Справа № 815/29/14
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/29/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м.
Одеса 15 год. 40 хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Терещука С.Ю.

За участю сторін:

Від позивача: Барган Ю.Ф., Браїловська
Т.М. - за довіреністю

Від відповідача: Санжарук О.О. - за
довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Кілійської районної ради до
Державної фінансової інспекції в
Одеській області про визнання
протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна
позовна заява (з урахуванням уточнень)
Кілійської районної ради, в якій
позивач просить суд визнати нечинним
Акт Ізмаїльської об'єднаної державної
фінансової інспекції від 11.10.2013 року
№850-16/92 «Про результати ревізії
фінансово-господарської діяльності
Кілійської районної ради за період з
01.01.2010 року по 31.07.2013 року» в частині, з
якою Кілійська районна рада не
погоджується, скасувати вимогу
Ізмаїльської об'єднаної державної
фінансової інспекції про усунення
фінансових порушень, виявлених
ревізією фінансово-господарської
діяльності Кілійської районної ради
від 15.11.2013р. повністю.

Ухвалою суду від 06.03.2014р. закрите
провадження у справі №815/29/14 в частині
позовних вимог про визнання частково
нечинним акту Ізмаїльської об'єднаної
державної фінансової інспекції від
11.10.2013 року №850-16/92 «Про результати
ревізії фінансово-господарської
діяльності Кілійської районної ради за
період з 01.01.2010 року по 31.07.2013 року».

В обґрунтування позовних вимог про
скасування вимоги Кілійська районна
рада зазначила, що висновки
перевіряючих в акті ревізії від 11.10.2013
року № 850-16/92, які покладені в основу
оскаржуваної вимоги, є
необґрунтованими та не відповідають
фактичним обставинам, у зв'язку з тим,
що премія голові районної ради у жовтні
2011 року, листопаді 2011 року та у грудні
2012 року нараховувалась та
виплачувалась за рахунок економії
коштів на оплату праці, що передбачено
розпорядженнями районної ради від
14.10.2011 року № 23/К-2011, від 21.11.2011 року №
30/К-2011, від 19.12.2012року № 46/К-2012, а отже
твердження відповідача щодо
невідповідності нарахування та
виплати голові районної ради премії
вимогам пп.2 п. 2 Постанови КМУ №268 від
09.03.2006 року, а п.2 вимоги є безпідставним.

Щодо п.3 вимоги, позивач вказує, що
займає приміщення на II та III поверхах
адміністративного будинку районної
ради, вказана будівля використовується
і іншими організаціями на підставі
договорів безоплатного користування
майном, вказані державні організації в
перевіряємий період не надавали
вугілля на опалення, тому для опалення
всієї будівлі районна рада змушена
була використовувати на опалення
вугілля, що було в наявності.

П.4 вимоги є безпідставним, оскільки,
працівники охоронної служби
здійснювали охорону будівлі районної
ради, а не майна організацій, яким
надавались приміщення в будівлі
районної ради на умовах безоплатного
користування згідно договорів
Кілійською районною радою. Згідно умов
вказаних договорів користувачі
зобов'язані нести всі затрати за
користування майном, однак, позивач не
вбачає порушень умов договорів з боку
користувачів, а отже кошти які
Кілійська рада виплачувала за охорону
приміщень саме Кілійської районної
ради не можна віднести до витрат
сторонніх осіб на утримання майна.

Пункт 5 вимоги є необґрунтованим,
оскільки списання пального районною
радою здійснювалось з дотриманням
нормативів Наказу Міністерства
транспорту України від 10.02.1998 року № 43,
згідно з розпорядженням районної ради
від 10.12.2009 року № 96 «Про коригування
коефіцієнту витрат палива».

