Справа № 121/9915/13-а
Суддя: Ілюхіна Ганна Павлівна
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 121/9915/13-а

04.03.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Горошко Н.П. ,

Курапової З.І.

розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим (суддя Леонов А.А. ) від 27.01.14 у
справі № 121/9915/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Гурзуфської селищної ради (вул.
Подвойського 9, смт. Гурзуф, м. Ялта,
Автономна Республіка Крим, 98640)

про визнання протиправним і скасування
рішення, зобов`язання вчинити певні
дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 27.01.2014 у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 до Гурзуфської селищної ради
про визнання протиправним і скасування
рішення, зобов`язання вчинити певні дії
- відмовлено (арк. с. 31-33).

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2
при зверненні до суб'єкту владних
повноважень не була визначена
конкретна земельна ділянка, щодо якої
вона просила би надати дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо його
відведення у власність. Зазначена
відмова є мотивованою та відповідає
вимогам частини сьомої ст. 118 ЗК
України.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
- ОСОБА_2, звернулася з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення по справі, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (арк. с. 38-39).

Доводи апеляції мотивовані тим, що
судове рішення прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, основні з яких
полягають в тому, що рішення
Гурзуфської селищної ради є не
обгрунтованим, оскільки причиною
відмови їй у наданні дозволу на
складання землевпорядної документації
була вказана невідповідність місця
розташування запитуваної ділянки
вимогам ДБН 360-92**; ніяких висновків чи
будь - яких інших доказів на
підтвердження такої невідповідності
рада не надала; суд відмовив їй у
задоволенні позову, пославшись зовсім
на іншу причину, вказавши, що рішення
селищної ради є законним і
обґрунтованим, оскільки «ОСОБА_2 при
зверненні до суб'єкту владних
повноважень не була визначена
конкретна земельна ділянка, щодо якої
вона просила би надати дозвіл на
розробку проекту землеустрою»;
звертаючись до Гурзуфської селищної
ради з клопотанням про надання мені
дозволу на розробку землевпорядної
документації з відведення земельної
ділянки, вона надала повний пакет
документів, які передбачені діючим
земельним законодавством та селищною
радою; у клопотанні вказана адреса
земельної ділянки, щодо якої вона
просила надати такий дозвіл, її
орієнтовні розміри, ситуаційний план
місцевості, де вона розташована, інші;
надані документи були прийняті в
роботу і розглянуті сесією Гурзуфської
селищної ради, крім того, з ними
працювала постійна депутатська
комісія, члени якої виїздили на місце і
оглядати район ділянки, щодо якої вона
подала клопотання; рішення не може
вважатись виваженим і обґрунтованим,
оскільки відсутні конкретні докази,
які б свідчили про таку
невідповідність; Гурзуфська селищна
рада не мала у розпорядженні
відповідних документів, які б надали
їй можливість розрахувати відстані між
існуючим будинком та гаражем, який ще
не запроектовано, визначити їх
вогнестійкість; надала на розгляд суду
топографічну зйомку місця
розташування земельної ділянки, на
зйомці відображені існуючі будівлі та
землевідводи, а також вільні землі, у
межах яких й знаходиться спірна
ділянка, її місце розташування без
будь-яких обмежень дозволяє збудувати
на ній гараж.

В судове засідання, призначене на 04.03.2014
позивач та відповідач явку
уповноважених представників не
забезпечили, про дату, час та місце
апеляційного розгляду повідомлені
належним чином та своєчасно.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Розглянувши справу в порядку статей 195,
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
встановила наступне.

ОСОБА_2 у вересні 2012 року звернулась до
відповідача з клопотанням та просила
надати їй дозвол на розроблення
проекту землеустрою по відводу
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування індивідуального гаражу
площею 0, 01 га за адресою: АДРЕСА_1 з
наданням відповідних документів по
місцю свого проживання.

Позивач до зазначеного клопотання
надала всі передбачені земельним
законодавством України документи.

24.04.2013 постановою Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим у справі № 121/2881/13-а позов ОСОБА_2
до Гурзуфської селищної ради, -
задоволено.

Пункт 4 рішення 39-ї сесії 6-го
скликання Гурзуфської селищної ради №
32 від 09 жовтня 2012 року "Про відмову
ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою по відводу
земельної ділянки площею 0,01 га у
власність для будівництва та
обслуговування індивідуального гаражу
із земель АДРЕСА_1" - визнано
протиправними та скасовано.

Зобов'язано Гурзуфську селищну
раду АР Крим на найближчому пленарному
засіданні розглянути заяву ОСОБА_2 від
17 вересня 2012 року про надання їй
дозволу на розробку проекту
землеустрою по відводу земельної
ділянки площею 0,01га., у власність для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаражу із земель
АДРЕСА_1 з прийняттям рішення
відповідно до вимог закону (арк. с. 5-6).

05.06.2013 ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду у
справі № 121/2881/13-а апеляційну скаргу
Гурзуфської селищної ради на постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 24.04.2013 у справі №
121/2881/13-а залишено без задоволення;
постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 24.04.2013 у
справі № 121/2881/13-а залишено без змін
(арк. с. 7-8).

