1 від 20.06.2008 року,
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі та на
податковому обліку у Бершадській
міжрайонній державній податковій
інспекції Вінницької області
Державної податкової служби, здійснює
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності, що
підтверджується свідоцтвом платника
єдиного податку НОМЕР_2.

Згідно посвідчень серії НОМЕР_3 від
06.08.2011 року та серії НОМЕР_4 від 03.12.96 р.
ОСОБА_3 постійно проживає на території
зони посиленого радіоекологічного
контролю ( категорія 4 ) та є пенсіонером
за віком.

29.07.2013 року управлінням Пенсійного
фонду України у Чечельницькому районі
Вінницької області винесено вимогу № Ф
421-У про сплату ОСОБА_3 недоїмки зі
сплати єдиного внеску в сумі 1194,03 грн.,
не погоджуючись з якою позивач
звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов висновку, що
ОСОБА_3 отримує пенсію із зниженням
пенсійного віку відповідно до статті 55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
тому позивач не повинен сплачувати за
себе єдиний внесок.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно обставин справи між сторонам
виник спір щодо правомірності
нарахування відповідачем боргу по
сплаті єдиного внеску позивачу, який
являється пенсіонером за віком з
призначенням пенсії на пільгових
умовах та займається підприємницькою
діяльністю.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VI (далі - Закон №2464-VI), Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV
від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058),
Законом України "Про пенсійне
забезпечення" №1788-XII від 05.11.91 р. (далі -
Закон №1788).

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, є
платниками єдиного внеску.

Згідно з пп.3 ч.1 ст.7 та ч.11 ст.8 Закону
№2464 фізичні особи-підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
нараховують єдиний внесок у розмірі 34,7
відсотка на суми, самостійно визначені,
але не більше максимальної величини
бази нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску.

Відповідно до ст.6 Закону №2464
встановлені обов'язки платників
єдиного внеску: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком і зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики; у випадках,
передбачених цим Законом і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону,
стати на облік у територіальному
органі Пенсійного фонду як платник
єдиного внеску; виконувати інші вимоги,
передбачені цим Законом.

З 6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", яким
внесені зміни до ч.4 ст.4 Закону № 2464.
Відповідно до цих змін фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Виходячи з наведеного зазначеною
нормою визначені дві умови звільнення
платника від сплати єдиного внеску:
наявність у особи статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, у
тому числі пенсії за віком на пільгових
умовах, є наявність у особи, яка обрала
спрощену систему оподаткування,
статусу пенсіонера за віком, що
встановлюється до відповідності всім
умовам, визначеним законом, зокрема,
досягнення певного віку, після якого
вона має право на призначення
відповідної пенсії.

Згідно ст.1 Закону №1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Законом №1058 передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія з інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника. Умови
призначення пенсії за віком визначені
статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
за наявності страхового стажу не менше
15 років.

Згідно з абз. 7 ч.2 ст.5 Закону №1058
виключно цим Законом визначаються
умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат.
Від сплати єдиного внеску звільняються
особи, що мають статус пенсіонера за
віком відповідно до положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 16 розділу ХV
Прикінцеві положення Закону № 1058 до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону №1788 "Про пенсійне забезпечення"
застосовуються в частині визначення
права на пенсію за віком на пільгових
умовах і за вислугу років.

Так, згідно з ч.1 ст.55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються зі зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

Позивачу призначена пенсія за віком із
застосуванням ст. 55 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, він не є пенсіонером за віком у
розумінні п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та не
звільняється від його сплати.

Згідно з п.1 Постанови правління
Пенсійного фонду України від 25.03.2004 р.
№4-1 "Про Порядок обліку, зберігання,
оформлення та видачі пенсійних
посвідчень в Пенсійному фонді України
та його органах" (далі - Постанова)
документом, який підтверджує
призначення громадянину пенсії, є
пенсійне посвідчення, що видається
органом Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.4 Додатку до згаданої
Постанови посвідчення є документом, що
підтверджує право на одержання пенсії
і засвідчує особу його власника при
одержанні належних до виплати сум
пенсій, зверненні до органів
Пенсійного фонду України та інших
державних органів з питань пенсійного
забезпечення.

Одночасно відповідно до п.45 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р.
№22-1, документом, який підтверджує
призначення особі пенсії, є пенсійне
посвідчення, що видається органом, що
призначає пенсію, відповідно до
Порядку обліку, зберігання, оформлення
та видачі пенсійних посвідчень в
Пенсійному фонді України та його
органах, затвердженого постановою
Правління Пенсійного фонду від 25.03.2004 р.

Отже, наявність у особи пенсійного
посвідчення підтверджує лише право на
одержання пенсії та факт її
призначення, а не статус пенсіонера за
віком.

З огляду на зазначене, фізичні
особи-підприємці, які отримують пенсію,
призначену за віком на пільгових
умовах, згідно із Законом України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
обчислені за Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" і не досягли 60-річного
віку, сплачують єдиний внесок на
загальних підставах.

Вказана правова позиція також
висловлена в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
28.11.2013 року у справі №К/800/32510/13
(№823/443/13-а), від 14.01.2014 року у справі
№К/800/33413/13 (№817/1301/13-а), від 19.12.2013 року у
справі №К/800/33732/13 (№817/1006/13-а) тощо.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про відмову
в задоволенні позову, оскільки органом
Пенсійного фонду правомірно прийнято
вимогу про сплату недоїмки.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи встановлене порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області задовольнити повністю .

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області про визнання протиправною та
скасування вимоги, - скасувати,
прийняти нову постанову.

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "13" березня 2014 р. .

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.