Кілійська районна рада для опалення
адміністративного будинку
використовувала два котли марки КТО
149166 з використанням вугілля антрацит.
Відповідно до наказу Державного
комітету України з енергозбереження
25.10.1999р. № 91 «Про затвердження
Міжгалузевих норм споживання
електричної та теплової енергії для
установ і організацій бюджетної сфери
України» було зроблено розрахунок норм
споживання теплової енергії для
адміністративного будинку Кілійської
районної ради, у зв'язку з чим,
твердження відповідача щодо
необґрунтованого списання вугілля є
безпідставними. (п.6 вимоги)

Районна рада, ухвалюючи рішення про
видатки на будівлю управління праці та
соціального захисту населення діяла
правомірно в рамках реалізації авансу
позики за проектом "Підвищення
ефективності управління реформою
системи соціального захисту в Україні",
що впроваджується відповідно до
листа-угоди від 7 жовтня 2004 р. N Р 4060-UА
між Україною і Міжнародним банком
реконструкції та розвитку, та з метою
підвищення ефективності системи
соціальної допомоги і спрощення
процедури її надання, забезпечення
належного прийому громадян, які
звертаються за призначенням усіх видів
соціальної допомоги. Виділення коштів
здійснювалося на підставі рішень
районної ради, які є чинними і
обов'язковими для виконання.

Вказуючи на неправомірність
оскаржуваної вимоги, позивач звернувся
за судовим захистом.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги із викладених
вище підстав підтримали у повному
обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, в задоволенні позову
просив відмовити, зазначивши, що
складена на підставі акту ревізії
вимога відповідає вимогам чинного
законодавства і підстави для її
скасування відсутні. Пославшись на
правомірність висновків за актом
ревізії від 11.10.2013 року № 850-16/92, при
наявності допущених Кілійською
районною радою порушень, які полягають
у необґрунтованій виплаті премії
голові районної ради, викривлення
фінансової звітності на суму 12 116, 58
гривень (заниження кредиторської
заборгованості), покриття видатків
сторонніх осіб на опалення на суму 18
828,69 гривень, покриття витрат сторонніх
осіб на утримання майна на зальну суму
238 416,84 гривень, необґрунтованого
списання бензину на загальну суму 196.90
гривень, необґрунтованого списання
вугілля на суму 61 024,93 гривні та
незаконного витрачання бюджетних
коштів у загальній сумі 35 270,9 гривень,
представник відповідача зазначив про
відсутність підстав для задоволення
адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість адміністративного
позову та наявність підстав для його
задоволення в частині протиправності
приписів пунктів 3,4,5,6,7 вимоги від 15.11.2013
року та у відповідній частині -п.1
вимоги від 15.11.2013 року з огляду
наступного.

Судом встановлено, що відповідно до п.
1.4 Плану контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції в
Одеській області на III квартал 2013 року,
на підставі направлень на проведення
ревізії від 23.08.2013 року № 163, 164 виданих
в. о. начальника Ізмаїльської
об'єднаної державної фінансової
інспекції, проведена ревізія
фінансово-господарської діяльності
Кілійської районної ради за період з
01.01.2010 року по 31.07.2013 року, за
результатами якої складено акт від
11.10.2013 № 850-16/92 „Про результати ревізії
фінансово-господарської діяльності
Кілійської районної ради за період з
01.01.2010 року по 31.07.2013 року".

Примірник акту одержано Кілійською
районною радою 16.10.2013 року та після
одержання були подані заперечення до
Акту від 11.10.2013р.

Листом від 13.11.2013р. Ізмаїльська ОДФІ
направила Кілійській районній раді
(надалі - Рада) Висновок на заперечення
до акту ревізії від 11.10.2013р., яким
відхилено зауваження Ради на висновки
Акту ревізії.

На підставі зазначеного акту ревізії
та з метою усунення виявлених порушень,
попередження їх виникнення у
подальшому, Ізмаїльською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією
пред'явлено Вимогу про усунення
порушень від 15.11.2013 року №850-61.

Відповідно до акту ревізії від 11.10.2013
року №850-16/92 перевіркою встановлено
порушення пп. 2 п. 2 Постанови КМУ «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» від 09.03.2006 року
№268, а саме, голові районної ради ОСОБА_7
безпідставно нараховано та виплачено
премії в місяці коли він жодного дня не
перебував на робочому місці, що
призвело до незаконної виплати премії
у загальній сумі 12 411 грн. та відповідно
зайво перераховано єдиного
соціального внеску у сумі 4 505,19 грн.