27.08.2013 пунктом 4 рішення Гурзуфської
селищної ради № 09 59 сесії 6 скликання
«Про відмову в дозволі на складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для надання та
передачі у власність громадянам для
будівництва і обслуговування
індивідуальних гаражів на землях
Гурзуфської селищної ради» повторно
відмовлено гр. ОСОБА_2 на складання
проекту землеустрою щодо оформлення
права власності на земельну ділянку,
орієнтовною площею 0,01 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаража із земель
Гурзуфської селищної ради за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з невідповідністю
місця розташування об'єкта вимогам ДБН
360-92 ** (відстань між гаражем та житловим
будинком менше 10 метрів). (Розгляд
постанови Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
по справі № 121/2881/13-а ( 2а-121/225/13 ) від
05.06.2013 ) (арк. с. 3).

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню, з наступних підстав.

Статтею 14 Конституції України
визначено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 56 Конституції України
гарантовано право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної чи
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до п. п. "а", "б" статті 12
Земельного Кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Пункт "б" частини 1 статті 81 Земельного
Кодексу України передбачає, що
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Частина шоста статті 118 Земельного
Кодексу України закріплює, що
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим. Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, забороняється
вимагати додаткові матеріали та
документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118
Земельного Кодексу України
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Частина перша статті 122 Земельного
Кодексу України передбачає, що
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оскаржуване рішення відповідача
зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено належними та
допустими доказами правомірності
своїх дій, щодо відмови гр. ОСОБА_2 на
складання проекту землеустрою щодо
оформлення права власності на земельну
ділянку, орієнтовною площею 0,01 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаража із земель
Гурзуфської селищної ради за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з невідповідністю
місця розташування об'єкта вимогам ДБН
360-92 **.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що пункт 4 Рішення
Гурзуфської селищної ради від 27.08.2013
«Про відмову в дозволі на складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для надання та
передачі у власність громадянам для
будівництва і обслуговування
індивідуальних гаражів на землях
Гурзуфської селищної ради» № 09 59 сесії
6 скликання в частині відмови гр.
ОСОБА_2 на складання проекту
землеустрою щодо оформлення права
власності на земельну ділянку,
орієнтовною площею 0,01 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаража із земель
Гурзуфської селищної ради за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з невідповідністю
місця розташування об'єкта вимогам ДБН
360-92 ** (відстань між гаражем та житловим
будинком менше 10 метрів). (Розгляд
постанови Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
по справі № 121/2881/13-а ( 2а-121/225/13 ) від
05.06.2013 ), є необґрунтованим, оскільки
причиною відмови у наданні дозволу на
складання землевпорядної
документації була вказана
невідповідність місця розташування
запитуваної ділянки вимогам ДБН 360-92 **,
при цьому будь-яких доказів та
висновків Гурзуфською селищною радою
на підтвердження зазначеного не
надано.

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню, у
зв'язку з чим висновок суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог є помилковим.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Це випливає з конституційного
принципу законності.

За нормами матеріального права суд
кваліфікує спірні правовідносини,
тобто дає їм правову оцінку.
Застосування судом норм матеріального
права полягає у співставленні
встановлених судом обставин з ознаками
норми матеріального права, яка регулює
поведінку учасників спірних відносин,
а також у з'ясуванні відповідних
правових наслідків у разі порушення
такої норми кимось із учасників.

Застосування судом норми
процесуального права полягає у
вчиненні процесуальних дій та
ухваленні рішень, що обумовлені
обставинами розгляду справи.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, обґрунтованим вважається
рішення, в якому повно відображенні
обставини, що мають значення для цієї
справи чи для вирішення певного
процесуального питання, висновки суду
про встановлені обставини є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються належними і
допустимими доказами.

Між тим, судове рішення суду першої
інстанції не можна визнати законним і
обґрунтованим.

Суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення та прийняття нового відповідно
до пункту 4 частини першої статті 202
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Все вищеперелічене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню з постановленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
повністю.

Відповідно до статті 207 Кодексу
адміністративного судочинства України
під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує питання щодо
розподілу між сторонами судових
витрат.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись частиною третьою статті 24,
статтями 94, 160, 167, частиною першою
статті 195, статтею 196, пунктом 3 частини
першої статті 198, пунктом 4 частини
першої статті 202, статтями 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 27.01.14 у
справі № 121/9915/13-а задовольнити.

2. Постанову Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 27.01.14 у справі № 121/9915/13-а
скасувати.

3. Прийняти нову постанову.

4. Позовні вимоги
задовольнити повністю.

5. Визнати протиправним і скасувати п.4
рішення 59-ої сесії Гурзуфської
селищної ради 6 скликання №09 від 27
серпня 2013 року «Про відмову в дозволі
на складання проектів відводів
земельних ділянок для надання і
передачі їх у приватну власність
громадян для будівництва та
обслуговування індивідуальних гаражів
на землях Гурзуфської селищної ради»,
яким відмовлено ОСОБА_2 в дачі дозволу
на складання проекту землеустрою щодо
оформлення права власності на земельну
ділянку орієнтовною площею 0,01 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаражу за адресою:
АДРЕСА_1.

6.Зобов'язати Гурзуфську
селищну раду на найближчій сесії
розглянути в установленому законом
порядку заяву (клопотання) ОСОБА_2 про
дачу їй дозволу на складання проекту
землеустрою щодо оформлення права
власності на земельну ділянку площею
0,01 га для будівництва та
обслуговування індивідуального гаражу
за адресою: АДРЕСА_1.

7. Стягнути з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_2
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 107, 49 грн.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі
згідно з частиною п'ятою статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанову може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою касаційна скарга
на судові рішення подається
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
Г.П.Ілюхіна

Судді підпис
Н.П.Горошко

підпис З.І.Курапова

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.П.Ілюхіна