Справа № 1570/2731/2012
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/2731/2012

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Андрухів В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 31
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління юстиції в
Одеській області, третя особа на
стороні відповідача без самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про
визнання дій неправомірними, визнання
неправомірним та скасування наказу про
звільнення, визнання неправомірною
бездіяльності, зобов'язання поновити
на посаді та призначити на посаду,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулось з
адміністративним позовом, в якому
просила визнати:

- визнати неправомірними дії Головного
управління юстиції в Одеській області
при звільненні ОСОБА_1 з посади
заступника начальника Одеського
міського управління юстиції -
начальника Київського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану;

- визнати неправомірним та скасувати
наказ Головного управління юстиції в
Одеській області № 440-к від 22.03.2012 року в
частині звільнення ОСОБА_1 з посади
заступника начальника Одеського
міського управління юстиції -
начальника Київського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану;

- визнати неправомірною бездіяльність
Головного управління юстиції Одеської
області по працевлаштуванню ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління
юстиції в Одеській області поновити
ОСОБА_1 на посаді заступника начальника
Одеського міського управління юстиції
-начальника Київського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану;

- зобов'язати Головне управління
юстиції в Одеській області вчинити
наступні дії - працевлаштувати ОСОБА_1
на посаду начальника Відділу державної
реєстрації актів цивільного стану у
Київському районі Одеського міського
управління юстиції;

- стягнути з Головного управління
юстиції в Одеській області на користь
ОСОБА_1 заробітну плату за весь час
вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що наказом Головного
управління юстиції в Одеській області
№654-к від 01.09.2008 року вона була
призначена на посаду заступника
начальника Одеського міського
управління юстиції - начальника
Київського відділу державної
реєстрації актів цивільного стану.

08 листопада 2011 року Міністерством
юстиції України видано наказ «Про
ліквідацію та утворення відділів
державної реєстрації актів цивільного
стану Одеської області» №3281/5. Згідно
п.14, 14.1 вказаного наказу Начальнику
Головного управління юстиції в
Одеській області Продіусу К.В.
доручено: забезпечити повну передачу
новоствореним відділам державної
реєстрації актів цивільного стану
штатної чисельності ліквідованих
відділів державної реєстрації актів
цивільного стану.

Позивач вказувала, що Головним
управлінням юстиції в Одеській області
видано наказ від 11.11.2011 раку № 1350-К «Про
скорочення посад у штатному розписі
районних, міських, міськрайонних
управлінь юстиції Головного
управління юстиції в Одеській
області». В порушення п.14, 14.1 наказу
«Про ліквідацію та утворення відділів
державної реєстрації актів цивільного
стану Одеської області» від 08
листопада 2011 року. 22.03.2012 року, позивач
була звільнена на підставі наказу
Головного управління юстиції
вОдеській області № 440-К з займаної
посади у зв'язку із скороченням штату
працівників,п.1 ст. 40 КЗпП України.
Позивач зазначила, що з метою захисту
своїх порушених прав та у зв'язку з тим,
що відділ державної реєстрації актів
цивільного стану у Київському районі
Одеського міського управління юстиції
є правонаступником ліквідованого
відділу, вона звернулась з заявою до
начальника Головного управління
юстиції в Одеській області з проханням
перевести її на посаду начальника
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану у Київському районі
Одеського міського управління юстиції
або надати обґрунтовану відповідь про
неможливість зайняття належної посади
з урахуванням вимог ст.40, 42, ч.3 ст.184 КЗпП
України.

Згідно відповіді Головного управління
юстиції в Одеській області від 30.11.2011
року вбачається, що у новостворених
відділах посада заступника начальника
Одеського міського управління юстиції
- начальника Київського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану, яку раніше обіймала позивач, на
теперішній час - відсутня та відповідно
до вимог статей 492, 184 КЗпП України їй
було запропоновано наступні посади:

- заступника начальника
служби-начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Кілійського районного управління
юстиції Одеської області;

- заступника начальника
служби-начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Красноокнянського районного
управління юстиції Одеської області;

- заступника начальника
служби-начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Тарутинського районного управління
юстиції Одеської області;

- провідного спеціаліста відділу
представництва інтересів державних
органів у судах Головного управління
юстиції в Одеській області.

