Справа № 826/9250/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9250/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Бояринцева
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Федотова І.В.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю Фірми
"Агрополітех ЛТД" до державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю Фірма "Агрополітех
ЛТД" звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Деснянському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 04
березня 2013 року № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
жовтня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
період з 22 січня 2013 року по 24 січня 2013
року посадовими особами ДПІ у
Деснянському районі м. Києва проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ Фірми "Агрополітех ЛТД" з
питань фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "ТДК Трейд", ТОВ
"Росаріо" за період з 1 січня 2011 року по 31
березня 2011 року, за результатами якої
складено акт від 31 січня 2013 року №
177/2240/13690319.

В ході перевірки відповідачем зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", в результаті
чого підприємством занижено суму
податку на прибуток за період з 01 січня
2011 року по 31 березня 2011 року у розмірі 148
400 грн., яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду, а саме по
періодам: за І квартал 2011 року на суму 148
400 грн.; п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
підприємством занижено суму податку на
додану вартість за період з 1 січня 2011
року по 31 березня 2011 року у розмірі 118 720
грн., яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду (р. 27), а саме
по періодам: лютий 2011 року - 59 230 грн.,
березень 2011 року - 59 490 грн.

На підставі висновків, викладених у
Акті перевірки, відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від 04
березня 2013 року № , яким ТОВ Фірмі
"Агрополітех ЛТД" збільшено суму
грошового зобов'язання в розмірі 118 721
грн., з якої: за основним платежем - 118 720
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 1 грн. за платежем: податок
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) та №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання в розмірі 148 401
грн., з якої: за основним платежем - 148 400
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 1 грн. за платежем: податок
на прибуток приватних підприємств.

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є безпідставними
і підлягають скасуванню як
протиправні.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України
„Про оподаткування прибутку
підприємств" господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі, коли безпосередня
участь такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Відтак, обов'язковими ознаками
господарської діяльності у розумінні
вищенаведених норм є: здійснення її
суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва;
спрямованість на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності (продукція,
роботи чи послуги), які мають вартісний
характер і цінове вираження.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника
податків у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат
включаються, зокрема, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті (п.5.2.1 п.5.2 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Згідно з п.п.5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Також, відповідно до п.187.1 ст.187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий період
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.п.198.2, 198.3 ст.198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997,
визначено один випадок недійсності
податкової накладної, а отже і
неможливості формування на її підставі
податкового кредиту - якщо вона
заповнена особою, яка не зареєстрована
як платник ПДВ.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Колегія суддів зазначає, що із
системного аналізу положень цих норм
законодавства України вбачається, що
податковий кредит є право платника
податку щодо зменшення податкових
зобов'язань звітного періоду, яке
виникає виключно за наявності
податкових накладних. Закон

забороняє включення до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених у складі ціни придбання
товарів (робіт, послу), якщо ці суми не
підтверджені податковими накладними,
та передбачає відповідальність
платника податків за порушення цих
вимог у вигляді фінансових санкцій.

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Таким чином, колегія суддів
зазначає, що умовою для виникнення у
платника податку права на формування
податкового кредиту є придбання
платником податків товарів (послуг) для
використання їх в своїй господарській
діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що в
перевіряємому періоді позивач мав
взаємовідносини з ТОВ "ТДК Трейд" та ТОВ
"Росаріо".

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 25 лютого 2011 року між ТОВ
"ТДК Трейд", як постачальником, та ТОВ
Фірмою "Агрополітех ЛТД", як замовником,
укладено договір поставки № 250211, за
умовами якого постачальник
зобов'язується поставити згідно
додатку № 1, який є невід'ємною частиною
договору, холодильне обладнання та
комплектуючі до холодильного
обладнання, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити ці комплектуючі в
порядку та на умовах, визначених цим
договором.

Згідно додатку № 1 до договору № 250211
від 25 лютого 2011 року, згідно договору
поставляється наступний товар:
компресор VF-103 в кількості 1 штуки,
вартістю 263 100 грн., та комплектуючі до
компресорів в кількості 4 штуки,
загальною вартістю 92 280 грн.