Встановлено порушення вимог п. 5.3.4
Договорів, ст. 193 Господарського
Кодексу України від 16.01.2003 року № 436-1V,
ст. 626, 629 Цивільного Кодексу України
року № 435-ІУ, районною радою понесено
безпідставних витрат на утримання
адміністративного будинку, який не
рахується за бухгалтерським обліком
районної ради у загальній сумі 238 416,84
грн.

Встановлено порушення вимог даних
табл. 1 Міждержавного стандарту
«Вугілля буре, кам'яне, антрацити.
Класифікація за генетичними і
технологічними параметрами» (ГОСТ
25543-88), ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ІV, а саме, в період що підлягав
ревізії, районною радою без
документального підтвердження
проценту виходу летючих речовин,
застосовувався підвищуючий коефіцієнт
при списані вугілля на опалення
адміністративної будівлі, що призвело
до його безпідставного списання на
загальну суму 61 024, 93 грн.

В порушення вимог п. 1.1 Норм витрат
палива, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України від
10.02.1998 року № 43 встановлено, що при
списанні бензину були завищені норми
списання, що призвело до
необгрунтованого списання пального в
кількості 17,9 л на суму 196,90 грн.

В порушення вимог ті. 1, 2 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основні вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2002 року № 228 асигнування у
загальній сумі 30 763,0 грн. виділені за
КФК 010116 «Органи місцевого
самоврядування» та профінансовані в
повному обсязі та витрачені на ремонт
адміністративної будівлі, яка не
рахується за бухгалтерським обліком
районної ради, що призвело до
незаконного витрачання коштів
місцевого бюджету у сумі 30 763,0 гривень.

Також районною радою проведено видатки
у сумі 4 507,9 гривень з устаткування
режимного приміщення, яке відповідно
до Договору про безоплатне
користування майном, укладеного з
Кілійською райдержадміністрацією,
надано їй у користування. Відповідно до
н. 5.3.2 Договору безоплатного
користування майном, укладеного з
Кілійською райдержадміністрацією,
користувач зобов'язується самостійно і
за власний рахунок здійснювати ремонт
майна протягом терміну використання.
Дане порушення привело до незаконних
видатків на суму 4507,90 грн.

В порушення п. 1.2 Порядку складання
фінансової та бюджетної
розпорядниками та одержувачами
бюджетних коштів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.01.2012 року № 44, п.1 ст.3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» 16.07.1999
року № 996-ІV, протягом періоду, який
підлягав ревізії, УДКСУ в Кілійському
районі відшкодовано касових видатків у
сумі 24 689,00 грн., тоді як відповідно до
займаної площі фактичні витрати на
опалення становлять 14 938,65 гривень.

Фінансовим управлінням відновлено
касових видатків у загальній сумі 24 760,0
грн., тоді як відповідно до займаної
площі фактичні витрати на опалення
становлять 22 393,77 гривень. Різниця
становить 2 366,23 гривень. Таким чином,
ревізор робить висновок, що Фінансовим
управлінням Кілійської
райдержадміністрації та УДКСУ в
Кілійському районі зайво відшкодовано
витрат на опалення у загальній сумі 12
116,58 грн.

У зв'язку із цим ревізорами в акті
ревізії констатовано, що в результаті
допущених порушень Кілійською
районною радою завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 377293,81грн., в тому
числі необгрунтовані витрати, що
призвели до матеріальної шкоди на суму
342 022,91 грн., незаконні видатки на суму 35
270,9 гривень. Також встановлено інших
порушень у сумі 124 840,0 гривень.

В ході ревізії відшкодовано
необґрунтовані витрати у сумі 21 083,14
грн., інші порушення на суму 25 468,05
гривень.

На підставі встановлених Актом ревізії
порушень відповідачем складено та
направлено Вимогу від 15.11.2013р. №850-61,
якою приписано Раді:

1.Опрацювати матеріали ревізії та вжити
заходи щодо повного усунення виявлених
порушень, розглянути питання про
притягнення до відповідальності
винних осіб, видати розпорядження по
результатам ревізії.

