Справа № 815/150/14
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/150/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук
О.А.,

за участю секретаря
Васіної А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування рішення про скасування
посвідки на постійне проживання на
території України громадянина
Республіки В’єтнам ОСОБА_1 серії
НОМЕР_1 від 03.08.2007 року та зобов'язання
поновити посвідку на постійне
проживання на території України
громадянина Республіки В’єтнам
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до
суду та просить визнати протиправним
та скасувати рішення Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області про
скасування посвідки на постійне
проживання на території України
громадянина Республіки В’єтнам ОСОБА_1
серії НОМЕР_1 від 03.08.2007 року;
зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області поновити посвідку на
постійне проживання громадянину
Республіки В’єтнам ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позовних
вимог зазначає, що в липні 1989 року
позивач прибув до СРСР за урядовою
програмою згідно з договором між
Урядом Союзу радянських
соціалістичних республік і Урядом
Соціалістичної республіки В’єтнам про
напрям і прийом в'єтнамських громадян
на професійне навчання і роботу на
підприємствах і організаціях СРСР від
02.04.1981 року, та 03 серпня 2007 року ОСОБА_1
отримав Посвідку на постійне
проживання серії НОМЕР_1, видану ВГІРФО
ГУМВС України в Одеській області. Також
позивач зазначає, що рішенням відділу
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУ МВС України в Одеській
області ОСОБА_1 анульовано дозвіл на
імміграцію та вилучено посвідку на
постійне проживання на території
України. Позивач зазначає, що на час
видачі посвідки на постійне проживання
на території України та станом на
теперішній час у відповідача відсутні
підстави для відмови позивачу у
наданні дозволу на імміграцію та
вилучення посвідки на постійне
проживання на території України. Крім
цього, позивач зазначив, що з 2002 року
займається підприємницькою діяльністю
згідно Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
НОМЕР_2, разом з дружиною та дітьми,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3, які є
громадянами України, знаходяться на
утриманні позивача та потребують
допомоги, проживає на території
АДРЕСА_1, яка належить йому на праві
приватної власності. На підставі
викладеного позивач зазначає, що
прийняте відповідачем рішення порушує
не лише права і інтереси позивача, але й
права та інтереси його дітей, один з
яких є неповнолітнім.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, просив задовольнити
позов.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував просив суд
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, надав до суду письмові
заперечення. В обґрунтування
заперечень зазначив, що за результатом
перевірки законності отримання
позивачем дозволу на імміграцію в
Україну та отримання посвідки на
постійне проживання на території
України встановлено, що позивач
отримав дозвіл на імміграцію з
порушенням вимог Закону України «Про
імміграцію», у зв'язку з чим було
прийнято рішення про визнання посвідки
на постійне проживання на території
України недійсною та вилучення її для
знищення у встановленому порядку.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши докази у їх сукупності,
встановив наступне.

Умови і порядок імміграції іноземців
та осіб без громадянства визначені
Законом України «Про імміграцію» №
2491-ІІІ від 07.06.2001 року, який набрав
чинності з 07.08.2001 року.

Відповідно до абзацу 4 п. 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про
імміграцію» такими, що мають дозвіл на
імміграцію в Україну є іноземці та
особи без громадянства, які прибули в
Україну до 6 березня 1998 року за Угодою
між Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Згідно до абзацу 6 п. 4 Закону
України «Про імміграцію» особам,
зазначеним у пункті 4 Прикінцевих
положень, посвідка на постійне
проживання видається за їхніми заявами
або заявами їх законних представників
без оформлення дозволу на імміграцію.
На них поширюється чинність статей 12 - 15
цього Закону.

Таким чином, обов`язковими
умовами наявності можливості вважати
іноземців або осіб без громадянства
такими, що мають дозвіл на імміграцію в
Україну, є прибуття вказаних осіб в
Україну до 06.03.1998 року за Угодою між
Урядом Республіки В`єтнам та Урядом
СРСР про направлення і прийняття
в`єтнамських громадян на професійне
навчання та роботу на підприємства і в
організації СРСР від 02.04.1981 року;
залишення проживати в Україні;
звернення протягом шести місяців з дня
набрання чинності цим Законом із
заявою про видачу їм посвідки на
постійне проживання в Україні.

