Справа № 671/1182/13-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 671/1182/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бабій О.М.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

25 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Білої Л.М. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Волочиському районі Хмельницької
області на постанову Волочиського
районного суду Хмельницької області
від 10 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Волочиському районі Хмельницької
області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

05 червня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Волочинського районного суду
Хмельницької області з
адміністративним позовом про визнання
дій управління Пенсійного фонду
України у Волочинському районі
Хмельницької області неправомірними
та зобов'язання здійснити перерахунок
довічного грошового утримання суддів у
відставці та провести виплати з
урахуванням раніше виплачених сум,
починаючи з 21 травня 2012 року року по
день припинення права.

Постановою Волочинського районного
суду Хмельницької області від 10 грудня
2013 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, у якій просить скасувати
рішення суду І інстанції, посилаючись
на те, що відповідно до частини 3 статті
138 Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання суддям у
відставці здійснюється лише для суддів
Конституційного Суду України. Для
інших суддів дане питання не
врегульовано.

Сторони в судове засідання не
з'явились. Про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи,
що судом участь сторін в судовому
засіданні не визнавалась обов'язковою,
колегія суддів прийшла до висновку
щодо можливості апеляційного розгляду
справи в порядку письмового
провадження у відповідності до пункту 2
частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1
статті 41 КАС України у випадку неявки в
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, під час судового
розгляду повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2, згідно Постанови
Верховної Ради України від 08 жовтня 2009
року, на підставі пункту 9 частини 5
статті 126 Конституції України
звільнено з посади судді Волочинського
районного суду Хмельницької області у
зв'язку з поданням заяви про відставку
(а.с.6-7).

Після виходу у відставку позивачу у
відповідності до вимог статті 43 Закону
України "Про статус суддів" призначено
довічне грошове утримання у розмір 80%
заробітку судді Глибоцького районного
суду Чернівецької області.

06 березня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
управління Пенсійного фонду у
Волочинському районі Хмельницької
області із заявою про перерахунок
довічного грошового утримання судді,
проте листом №5993/03 від 07 травня 2012 року
відповідач відмовив заявнику у
перерахунку.

Вказана відмова послугувала підставою
звернення позивача до суду із
зазначеними позовними вимогами.

Задовольняючи даний адміністративний
позов, суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості позовних вимог
позивача.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судовому рішенні,
колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
дійшла висновку про безпідставність
апеляційної скарги та законність
рішення суду першої інстанції, з огляду
на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцію та законами
України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частнині 1 статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07 липня
2010 року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у частині 4 статті
47 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів", згідно з якою
незалежність судді забезпечується
окремим порядком фінансування та
організаційного забезпечення
діяльності судів, установленим
законом, належним матеріальним та
соціальним забезпеченням судді.

Частиною 1 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
встановлено, що судді, який вийшов у
відставку, при досягненні пенсійного
віку виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
"Про державну службу", або за його
вибором, щомісячне довічне грошове
утримання.

Згідно з частиною 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання,
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

У разі зміни розміру грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок (частина 4 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів").

Відповідно до статті 129 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
суддівська винагорода складається з
посадового окладу та доплат за вислугу
років, перебування на адміністративній
посаді в суді, науковий ступінь, роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці.

Таким чином, розмір довічного
грошового утримання безпосередньо
пов'язаний із розміром заробітної
плати суддів відповідних судів.

Як зазначив Конституційний Суд України
у мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне
довічне грошове утримання судді є
самостійною гарантією незалежності
судді та складовою його правового
статусу. Правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання судді,
який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді,
встановлюється у зв'язку з виконанням
ним своїх обов'язків щодо здійснення
незалежного, неупередженого та
справедливого правосуддя, а щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці є належним утриманням цього
судді після припинення виконання ним
своїх професійних обов'язків та
особливою формою його соціального
забезпечення.

Як встановлено судом, щомісячне
довічне грошове утримання
виплачувалось позивачеві у
відповідності до норм Порядку подання
документів для призначення і виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25 січня 2008
року № 3-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 березня
2008 року за № 200/14891, яким не передбачено
перерахунку довічного грошового
утримання суддів у відставці.

Між тим, враховуючи пріоритетність
законів на підзаконними актами,
колегія суддів вважає, що зазначена
норма не підлягає застосуванню,
оскільки Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" прямо
передбачено проведення перерахунку
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

Крім того, зазначений порядок не може
бути застосований у спірних
правовідносинах як такий, що прийнятий
раніше, ніж Закон України "Про
судоустрій і статус суддів", оскільки
відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії у часі, а статтею 22
Конституції України встановлено, що
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру довічного
грошового утримання позивача як судді
у відставці застосуванню підлягають
положення статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", а не
наведена вище постанова правління
Пенсійного фонду України, яка істотно
звужує обсяг встановлених законом прав
позивача.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що вказаною
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25 січня 2008 року № 3-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 березня 2008 року за №
200/14891, не заборонено проведення
перерахунку довічного грошового
утримання суддям у відставці.

У свою чергу, норми статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" безпосередньо пов`язують
виплату довічного грошового утримання
судді у відставці з грошовим
утриманням судді, який працює на
посаді, яку займав позивач до виходу у
відставку, що зумовлює проведення
перерахунку довічного грошового,
утримання судді у відставці при зміні
розміру суддівської винагороди
працюючого судді.

Щодо тверджень відповідача про те, що
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, колегією
суддів не беруться до уваги, з огляду на
таке.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями частини 4
статті 17 вказаного Закону, єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно частини 5 статті 109 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" за суддею, звільненим за його
заявою, про відставку, зберігається
звання судді га гарантії
недоторканності, встановлені для судді
до його виходу у відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судді, що працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, а саме
нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

У відповідності до статті 6.4.
Європейської хартії про статус суддів
суддя, що досяг встановленого законом
віку для виходу у відставку з
суддівської посади, яку займав
протягом певного часу, повинен
отримувати пенсію по виходу у
відставку, рівень якої повинен бути як
можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Стаття 5 КАС України передбачає
здійснення судочинства відповідно як
до Законів України, так і міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.

За змістом статті 17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно пунктом 6 рішення Ради Суддів
України №18 від 23 березня 2012 року за
результатами розгляду звернень суддів
у відставці щодо їх права на
перерахунок довічного грошового
утримання, вирішено вважати наявним у
них такого права відповідно до частини
3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів". При цьому
слід запровадити порядок на рівні
Державної судової адміністрації
України та Пенсійного фонду України, за
яким під грошовим утриманням судді,
який працює на відповідній посаді, слід
вважати єдиний рівень по державі для
суддів відповідної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про наявність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці у розмірі, встановленому
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідачем не доведено
правомірності прийятого рішення про
відмову у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_2 згідно зі статтею 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів". За таких обставин, позовні
вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 ,
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги
позивача не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Волочиському районі Хмельницької
області, - залишити без задоволення, а
постанову Волочиського районного суду
Хмельницької області від 10 грудня 2013
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Біла Л.М.

Сушко О.О.