2. Стягнути з колишнього голови
Кілійської районної ради ОСОБА_7 на
поточний рахунок Кілійської районної
ради кошти у сумі 12411грн.; провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум єдиного
соціального внеску та повернути зайво
перераховані кошти в с умі 4505,19грн. до
державного бюджету.

3. Відобразити дебіторську
заборгованість за Кілійською
райдержадміністрацією у сумі 166749,84грн.,
Фінансовим управлінням Кілійської
районної ради - 35478,7грн., Державною
казначейською службою в Кілійському
районі - 24125,51грн., Державною
фінансовою інспекцією в Одеській
області - 12062,76грн.; стягнути з
Кілійської райдержадміністрації кошти
у сумі 166749,84грн., Фінансового
управління Кілійської районної ради -
35478,7грн., Державної казначейської
служби в Кілійському районі - 24125,51грн.,
Державної фінансової інспекції в
Одеській області - 12062,76грн.

4. Стягнути з осіб, винних у понад
нормованому списанні матеріальних
цінностей кошти у сумі 61024,93грн.

5. Відрахувати з головного спеціаліста,
бухгалтера-касира ОСОБА_6, кошти у сумі
196,90грн., шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст.ст.130-136 Кодексу
законів про працю України.

6. Відобразити дебіторську
заборгованість за юридичними особами
щодо якої здійснено безпідставні
витрати; стягнути з Управління
соціального захисту населення
Кілійської райдержадміністрації -
4507,90грн.

7. Здійснити перерахунок вартості
виконаних робіт (наданих послуг),
провести взаємозвірки з Управлінням
державної казначейської служби в
Кілійському районі за договором та
зменшити кредиторську заборгованість
м на вартість невиконаних робіт
(ненаданих послуг) на суму 12116,58грн.

Суд вважає, що пункт 2 Вимоги від 15.11.2013р.
є обґрунтованим та спирається на чинне
законодавство виходячи з такого.

Відповідно до п.1 та п.7 ст.10 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" органу державного фінансового
контролю надається право перевіряти в
ході державного фінансового контролю
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо);
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Згідно з ч.1 ст.2 цього ж Закону
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

За змістом зазначених положень
встановлені у ст. 2 Закону завдання щодо
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяття
зобов'язань, презюмують надання
органам державного фінансового
контролю права проводити перевірки
стосовно дотримання законодавства при
нарахуванні та виплаті установою
державної форми власності заробітної
плати працівникам (постанова
Верховного Суду України від 13
листопада 2012 року у справі № 21-358а12).

Як вбачається з акту ревізії від 11.10.2013
року № 850-16/92, в ході ревізії
встановлено, що розпорядженням від
21.11.2011 року № 30/К-2011 голові районної
ради ОСОБА_7 нараховано та виплачено
премію за листопад 2011 року у сумі 6 206,0
грн., тоді як протягом листопаду голова
районної ради перебував на
лікарняному, що відображено в «табелі
обліку використання робочого часу».

Відповідно до розпоряджень від 21.11.2011
року №30/К-2011 голові районної ради
ОСОБА_7 зараховано та виплачено премії
за листопад 2011 року у сумі 6 206, 0 грн.
Згідно табелю обліку використання
робочого часу в період липень 2011 року
голова районної ради ОСОБА_7 перебував
на лікарняному.

Відповідно до розпоряджень від 14.10.2011
року № 23/К- 2011 та 19.12.2012 року № 46/К-2012
голові районної ради ОСОБА_7 зараховано
та виплачено премії у розмірах 1 551,0 грн.
та 4 654,0 грн. відповідно. Згідно даних
табелів обліку робочого часу, в дані
місяці ОСОБА_7 перебував у відпустках.

У зв'язку з чим, відповідач у акті
перевірки робить висновок про
порушення з боку позивача пп. 2 п. 2
Постанови КМУ «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» від 09.03.2006 року
№ 268.

Судом встановлено, що премії
нараховувались та виплачувались
відповідно до Положення про
преміювання та матеріальне заохочення
працівників Кілійської районної ради
(далі - Положення), яке затверджене
Розпорядженням від 14.12.2007 року № 32/К-2007.