Як вбачається зі специфікації до
договору № 250211 від 25 лютого 2011 року, до
комплектуючих включаються: комплект до
насосу (датчик тиску, муфта н/ж, дланці
н/ж плоскі ДУ 40), насос вертикальний,
штучно-поршнева група компресору,
компресор кожухотрубний
горизонтальний.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджується первинними і
розрахунковими документами:
податковими та видатковими накладними,
виписками по рахунку.

Всі зазначені вище документи підписані
та скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити як того вимагає чинне
законодавство України.

При цьому, на підтвердження
використання у власній господарській
діяльності отриманого товару від ТОВ
"ТДК Трейд" позивачем надано рахунок №
02/20 від 28 лютого 2011 року, накладну № 2802/8
від 28 лютого 2011 року та довіреність на
отримання товарно-матеріальних
цінностей № 34 від 28 лютого 2011 року, з
яких вбачається, що ТОВ Фірма
"Агрополітех ЛТД" реалізувало ТОВ
"Повітряні системи" вентилятор
(крильчатка без двигуна) 218/258 та
компресор VF-103.

Також позивачем надано акт
прийому-передачі виконаних робіт,
згідно додаткової угоди № 1 від 31
травня 2011 року до договору на виконання
робіт № 10/05-У від 10 травня 2011 року,
згідно якого ТОВ Фірмою "Агрополітех
ЛТД" виконані додаткові роботи по
монтажу, запуску та налагоджуванню
обладнання на об'єкті ТОВ "Живий квас" з
урахуванням вартості витратних
матеріалів.

Крім того, позивачем зазначено, що для
компонування насосу вертикального в
комплекті з датчиком тиску, муфтою,
фланцями плоскими ДУ обладнання на
об'єкті ТОВ "Живий квас" використані
комплектуючі до компресора, що були
придбані на підставі договору № 250211
від 28 лютого 2011 року. Також вказано, що
залишки по комплектуючим до компресора
в кількості 2 штуки обліковуються на
складі ТОВ Фірми "Агрополітех ЛТД".

На підтвердження відображення
господарських операцій у
бухгалтерському обліку позивачем
надано витяги з картки рахунку 281 та
оборотно-сальдову відомість по рахунку
631 за 2011 рік.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, 03 січня 2011 року між ТОВ Фірмою
"Агрополітех ЛТД", як замовником, та ТОВ
"Росаріо", як виконавцем, укладено
договір щодо надання маркетингових
послуг № 030111, за умовами якого замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
надати останньому послуги з проведення
маркетингових досліджень за
напрямками, що цікавлять замовника.
Предметом маркетингових досліджень є:
гвинтові, ротаційні та поршневі
повітряні компресори, холодильні
осушувачі, вакуумні насоси. Згідно
розділу 7 договору, виконавець
самостійно організовує роботу з
проведення досліджень. Виконавець
надає результати досліджень у
письмовому вигляді. При здачі
результатів досліджень сторони
складають у двох примірниках акт
здачі-прийняття робіт, по одному
примірнику для кожної із сторін.
Пунктом 8.1 договору визначено, що
замовник виплачує виконавцю по
результатах маркетингового
дослідження винагороду в сумі
погодженій обома сторонами в розмірі
не більше 16% від загальної суми
заключних договорів. Підставою для
нарахування відсотків є повідомлення
про результати маркетингового
дослідження та акт виконаних робіт.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджується первинними і
розрахунковими документами:
податковою накладною, виписками по
рахунку, оборотно-сальдовою відомістю
по рахунку.

Всі зазначені вище документи підписані
та скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити як того вимагає чинне
законодавство України.

Крім того, 31 березня 2011 року між ТОВ
Фірмою "Агрополітех ЛТД" та ТОВ
"Росаріо" підписаний акт про виконання
робіт, згідно якого виконавцем
виконані, а замовником прийняті роботи
згідно звіту про результати
маркетингового дослідження на
загальну суму 356 940 грн.

Також, на підтвердження надання ТОВ
"Росаріо" маркетингових послуг
позивачем надано результати
маркетингових досліджень від 31 березня
2011 року.