З пропозицією зайняти посаду
заступника начальника
служби-начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Тарутинського районного управління
юстиції Одеської області ОСОБА_1
погодилася, оскільки не могла
залишитися без роботи, так як є
одинокою матір'ю та самостійно утримує
малолітню дитину. Позивач пояснила, що
згодом не подала заяву на переведення
на цю посаду, оскільки виконання
обов'язків за цією посадою передбачало
б зміну місця проживання, як для неї,
так і для її малолітньої дитини такий
переїзд викликав би великі труднощі та
великі матеріальні витрати, а також
порушив би права та законні інтереси її
дитини на належні умови проживання та
виховання. На підставі вищенаведеного,
позивач вважає відмову в призначенні в
новостворений відділ державної
реєстрації актів цивільного стану у
Київському районі Одеського міського
управління юстиції такою, що видана з
грубим порушенням вимог Кодексу
законів про працю України та наказу
«Про ліквідацію та утворення відділів
державної реєстрації актів цивільного
стану Одеської області» від 8 листопада
2011 року, N 3281/5.Таким чином, якщо у
новостворений відділ було передано
штатну чисельність ліквідованих
відділів державної реєстрації актів
цивільного стану, то вільні місця
повинні бути для працевлаштування
звільнених працівників.

Отже, позивач вважала дії відповідача
щодо її звільнення з займаної посади, а
також бездіяльність Головного
управління юстиції в Одеській області
щодо її працевлаштування
неправомірними, а наказ Головного
управління юстиції в Одеській області
№ 440-К від 22.03.2012 року «Про ОСОБА_1.» -
неправомірним та таким, що підлягає
скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не повно з'ясовані всі обставини у
справі, у зв'язку з чим просить його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою адміністративний позов
задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до наказу Головного
управління юстиції в Одеській області
від 08.11.2010 року № 952-к ОСОБА_1 працювала
на посаді заступника начальника
Одеського міського управління юстиції
- начальника Київського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану.

З 27.01.2011 року позивач перебувала у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

08.11.2011 року Наказом Міністерства
юстиції України № 3281/5 «Про ліквідацію
та утворення відділів державної
реєстрації актів цивільного стану
Одеської області» ліквідовано відділи
державної реєстрації актів цивільного
стану м. Одеси.

11.11.2011 року Наказом Головного
управління юстиції в Одеській області
№1350 «Про скорочення посад у штатному
розписі районних, міських,
міськрайонних управлінь юстиції
Головного управління юстиції в
Одеській області» посаду, яку обіймала
ОСОБА_1 - Заступник начальника
Одеського міського управління юстиції
- начальник Київського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану, скорочено.

З матеріалів справи вбачається, що
11.11.2011 року позивача ознайомлено з
наказом Головного управління юстиції в
Одеській області від 11.11.2011р. № 1350-к
«Про скорочення посад у штатному
розписі районних, міських,
міськрайонних управлінь юстиції
Головного управління юстиції в
Одеській області», про що свідчить
особистий підпис ОСОБА_1

22.11.2011 року ОСОБА_1 звернулася до
Головного управління юстиції в
Одеській області з заявою про
переведення її на посаду начальника
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану у Київському районі
Одеського міського управління юстиції.

30.11.2011 року ОСОБА_1 надано письмові
пропозиції, в яких запропоновано
зайняти наступні посади: заступника
начальника служби - начальника відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Кілійського районного
управління юстиції Одеської області,
заступника начальника служби
начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Красноокнянського районного
управління юстиції Одеської області,
заступника начальника служби -
начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Тарутинського районного управління
юстиції Одеської області, провідного
спеціаліста відділу представництва
інтересів державних органів у судах
Головного управління юстиції в
Одеській області.