Згідно п. 2.1 Положення
передбачено, що премія виплачується за
розпорядженням голови районної ради за
фактично відпрацьований час щомісяця
до закінчення місяця. Абзацем другим
даного пункту передбачено, що премія за
рахунок економії коштів на оплату
праці виплачується незалежно від
відпрацьованого працівником часу, або
знаходженням його у відпустці,
відрядженні, або на лікарняному, що
суперечить вимогам пп. 2 п. 2 Постанови
КМУ «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
від 09.03.2006 року № 268, яким передбачено
преміювання працівників відповідно до
їх особистого вкладу в загальні
результати роботи.

До того ж, п. 2.6 Положення передбачено,
що при визначенні розміру премії
враховуються особистий вклад в
загальні результати роботи,
оперативність та терміни виконання
робіт; якість та важливість
виконуваних робіт; стан виконавчої
дисципліни; взаємовідносини в
колективі.

З вказаного вбачається, що Положення
про преміювання та матеріальне
заохочення працівників Кілійської
районної ради передбачає нарахування
премії працівнику за особистий вклад,
оперативність та терміни виконання
робіт, якість та важливість
виконуваних робіт, стан виконавчої
дисципліни, взаємовідносини в
колективі.

Судом встановлено, та представниками
позивача не заперечувалося, що голові
районної ради ОСОБА_7 нараховано та
виплачено премії під час перебування
останнього на лікарняному та у
відпустці, однак вказане є порушенням
пп. 2 п. 2 Постанови КМУ «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів».

Крім того, згідно зі ст. 97 КЗпП України
передбачено, що конкретні розміри
тарифних ставок (окладів) і відрядних
розцінок робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород, встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Частиною 2 ст. 97 передбачено, що форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, снеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Відповідач вказує та це не спростовано
позивачем, що відповідно до умов
колективного договору Кілійської
районної ради, який затверджений
зборами трудового колективу від 30.09.2011
року, зареєстрований Управлінням
правці та соціального захисту
населення Кілійської
райдержадміністрації від 26.03.2012 року
№11 не передбачені будь-які умови
преміювання в установі.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за необхідне зазначити, що висновки в
цій частині порушень з боку Кілійської
районної ради є вмотивованими та
законними, а отже в частині п.2 вимога
від 15.11.2013 року №850-61/2501 скасуванню не
підлягає.

Згідно акту ревізії, перевіряючий
зазначає, що в результаті проведеного
розрахунку встановлено, що Кілійською
райдержадміністрацією не додано
вугілля на опалення, відповідно до
фактичних витрат, на загальну суму 18
828,69 грн., що призвело до покриття витрат
з опалення сторонніх юридичних осіб на
відповідну суму.

Так, згідно умов п 5.3.8 Договорів
безоплатного користування майном
установи - користувачі зобов'язуються
своєчасно відшкодовувати раді
фактичні витрати на опалення
пропорційно зайнятої майном площі на
підставі представлених розрахунків,
або передачею раді вугілля, придбаного
користувачем на опалення адмінбудівлі.

В ході ревізії проведено порівняння
фактичних витрат проведених
Кілійською районною радою на опалення
площі наданої в користування та
вартості вугілля переданого на
опалення організаціями.

В результаті розрахунку встановлено,
що Фінансовим управлінням Кілійської
райдержадміністрації та УДКСУ в
Кілійському районі зайво відшкодовано
витрат на опалення у загальній сумі 12
116,58 грн.

Кредиторська заборгованість станом на
31.07.2013 року за бухгалтерським обліком
районної ради не рахується, що є
порушенням п. 1.2 Порядку складання
фінансової та бюджетної звітності
розпорядниками та одержувачами
бюджетних коштів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.01.2012 № 44, п.1 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»

Суд не погоджується з вказаними
висновками Інспекції, оскільки на
спростування них позивачем наведено
обґрунтовані пояснення, які свідчать
про відсутність порушень фінансової
дисципліни внаслідок об'єктивних
обставин, що склалися.

Відповідно до п.5.3.8 Договорів
установи-користувачі зобов'язуються
своєчасно відшкодовувати раді
фактичні витрати на опалення
пропорційно зайнятої площі на підставі
представлених рахунків, або передачею
раді вугілля, придбаного користувачем.

