Справа № 2а-706/10/1670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К-38227/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Кошіля В.В., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04 листопада 2010 року

у справі № 2а-706/10/1670

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про визнання протиправною відмови у
видачі свідоцтва про сплату єдиного
податку та зобов'язання видати
свідоцтво про сплату єдиного податку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернулась до суду з
позовом до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській області (далі - відповідач)
про визнання протиправною відмови
Кременчуцької ОДПІ у Полтавській
області у видачі свідоцтва про сплату
єдиного податку з 01 січня 2010 року;
зобов'язання Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області видати свідоцтво
про сплату єдиного податку з 01 січня 2010
року (в редакції заяви про уточнення
предмету позову від 17 травня 2010 року).

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 25 травня 2010
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 25
травня 2010 року скасовано та прийнято
нову постанову, якою позовні вимоги
задоволено. Визнано протиправною
відмову Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області у видачі ОСОБА_1
свідоцтва про сплату єдиного податку з
01 січня 2010 року, зобов'язано
Кременчуцьку ОДПІ у Полтавській
області видати ОСОБА_1 свідоцтво про
сплату єдиного податку з 01 січня 2010
року.

В касаційній скарзі Кременчуцька ОДПІ
у Полтавській області, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про сплату єдиного
податку серії НОМЕР_1 від 01 січня 2006
року, дія якого була подовжена на 2007-2008
роки, суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1
протягом 2006-2008 років використовував
спрощену систему оподаткування та
звітності і сплачував єдиний
податок(арк. справи 13).

На 2009 рік Кременчуцькою ОДПІ у
Полтавській області було відмовлено
суб'єкту підприємницької діяльності -
фізичній особі ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про сплату єдиного податку.
Не погоджуючись з вказаним рішенням
податкового органу, позивач звернувся
до Полтавського окружного
адміністративного суду. Постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 03 серпня 2009
року у справі № 2-а-43939/09/1670 позов
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 був задоволений,
визнано протиправною відмову
Кременчуцької ОДПІ у Полтавській
області у видачі суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_1 свідоцтва про сплату
єдиного податку та зобов'язано
Кременчуцьку ОДПІ у Полтавській
області видати йому свідоцтво про
сплату єдиного податку з 01січня 2009
року. Разом з тим, оскільки станом на 31
грудня 2009 року вказане рішення суду не
набрало законної сили у зв'язку з
апеляційним оскарженням, позивач
протягом 2009 року використовував
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності і подавав до податкового
органу квартальні декларації про
доходи за формою згідно додатку до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян.

10 грудня 2009 року суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1, маючи намір займатись
такими видами діяльності, як здавання
під найм власної нерухомості, купівля
та продаж власного нерухомого майна,
управління нерухомим майном,
діяльність нерегулярного
пасажирського транспорту, інші види
рекреаційної діяльності, звернувся до
Кременчуцької ОДПІ Полтавській
області із заявою про право
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності на
2010 рік згідно форми, встановленої
Додатком 1 до Порядку видачі свідоцтва
про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом ДПА України від
29 жовтня 1999 року № 599 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) (арк. справи 14). У пункті 7
вказаної заяви позивач визначив обсяг
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) з початку
календарного 2009 року у сумі 495000,00 грн., а
у пункті 8 - чисельність працівників, з
якими укладено трудові угоди, у
кількості 5 осіб. Додатково позивач
подав податковому органу довідки щодо
руху коштів по банкам: філії
«Придніпровське РУ ВАТ «Банку Фінанси
та Кредит» № 4595 від 03 грудня 2009 року,
АКІБ «УкрСиббанк» № 152 від 09 грудня 2009
року, АБ «Полтава - банк» № 512/12 від 08
грудня 2009 року, а також книгу обліку
доходів і витрат № 173/4 (арк. справи 38-43).