На зайняття посади - заступника
начальника служби - начальника відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Тарутинського районного
управління юстиції Одеської області
позивач погодилась, про що письмово
зазначено на відповідній пропозиції.

30.11.2011 року Головним управлінням
юстиції в Одеській області ОСОБА_1
направлено лист № 04-9117 з пропозицією
терміново надати до Головного
управління юстиції в Одеській області
заяву про призначення на посаду, на яку
вона погодилась та роз'яснено, що у разі
ненадання такої заяви, управління
юстиції не матиме можливості
призначити її на посаду.

06.12.2011 року листом за вих.№ 04-9329
позивачу повторно роз'яснено, що у
випадку згоди на зайняття посади
заступника начальника служби -
начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Тарутинського районного управління
юстиції Одеської області ОСОБА_1 має
подати заяву про призначення на посаду
до 10.01.2012 року.В іншому випадку ОСОБА_1
буде звільнено на підставі пункту 1
статті 40 КЗпП України.

21.03.2012 року ОСОБА_1 подана заяву про
вихід з 22.03.2012 року з відпустки по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

22.03.2012 року Наказом Головного
управління юстиції в Одеській області
№440-к ОСОБА_1 звільнено з посади
заступника начальника Одеського
міського управління юстиції -
начальника Київського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану, у зв'язку із скороченням штату на
підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач була правомірно
звільнена з посади заступника
начальника Одеського міського
управління юстиції - начальника
Київського відділу державної
реєстрації актів цивільного стану.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Кодексу законів про
працю України.

За змістом п.1 ст.40 Кодексу законів про
працю України, трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку,
зокрема, змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Водночас, звільнення за цим пунктом
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

На підставі ст. 49-2 Кодексу законів про
працю України, про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

В ході судового розгляду встановлено,
що 11.11.2011 року позивача ознайомлено з
наказом Головного управління юстиції в
Одеській області від 11.11.2011р. № 1350-к, та
після закінчення двомісячного строку
попередження про вивільнення ОСОБА_1 не
звільнено, у зв'язку з тим, що вона
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Отже, відповідачем дотримано процедуру
звільнення ОСОБА_1 з посади заступника
начальника Одеського міського
управління юстиції - начальника
Київського відділу державної
реєстрації актів, у зв'язку із
скороченням штату на підставі пункту 1
статті 40 КЗпП України, згідно норм
чинного законодавства України.

Водночас згідно ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України
передбачено обов'язок власника або
уповноваженого ним органу
запропонувати працівнику іншу роботу
на тому ж підприємстві, в установі,
організації.

В ході судового розгляду встановлено,
що 11.11.2011 року Наказом Головного
управління юстиції в Одеській області
№1350 «Про скорочення посад у штатному
розписі районних, міських,
міськрайонних управлінь юстиції
Головного управління юстиції в
Одеській області», відділи державної
реєстрації актів цивільного стану м.
Одеси, ліквідовано.

Ліквідація підприємства, установи,
організації передбачає скорочення
всієї штатної чисельності його
працівників або ліквідацію всіх
штатних посад. При цьому працівники
юридичної особи, що ліквідується, мають
бути звільнені з роботи за пунктом 1
статті 40 КЗпП України у зв'язку з
ліквідацією підприємства.

Отже, КЗпП України не встановлено
обов'язку уповноваженого органу на
призначення вивільнених працівників
на певні посади в новостворених
юридичних особах.

На підставі ст. 49-2 Кодексу законів про
працю України власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, однак враховуючи
ліквідацію установи, відповідач не
зобов'язаний запропонувати працівнику
роботу в новоствореній юридичній
особі.