Районна рада, як власник адмінбудинку,
зобов'язана дбати про стан будинку та
забезпечувати опалення приміщень, як
це передбачено Договорами
безоплатного користування. З цією
метою та для підтримки температурного
режиму, згідно встановлених санітарних
норм, позивачем зроблено плановий
розрахунок на опалення адмінбудівлі,
згідно з яким для опалення всієї
адмінбудівлі необхідно 60 тонн вугілля,
з яких 42 тонни, відповідно до займаної
площі мають надходити від Кілійської
районної держадміністрації, 6 тонн - від
УДКСУ в Кілійському районі, 9 тонн - від
Фінансового управління, 3 тонни - від
Державної фінансової інспекції.

Сторони по справі визнають, що за
ревізуємий період Кілійською районною
державною адміністрацією було не
додано: у 2010 році - 42 тонни вугілля; у 2011
році-7,6 тонн; у 2012 році-19,5 тонн, у 2013
році-21 тонна вугілля; Фінансовим
управлінням Кілійської районної
державної адміністрації було не
додано: у 2010 році - 2,57 тонни вугілля; у 2011
році - 4,7 тонни вугілля; у 2012 році - 3,8
тонни вугілля, у 2013 році - 7 тонн вугілля;
УДКСУ в Кілійському районі було не
додано: у 2010 році - 4,21 тонни вугілля; у 2011
році - 2,5 тонни вугілля; у 2012 році -1,4
тонни вугілля, у 2013 році -1 тонна
вугілля.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що організації у
перевіряємий період не додавали
вугілля Кілійській районній раді у
зв'язку зі недостатнім фінансуванням,
опалення будівлі здійснювалося за
рахунок вугілля яке було в наявності, у
зв'язку з чим, температурний режим
приміщень не дотримувався, однак
пропозицій щодо розірвання Договорів
безоплатного користування від сторін
не надходило, крім того, вказаними
договорами взагалі не передбачено
відшкодування витрат.

Оскільки, вказані договори
відшкодування витрат не передбачають,
а представником відповідача не надано
доказів на підтвердження висновків
зроблених у акті ревізії щодо
зобов'язання з боку користувачів
відшкодовувати ці витрати, п. 3 Вимоги
від 15.11.2013 року №850-61/2501 є
необґрунтованим та підлягає
скасуванню.

Ревізією встановлено, що в період, який
підлягав ревізії, позивачем без
документального підтвердження
проценту виходу летючих речовин,
застосовувався підвищуючий коефіцієнт
при списанні вугілля на опалення
адмінбудівлі, що призвело до його
безпідставного списання на загальну
суму 61 024, 93 грн.

Судом встановлено, що Кілійська
районна рада використовувала для
опалення вугілля антрацит, для
здійснення опалення адмінбудинку
використовувались два котли марки КТО
149166.

Відповідно до наказу Державного
комітету України з енергозбереження
25.10.1999р. № 91 «Про затвердження
Міжгалузевих норм споживання
електричної та теплової енергії для
установ і організацій бюджетної сфери
України» було зроблено розрахунок норм
споживання теплової енергії для
адмінбудинку Кілійської районної ради.

З зазначених розрахунків видно, що: у 2010
році при нормі списання 31681 кг вугілля,
фактично було списано 20091 кг, що на 11590
кг менше; у 2011 році при нормі списання
30698 кг вугілля, фактично було списано
26683 кг, що на 4015 кг менше; у 2012 році при
нормі списання 39986 кг вугілля, фактично
було списано 34814 кг, що на 5172 кг менше; 2013
році при нормі списання 21505 кг вугілля,
фактично було списано 20088 кг, що на 1417 кг
менше.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що у зв'язку з тим, що
радою недоотримано вугілля від
організацій та установ, що розташовані
в адмінбудинку і з якими укладено
Договори, з метою підтримання системи
опалення в робочому стані районна рада
змушена була використовувати на
опалення вугілля, що фактично було в
наявності.

