Справа № 816/494/14
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року м. ПолтаваСправа
№ 816/494/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Ковальова Д.О.,

представника позивача - Крупника А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського національного
технічного університету імені Юрія
Кондратюка до Управління Пенсійного
фонду України Октябрського району в м.
Полтаві про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2014 року Полтавський
національний технічний університет
імені Юрія Кондратюка звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м. Полтаві про
скасування рішення від 24.01.2014 р. № 13.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що спірним рішенням
протиправно застосовано до
Університету фінансові санкції на суму
340 грн. на підставі пункту 5 частини 9
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки вказана норма
втратила чинність з 01.01.2011 р.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та дату
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступні обставини.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України
Октябрського району в м. Полтаві.

У період з 17.01.2014 р. по 24.01.2014 р.
спеціалістом управління проведено
позапланову перевірку Університету
щодо достовірності відомостей, поданих
до Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування за період з
01.01.2000 р. по 31.12.2002 р., з 01.01.2005 р. по 31.12.2006
р., за результатами якої складено акт
від 24.01.2014 р. року № 10, в якому
відображено порушення позивачем вимог
підпункту 5 пункту 11 частини другої
статті 17, пункту 2 частини третьої
статті 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а саме: страхувальником
своєчасно не подано індивідуальні
відомості з позначкою "коригуюча" з
урахуванням сум надбавок за вислугу
років та допомоги на оздоровлення при
наданні щорічної відпустки. Крім того,
при складанні відомостей про
застрахованих осіб за 2005, 2006 роки
позивачем не враховано перерахунки
відпускних.

24.01.2014 р. Управлінням, на підставі
пункту 5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
прийнято рішення № 13, яким за подання
позивачем недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку: "Звіт про
суми нарахованої заробітної плати
(грошового забезпечення, доходу)
застрахованих осіб та суми нарахованих
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
органів Пенсійного фонду України" за
2005, 2006 роки до Університету застосовано
фінансові санкції в розмірі 340 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, позивач звернувся до суду з
вимогою про його скасування.

Надаючи оцінку спірному рішенню
суб'єкта владних повноважень, суд
дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття.

Судом встановлено, що оскарженим
рішенням до позивача застосовано
заходи відповідальності у вигляді
накладення фінансових санкцій
відповідно до пункту 5 частини 9 статті
106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Згідно з пунктом 5 частини 9 статті 106
Закону за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

01.01.2011 р. набрав чинності Закон України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визнано такими, що
втратили чинність, частини 1 - 9 статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", що набрав чинності з 1
січня 2011 року, встановлено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що органи
пенсійного фонду можуть стягувати ті
недоїмки, штрафи та пеню, які виникли до
1 січня 2011 року. Механізм стягнення цих
сум відповідає змісту статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
застосовується з посиланням на пункт 7
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Органи пенсійного фонду з 1 січня 2011
року не вправі за порушення, вчинені до
та після 1 січня 2011 року, нараховувати
штрафи та пені, визначені статтею 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки передбачені
відповідними нормами склади
правопорушень та санкції втратили
чинність і їх застосування з 1 січня 2011
року суперечить статті 58 Конституції
України, не зважаючи на зміст пункту 7
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Як зазначено у рішенні Конституційного
Суду України від 09 лютого
1999 року №1/99-рп, частину 1 статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона (дія) починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно, правомірність поведінки
особи, зокрема, дотримання такою особою
норм законодавства про сплату
обов'язкових страхових внесків, слід
визначати із застосуванням
законодавства, що діяло на момент
вчинення відповідних дій або
бездіяльності.

Разом з тим, заходи відповідальності,
які можуть бути застосовані до
особи-порушника, слід визначати на
підставі законодавства, що є чинним на
момент виявлення відповідних порушень
та застосування санкцій.

Суд зазначає, що станом на момент
виявлення відповідачем факту
порушення Університетом вимог
законодавства та застосування
фінансових санкцій за такі порушення
законодавчі норми, які передбачали
відповідальність страхувальника за
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, втратили
чинність.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідач не мав правових підстав у 2014
році застосовувати до позивача штраф
за подання протягом 2005-2006 р.р.
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, оскільки
пункт 5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
передбачав таку відповідальність,
втратив чинність з 01.01.2011 р.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірність прийнятого ним рішення.

Враховуючи викладене, виходячи з
положень частини 2 статті 11, пункту 1
частини 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов до висновку про
визнання протиправним та скасування
зазначеного рішення.

Таким чином, позов належить
задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, понесені позивачем судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 182 грн. 70 коп. необхідно
стягнути з Державного бюджету України.

Водночас, суд враховує, що при
зверненні до суду з даним позовом
позивачем сплачено 10% суми судового
збору, як те передбачено частиною
третьою статті 4 Закону України "Про
судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI
(в редакції Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо сплати судового
збору" від 19 вересня 2013 року №590-VII, що
набрав чинності 23 жовтня 2013 року).

При цьому, даною нормою визначено, що
решта суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини.

Однак, зважаючи на те, що відповідно до
положень пункту 18 частини 1 статті 5
Закону України "Про судовий збір"
Пенсійний фонд України та його органи
звільнені від сплати судового збору,
сума судового збору пропорційно
задоволеної частини позовних вимог (90%)
з відповідача до державного бюджету
стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163,
186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавського
національного технічного університету
імені Юрія Кондратюка до Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві про скасування
рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в м.
Полтаві про застосування фінансових
санкцій від 24.01.2014 р. № 13.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Полтавського національного
технічного університету імені Юрія
Кондратюка () витрати зі
сплати судового збору в розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 11
березня 2014 року.

Суддя
А.Б. Головко