В результатах маркетингових
досліджень, зокрема, зазначено про те,
що при активному сприянні спеціалістів
ТОВ "Росаріо" та наданих консультацій
щодо господарської діяльності між
підприємствами України та ТОВ Фірмою
"Агрополітех ЛТД" укладені договори на
поставку обладнання, введення його в
експлуатацію та на виконання ремонтних
робіт з S.A "JLC", Молдова, ВАТ "Холод", ПП
"Імперіал плюс", ЗАТ
"Старокостянтинівський молочний завод"
та з Литвинецькою філією
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю ім.
Шевченка, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу, що відповідачем не надано, як
того вимагають положення чинного
законодавства України, доказів, які б
свідчили про те, що документи, виписані
на виконання договорів, були
сфальсифікованими, як і не надано
відомостей про звернення до
правоохоронних органів у зв'язку з
виявленими порушеннями складання
завідомо неправдивих документів
звітності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
відповідач, в свою чергу, як на
підтвердження правомірності прийнятих
ним податкових повідомлень-рішень,
посилається на те, що СУ УМВД Росії по м.
Пенза було допитано в якості свідка
ОСОБА_2 (протокол допиту свідка від 29
грудня 2011 року), який повідомив, що йому
не відомо підприємство ТОВ "Росаріо",
його засновником та директором не
являється, де розташоване дане
підприємство, штатна чисельність
співробітників та види діяльності йому
також не відомі.

Крім того, СУ УМВД Росії по Чувашскій
Республіці було допитано в якості
свідка ОСОБА_3 (протокол допиту свідка
від 6 січня 2012 року), що він директором,
засновником будь-яких підприємств на
території України не являється. За
межами країни ніколи не був,
закордонний паспорт не отримував.
Підприємство ТОВ "ТДК Трейд" йому не
відомо. ОСОБА_3 ТОВ "ТДК Трейд" не
реєстрував, довіреності, як директор
(засновник) ТОВ "ТДК "Трейд" не
виписував, банківські рахунки не
відкривав, печатку підприємства не
отримував та документи
фінансово-господарської діяльності
даного підприємства не підписував.

За цих обставин відповідач
вважає, що укладені позивачем з ТОВ
"Росаріо" та ТОВ "ТДК Трейд" договори,
податкові накладні та інші первинні
документи не мають юридичної сили
первинних документів, не відповідають
вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р.№ 88, що унеможливлює їх
відображення в регістрах
бухгалтерського та податкового обліку,
у податковій звітності.

Суд апеляційної інстанції вважає
такі посилання необґрунтованими з
огляду на наступне.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» установлено, що
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то вони
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними. Саме такими
відомостями керувався позивач у
процесі договірних відносин з
контрагентами.

Колегією суддів встановлено, що на час
здійснення господарських операцій з
ТОВ "Росаріо" та ТОВ "ТДК Трейд", останні
були включені до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, а також мали
свідоцтва про реєстрацію платників
ПДВ.

Нормами чинного законодавства на
сторону цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Колегія суддів вважає, що встановлені
обставини справи підтверджують
дійсність господарських операцій та їх
реальний характер, договірні
зобов'язання були виконані сторонами
належним чином, а тому суму податкового
кредиту позивачем було сформовано
правомірно.

Таким чином, відповідачем не наведено
беззаперечних доводів та не подано
будь-яких належних доказів, які б могли
свідчити про недобросовісність
позивача як платника податків або про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, факт здійснення
господарських операцій, за наслідками
виконання яких у позивача виникло
від'ємне значення податку.

Слід також відмітити, що податковим
органом не було надано рішення суду у
цивільній чи господарській справі,
вироку суду у кримінальній справі або
іншого належного доказу на
підтвердження «безтоварності»
здійснених позивачем господарських
операцій чи вироків у кримінальних
справах щодо наявності вини, умислу,
направленого на незаконне
заволодіння майном держави, в діях
посадових осіб ТОВ Фірма «Агрополітех
ЛТД» чи ТОВ "Росаріо" та ТОВ "ТДК Трейд".

З вказаного слідує, що
належними та допустимими доказами
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, на якого покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, відтак, правочини,
укладені позивачем з ТОВ "Росаріо" та
ТОВ "ТДК Трейд" відповідають нормам
чинного законодавства України,
фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення дослідженої
судом господарської діяльності
позивача з контрагентом, що
підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами та
податковими накладними, які виписані
на виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що відповідачами не
було доведено законність та
обґрунтованість прийнятого ним
рішення та вчинених дій, а тому суд
першої інстанції дійшов правильних
висновків про обґрунтованість
позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М.
Бистрик

І.В. Федотов

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Федотов І.В.