Відповідач у п. 4 вимозі зобов'язує
позивача стягнути, з винних у
понаднормовому списанні матеріальних
цінностей кошти у сумі 61 024, 93 грн., однак
не вказує з яких саме, крім того,
відповідачем не надано доказів на
підтвердження факту зайво списаного
вугілля.

Ревізією встановлено, що позивачем при
списанні бензину були завищенні норми
списання, що призвело до
необґрунтованого списання пального в
кількості 17,9 л на суму 196, 90 грн., однак
на підтвердження вказаного факту
відповідачем не надано жодного доказу,
крім того, акт перевірки не містить
підстав, з яких ревізор зробив такі
висновки.

Ревізією встановлено, що Кілійською
радою асигнування у загальній сумі 30
763грн. виділені за КФК 010116 «Органи
місцевого самоврядування» та
профінансовані в повному обсязі та
витрачені на ремонт адмінбудівлі, яка
не рахується за бухгалтерським обліком
районної ради, що призвело до
незаконного витрачання місцевого
бюджету у сумі 30 763 грн. Крім того,
проведено видатки у сумі 4 507,9 гривень з
устаткування режимного приміщення, яке
відповідно до Договору про безоплатне
користування майном, укладеного з
Кілійською райдержадміністрацією,
надано їй у користування. Відповідно до
н. 5.3.2 Договору безоплатного
користування майном, укладеного з
Кілійською райдержадміністрацією,
користувач зобов'язується самостійно і
за власний рахунок здійснювати ремонт
майна протягом терміну використання.

Судом встановлено, що Кілійською радою
прийнято рішення про видатки на
будівлю Управління праці та
соціального захисту населення в рамках
реалізації авансу позики за проектом
"Підвищення ефективності управління
реформою системи соціального захисту в
Україні", що впроваджується відповідно
до листа-угоди від 7 жовтня 2004 р. N Р 4060-UА
між Україною і Міжнародним банком
реконструкції та розвитку, та з метою
підвищення ефективності системи
соціальної допомоги і спрощення
процедури її надання, забезпечення
належного прийому громадян, які
звертаються за призначенням усіх видів
соціальної допомоги. Виділення коштів
у сумі 10 100,0 гривень за КТКВ 010116 «Органи
місцевого самоврядування» на
встановлення сигналізації у будівлі
УПСЗН Кілійської районної
держадміністрації; у сумі 6 000,0 гривень
за КТКВ 010116 «Органи місцевого
самоврядування» на улаштування
зовнішнього електропостачання будівлі
УПСЗН Кілійської
райдержадміністрації; у сумі 14684,0
гривень за КТКВ 010116 «Органи місцевого
самоврядування» на улаштування
зовнішнього електропостачання будівлі
УПСЗН Кілійської районної державної
адміністрації

Вказані асигнування було здійснено
відповідно до рішень районної ради: від
17.08.2010 року № 308-V-ХХУ, від 25.11.2011 року №
96-VІ-VII, від 06.06.2013 року № 225-VІ-ХІІІ.

Відповідно до положень ч. 3,4 статті 60
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»
територіальні громади сіл, селищ, міст,
районів у містах безпосередньо або
через органи місцевого самоврядування
можуть об'єднувати на договірних
засадах на праві спільної власності
об'єкти комунальної власності. Від
імені територіальних громад сіл, селищ,
міст, управління об'єктами їхньої
спільної власності, що задовольняють
спільні потреби цих територіальних
громад, здійснюють районні та обласні
ради. Відповідно до норм абзаців
першого та другого пункту 10
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» майно,
передане до комунальної власності
областей і районів, а також набуте на
інших законних підставах, є спільною
власністю територіальних громад сіл,
селищ, міст, управління яким відповідно
до Конституції України здійснюють
районні та обласні ради або
уповноважені ними органи. Відчуження
зазначеного майна здійснюється лише за
рішенням власника або уповноваженого
ним органу. Районні та обласні ради від
імені територіальних громад сіл, селищ,
міст здійснюють управління об'єктами
їхньої спільної власності, що
задовольняють спільні потреби
територіальних громад.