Відповідно до матеріалів
особової справи НОМЕР_5 ОСОБА_1 прибув
на територію України 1988 року з
Республіки В’єтнам. Для отримання
посвідки на постійне проживання до
ВГІРФО ГУМВС України в Одеській
області подано наступні документи:
заяву про видачу посвідки на постійне
проживання в Україні від 04.01.2002 року, на
якій відсутня дата її прийняття ВГІРФО
ГУМВС України в Одеській області,
заяву-анкету про залишення в Україні на
постійне мешкання (вх. № 849 від 26.02.2002
року), переклад на українську мову
паспорту НОМЕР_3 виданого громадянину
ОСОБА_1 посольством В’єтнаму в Україні
16.08.2001 року, довідку, видану посольством
Соціалістичної Республіки В'єтнам від
04.02.2002 року про те, що у Вєтнамі ОСОБА_1
не був засуджений та притягнутий до
кримінальної та цивільної
відповідальності, довідку, видану
посольством Соціалістичної Республіки
В'єтнам від 04.02.2002 року про те, що
Посольство не заперечує проти надання
українськими компетентними органами
громадянину ОСОБА_1 права на постійне
проживання, квитанцію про сплату
державного мита за послуги ВГІРФО
ГУМВС України в Одеській області та
дозвільної системи, дані перевірки УОІ
УМВС України в Одеській області,
свідоцтво про народження дочки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, довідку № 92 від 25.03.2003
року, видану Управлінням у справах
національностей та міграції Одеської
обласної державної адміністрації,
відповідно до якої громадянин В'єтнаму
ОСОБА_1 включений до загального єдиного
списку, складеного згідно рішення
координаційної ради з питань міграції
від 04.12.1998 року, що стосуються громадян
В'єтнаму, архівну довідку № 12955 від
17.12.2003 року, відповідно до якої ОСОБА_1 з
13.12.1988 року по 01.03.1993 року працював
перекладачем на першій прядильній
фабриці ЗАТ «Єгоріївський бавовняний
комбінат» згідно наказу № 1454 від 13.12.1988
року (а.с. 46-66).

За результатами розгляду матеріалів
клопотання громадянина ОСОБА_1
інспектором ВГПІС УМВС України в
Одеській області складено висновок про
залишення на постійне мешкання в
Україні громадянина В'єтнаму ОСОБА_1,
затверджений начальником ВГПІС УМВС
України в Одеській області (а.с. 58).

05.10.2002 року громадянину В'єтнаму ОСОБА_1
ВГІРФО ГУМВС України в Одеській
області видано посвідку на постійне
проживання в Україні Серії НОМЕР_4 від
05.10.2002 року безстроково (а.с. 62).

03.08.2007 року ВГІРФО ГУМВС України в
Одеській області громадянину В’єтнаму
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Закону
України «Про імміграцію» видано
посвідку на постійне проживання НОМЕР_5
від 03.08.2007 року безстроково (а.с. 7).

Крім цього, судом встановлено, що
позивач разом з дружиною ОСОБА_4 та
дітьми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживає на
території АДРЕСА_1, яка належить йому на
праві приватної власності (а.с. 13-20).

25.12.2002 року ОСОБА_1 зареєстрований
виконавчим комітетом Одеської міської
ради фізичною особою-підприємцем (а.с.
12).

25 травня 2012 року виконуючим
обов'язки начальника ВГІРФО ГУМВС
України в Одеській області затверджено
висновок за матеріалами службової
перевірки щодо документування
посвідкою на постійне проживання в
Україні громадянином В'єтнаму ОСОБА_1.

У висновку зазначено, що згідно
вимог ст. 12 Закону України «Про
імміграцію» вирішено, крім іншого,
скасувати дозвіл на імміграцію в
Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_1,
посвідку на постійне проживання в
Україні серії НОМЕР_1, видану 03.08.2007 року
на ім'я громадянина В'єтнаму ОСОБА_1
визнати безпідставно виданою та
вилучити для знищення в установленому
законом порядку, анулювати в
паспортному документі громадянина
В'єтнаму ОСОБА_1, 1966 р.н., штамп
«Дозволено постійне проживання в
Україні» (а.с. 67-68).

Згідно до висновку, підставою для
прийняття рішення про скасування
дозволу на імміграцію в Україну та
визнання безпідставно виданою та
вилучення посвідки на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_1 від
03.08.2007 року відповідач визнав те, що
заява на видачу посвідки на постійне
проживання в Україні громадянину
В'єтнаму ОСОБА_1 подана позивачем 26.02.2002
року, тобто після спливу строку,
визначеного законом для звернення з
такою заявою, а також те, що довідка про
те, що позивач працював на прядильній
фабриці у період з 1988 року по 1993 рік,
видана 25.03.2003 року, тобто після
документування позивача посвідкою на
постійне проживання в Україні.

Суд вважає необґрунтованими
доводи відповідача, що позивачем
пропущено строк звернення із заявою
про видачу йому посвідки на постійне
проживання в Україні, оскільки у
матеріалах особової справи позивача
НОМЕР_5 міститься заява ОСОБА_1 про
видачу посвідки на постійне проживання
в Україні від 04.01.2002 року, на якій
відсутня відмітка, що ця заява була
прийнята відповідачем пізніше цієї
дати.