Листом № 3856/5/17 від 21 грудня 2009 року
Кременчуцька ОДПІ у Полтавській
області відмовила підприємцю у видачі
свідоцтва про сплату єдиного податку, з
підстав того, що обсяг виручки від
проведення підприємницької діяльності
позивача у 2009 році становив 844212,45 грн.,
тобто перевищив граничний рівень у
500000,00 грн., встановлений пунктом 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (арк. справи 15).

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що згідно наданих довідок
банківських установ, у яких у позивача
відкриті розрахункові рахунки, на
рахунки фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 надійшла виручка у сумі 844212,45
грн, яка перевищує граничний розмір,
встановлений пунктом 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що податковим органом
необґрунтовано, без урахування
призначення платежів, за якими такі
кошти перераховано на рахунок
позивача, зараховано до суми виручки
позивача інші кошти, які надійшли на
його рахунок, які не являються виручкою
позивача від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг), зокрема:
внесені власні заощадження, транзитні
кошти - утриманий позивачем ринковий
збір та збір за видачу дозволу на
розміщення об'єктів торгівлі, які були
перераховані ним до місцевого бюджету.
Також, суд виходив з того, що податковим
органом не надано належних та
допустимих доказів того, що кошти у
сумі 305914,00 грн. є фінансовою допомогою у
розумінні положень пункту 1.22 статті 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Абзацом 2 статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) установлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

За приписами абзацу 5 статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до положень пункту 1.31
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), продаж товарів
- це будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або
компенсацію, незалежно від строків її
надання, а також операції з
безоплатного надання товарів. Не
вважаються продажем операції з надання
товарів у межах договорів комісії,
схову (відповідального зберігання),
доручення, інших цивільно-правових
договорів, які не передбачають
передачу прав власності на такі товари.
Продаж результатів робіт (послуг) - це
будь-які операції цивільно-правового
характеру з надання результатів робіт
(послуг), з надання права на
користування або на розпоряджання
товарами, у тому числі нематеріальними
активами та іншими ніж товари,
об'єктами власності за компенсацію, а
також операції з безоплатного надання
результатів робіт (послуг). Продаж
результатів робіт (послуг) включає,
зокрема, надання права на користування
товарами у межах договорів лізингу
(оренди), продаж, передачу права на
підставі авторських або ліцензійних
договорів, а також інші способи
передачі об'єктів авторського права,
патентів, знаків для товарів і послуг,
інших об'єктів права інтелектуальної, в
тому числі промислової, власності.

За приписами підпунктів 1.22.1, 1.22.2 пункту
1.22 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), поворотна
фінансова допомога - це сума коштів,
передана платнику податку згідно з
договорами дарування, іншими подібними
договорами, які не передбачають
відповідної компенсації чи повернення
таких коштів (за винятком бюджетних
дотацій і субсидій), або без укладання
таких угод. Поворотна фінансова
допомога - це сума коштів, передана
платнику податку у користування на
визначений строк відповідно до
договорів, які не передбачають
нарахування процентів або надання
інших видів компенсацій як плати за
користування такими коштами.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що сам факт
надходження коштів на розрахунковий
рахунок підприємця без визначення
джерела надходження не може бути
підставою для віднесення таких коштів
до складу виручки від здійснення
підприємницької діяльності, з
урахуванням того, що суму виручки
податковим органом обчислено шляхом
додавання усіх надходжень на рахунки
позивача без визначення джерел
надходження, якими, зокрема, були:
внесені власні заощадження, утриманий
позивачем ринковий збір та збір за
видачу дозволу на розміщення об'єктів
торгівлі згідно рішення Кобеляцької
міської ради Полтавської області від 10
жовтня 2008 року, а також зважаючи на те,
що податковим органом не було доведено,
що кошти у сумі 305914,00 грн. є фінансовою
допомогою у розумінні положень пункту
1.22 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
тоді як матеріалами справи
підтверджено, що вказані кошти були
внесені самим позивачем.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
залишити без задоволення, а постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ В.В. Кошіль

_____________________ Т.М. Шипуліна