Будівля управління праці та
соціального захисту населення,
розташована адресою: м. Кілія, вул.
Леніна, 48 є об'єктом спільної власності
територіальних громад сіл та міст
Кілійського району, інтереси яких,
відповідно до Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
представляє Кілійська районна рада,
Вказана будівлі відноситься до
спільної власності громад району
згідно з рішенням районної ради від
04.03.2008р. № 144-V-ХІІ «Про майно спільної
власності територіальних громад сіл та
міст Кілійського району». Це рішення є
діючим та не скасовано. Будівля УПСЗН
належить до спільної власності громад
району.

У відповідності до статті 89 Бюджетного
кодексу України до видатків, що
здійснюються з районних бюджетів
належать видатки на: державне
управління; органи місцевого
самоврядування районного значення;
соціальний захист та соціальне
забезпечення.

Беручи до уваги, що вказані видатки
проведено районною радою відповідно до
рішення затверджених районної ради,
які є діючими та не скасованими,
Кілійська районна рада діяла в межах
закону, у відповідності до приписів
чинного законодавства України

Крім, того висновок Відповідача про
незаконність видатків з устаткування
кабінету на суму 4 507,9 гривень також є
безпідставним, оскільки вказані
видатки проведено позивачем
відповідно до рішення районної ради
від 08.06.2011 року № 53-VІ-V.

В акті ревізії перевіряючий вказує, що
позивачем понесено безпідставних
витрат на утримання адмінбудинку, який
не рахується за бухгалтерським обліком
ради у загальній сумі 238 416, 84 грн.
Вказані висновки відповідачем
зроблено у зв'язку з тим, що у період,
який підлягав ревізії, перевіряючим
встановлено, що адмінбудівля
охоронялася працівниками районної
ради, заробітня плата, яким
нараховувалася та виплачувалася за
рахунок коштів районної ради.
Позивачем до перевірки не надані
докази на підтвердження відшкодування
витрат установами, яким надано в
користування приміщення адмінбудинку
згідно з договорами про безоплатне
користування майном Кілійською
районною радою.

Вказані висновки відповідача є
необґрунтованими, оскільки
відповідачем до суду не надано доказів
на підтвердження того, що охоронці
надавали послуги користувачам
приміщення. З пояснень представника
позивача вбачається, що вказані особи
були працівниками Кілійської районної
ради та охороняли приміщення позивача,
а не користувачів приміщення.

Кілійська районна рада згідно
договорів не зобов'язана надавати
послуги з охорони приміщень
користувачів, крім того, відповідачем в
обґрунтування незаконного
використання коштів районної ради на
утримання охоронців до суду не надано
належних та допустимих доказів.

Таким чином, суд дійшов висновку про
необґрунтованість та неправомірність
пунктів 3,4,5,6,7 та п. 1 в частині, що
стосується усунення вказаних у цих
пунктах порушень вимоги Ізмаїльської
об'єднаної Державної фінансової
інспекції про усунення виявлених
порушень від 15.11.2013р. №820-61/25021, у зв'язку
із чим останні підлягають скасуванню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органів владних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у
ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі, перевіривши доводи
і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про часткову
обґрунтованість позовних вимог, у
зв'язку із чим позов підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст. с. 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Кілійської районної
ради до Державної фінансової
інспекції в Одеській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та
скасувати Вимогу Ізмаїльської
об'єднаної державної фінансової
інспекції Одеської області від 15.11.2013
року №850-61/2501 в частині пунктів 3,4,5,6,7 та
пункту 1 в частині, що стосується
усунення в вказаних у цих пунктах
порушень.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути с Державного бюджету України
на користь Кілійської районної ради 66
грн. судового збору.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та
підписано 11 березня 2014 року.

Суддя
М.М. Аракелян

Позовні вимоги Кілійської районної
ради до Державної фінансової
інспекції в Одеській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та
скасувати Вимогу Ізмаїльської
об'єднаної державної фінансової
інспекції Одеської області від 15.11.2013
року №850-61/2501 в частині пунктів 3,4,5,6,7 та
пункту 1 в частині, що стосується
усунення в вказаних у цих пунктах
порушень.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути с Державного бюджету України
на користь Кілійської районної ради 66
грн. судового збору.

11 березня 2014 року