Також, суд вважає необґрунтованими
посилання відповідача в рішенні
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про скасування посвідки на
постійне проживання на території
України громадянина Республіки
В’єтнам ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 03.08.2007
року, затверджене виконуючим обов'язки
начальника ВГІРФО ГУМВС України в
Одеській області 25.05.2012 року, на те, що
довідка про те, що позивач працював на
прядильній фабриці у період з 1988 року
по 1993 рік, видана 25.03.2003 року, тобто
після документування позивача
посвідкою на постійне проживання в
Україні, оскільки, зазначені обставини
не спростовують факту того, що за
Угодою між Урядом Республіки В`єтнам
та Урядом СРСР про направлення і
прийняття в`єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від
02.04.1981 року позивач прибув до СРСР та
був прийнятий на роботу на
підприємство - ЗАТ «Єгоріївський
бавовняний комбінат» з 1988 року.

Крім цього, згідно довідки № 92 від
25.03.2013 року, виданої Управлінням у
справах національностей та міграції
Одеської обласної державної
адміністрації, громадянин ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, включений до загального
єдиного списку, складеного згідно
рішення координаційної ради з питань
міграції від 04.12.1998 року, що стосується
громадян В'єтнаму, більшість з яких
прибули до СРСР на професійне навчання
та на роботу по урядовій лінії згідно
договору між В’єтнамом та минулим
Радянським союзом від 02 квітня 1981 року,
він зареєстрований в Управлінні у
справах національностей та міграції
Одеської обласної державної
адміністрації згідно розпорядження
облдержадміністрації від 26.07.2000 року №
570/А-2000 «Про упорядкування перебування
та працевлаштування в'єтнамських
громадян в Одеській області» (а.с. 57).

Відповідно до ст. 12 Закону України
«Про імміграцію» (в редакції, чинній
станом на дату виникнення спірних
правовідносин) дозвіл на імміграцію
може бути скасовано органом, який його
видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано
на підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів, що втратили чинність; 2)
іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; 3) дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; 4) це є необхідним для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України; 5)
іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.

Згідно до ст. 13 Закону України «Про
імміграцію» (в редакції, чинній станом
на дату виникнення спірних
правовідносин) орган спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань імміграції
за місцем проживання особи, стосовно
якої прийнято рішення про скасування
дозволу на імміграцію, не пізніш як у
тижневий строк з дня отримання цього
рішення надсилає його копію особі та
вилучає у неї посвідку на постійне
проживання.

Проте, в рішенні Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області про
скасування посвідки на постійне
проживання на території України
громадянина Республіки В’єтнам ОСОБА_1
серії НОМЕР_1 від 03.08.2007 року,
затвердженому виконуючим обов'язки
начальника ВГІРФО ГУМВС України в
Одеській області 25.05.2012 року,
відповідачем не зазначено конкретний
пункт ст. 12 Закону України «Про
імміграцію», який став підставою для
скасування посвідки на постійне
проживання на території України
громадянина Республіки В’єтнам ОСОБА_1
серії НОМЕР_1 від 03.08.2007 року.

При цьому у ст. 12 Закону України «Про
імміграцію» відсутні такі підстави для
скасування дозволу на імміграцію, на
які посилається відповідач у висновку
від 25.05.2012 року.

Відповідно до частини 3 статті 2
КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); добросовісно;
розсудливо.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку, що Головним управлінням
Державної міграційної служби в
Одеській області необґрунтовано та без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення про
скасування дозволу на імміграцію в
Україну, прийнято рішення про
скасування посвідки на постійне
проживання на території України
громадянина Республіки В’єтнам ОСОБА_1
серії НОМЕР_1 від 03.08.2007 року,
затверджене виконуючим обов'язки
начальника ВГІРФО ГУМВС України в
Одеській області 25.05.2012 року.

На підставі вищевикладеного,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог, на підставі наданих
сторонами доказів, з урахуванням
встановлених у судовому засіданні
фактів, суд дійшов до висновку, що
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування рішення про скасування
посвідки на постійне проживання на
території України громадянина
Республіки В’єтнам ОСОБА_1 серії
НОМЕР_1 від 03.08.2007 року та зобов'язання
поновити посвідку на постійне
проживання на території України
громадянина Республіки В’єтнам
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є обґрунтованим та
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159 - 163, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про скасування
посвідки на постійне проживання на
території України громадянина
Республіки В’єтнам ОСОБА_1 серії
НОМЕР_1 від 03.08.2007 року, затверджене
виконуючим обов'язки начальника ВГІРФО
ГУМВС України в Одеській області 25.05.2012
року.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області поновити посвідку на
постійне проживання громадянину
Республіки В’єтнам ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд у строки та в
порядку встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому статтею 254 КАС
України.

Повний текст постанови складено
та підписано 07 березня 2014 року.

Суддя
/підпис/ О.А.
Левчук