Водночас, керуючись вимогами ст. 184
Кодексу законів про працю України, якою
передбачено обов'язкове
працевлаштування під час ліквідації
підприємства, установи, організації
певної категорії жінок, які мають
дітей, та вимогами ст. 40 Кодексу законів
про працю України щодо можливості
звільнення при ліквідації тільки в
разі неможливості переведення за
згодою працівника на іншу роботу,
Головним управлінням юстиції в
Одеській області на виконання вимог
статті 49-2 КЗпП України запропоновано
позивачу посади керівників відділів
державної реєстрації актів цивільного
стану районних управлінь юстиції та
посаду провідного спеціаліста відділу
представництва інтересів державних
органів у судах Головного управління
юстиції в Одеській області, які
відносяться до шостої категорії посад
державних службовців, як і посада, з
якої звільнено позивача, та є
рівнозначними останній.

Однак як встановлено в ході судового
розгляду, позивач відмовилась від
зайняття посад, які їй було
запропоновано (не надала заяву про
призначення її на посаду, на яку вона
попередньо погодилась), а тому суд
вважає що відповідачем було додержано
вимоги щодо обов'язкового
працевлаштування звільненої особи під
час ліквідації.

Згідно ст. 42 Кодексу законів про працю
України, в разі зміни в організації
виробництва і праці переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці
та при рівних умовах, зокрема,
працівникам, при наявності двох і
більше утриманців.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
правила статті 42 КЗпП України не
поширюються на випадки
працевлаштування вивільнюваних
працівників на вакантні посади,
оскільки правила про переважне право
залишення на роботі і про переваги
застосовуються лише під час вирішення
питання про звільнення з посади чи
залишення на посаді в разі скорочення
чисельності працівників саме за цією
посадою, тобто порівнянню за
кваліфікацією і продуктивністю праці,
за наявністю переваг, підлягають
працівники, які обіймають таку саму
посаду або виконують таку саму роботу,
що й вивільнюваний працівник, а не
будь-які інші працівники.

Відповідно до наказом Головного
управління юстиції в Одеській області
«Про скорочення посад у штатному
розписі районних, міських,
міськрайонних управлінь юстиції
Головного управління юстиції в
Одеській області» від 11.11.2011 року №1350
відбулось скорочення штату, а не
чисельності працівників.

Отже вірним є висновок суду першої
інстанції, що позивач була правомірно
звільнена з посади заступника
начальника Одеського міського
управління юстиції - начальника
Київського відділу державної
реєстрації актів цивільного стану, з
дотриманням вимог чинного
законодавства про працю, а тому
підстави для визнання дій відповідача
при звільненні ОСОБА_1 протиправними,
визнання протиправним та скасування
наказу Головного управління юстиції в
Одеській області №440-к від 22.03.2012 року в
частині звільнення ОСОБА_1, визнання
неправомірною бездіяльність
відповідача по працевлаштуванню
ОСОБА_1, відсутні.

Також не підлягає задоволенню вимога
позивача про поновлення її на посаді
заступника начальника Одеського
міського управління юстиції -
начальника Київського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану, оскільки ця посада скорочена.

Вимога позивача щодо зобов'язання
Головного управління юстиції в
Одеській області працевлаштувати
ОСОБА_1 на посаду начальника відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану у Київському районі Одеського
міського управління юстиції
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Поновлення на посаді звільненого
працівника як спосіб захисту порушених
трудових прав є можливим у випадку
наявності посади, з якої звільнено
працівника, та встановлення факту
незаконного звільнення.

Оскільки ОСОБА_1 не працювала на посаді
начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану у
Київському районі Одеського міського
управління юстиції, не звільнялась
Головним управлінням юстиції в
Одеській області з вказаної посади,
вона не має законних підстав для
поновлення на посаді начальника
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану у Київському районі
Одеського міського управління юстиції.

Згідно ст. 235 Кодексу законів про працю
України у разі звільнення без законної
підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі та
одночасно приймається рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
але не більш як за один рік.

Проте, оскільки судом не встановлено
підстав для визнання незаконним
звільнення позивача, посада, яку
обіймав позивач ліквідована, а тому
вимоги щодо стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач надав суду належні докази
на підтвердження своїх заперечень
проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 31
жовтня 2013 року у справі № 2а-1570/2731/2012 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складення ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в
повному обсязі - 03 березня 2014 року.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян