Справа № 2а-13614/09/0470
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/40286/13

К/800/47098/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання -
Романишин О.Р.,

за участю представників:

від позивача - Сінюхіна І.В.,
довіреність №31/81 від 02.01.2014 року,

від відповідача-1 - Трофименко М.Є,
довіреність №17-08-1/973 від 08.07.2013 року,

від відповідача-2 - не з'явився,

від прокуратури - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги
Дніпропетровської митниці
Міністерства доходів і зборів України
та заступника прокурора
Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 червня 2013 року

у справі №2а-13614/09/0470

за позовом публічного акціонерного
товариства «Північний гірничо-

збагачувальний комбінат»

до 1) Дніпропетровської
митниці Міністерства доходів і зборів
України,

2) Головного управління
Державного казначейства України у

Дніпропетровській області,

за участю прокуратури
Дніпропетровської області,

про визнання
протиправним та скасування рішення,
відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2009 року публічне акціонерне
товариство «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
по тексту ПАТ «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат»)
звернулось до суду з позовом до
Дніпропетровської митниці
Міністерства доходів і зборів України
(далі по тексту Митниця) та Головного
управління Державного казначейства
України у Дніпропетровській області
яким просило визнати протиправним
рішення Криворізької митниці про
визначення митної вартості товарів
№113000010/2009/000223/1 від 02.10.2009 року,
скасувати видану митницею картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України №113050000/9/000546 від 02.10.2009
року , стягнути з Державного бюджету
України в особі Головного управління
Державного казначейства України у
Дніпропетровській області кошти на
відшкодування шкоди у вигляді надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 68137,68 грн., та ввізного мита у
розмірі 23848,19 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2011 року у справі №2а-13614/09/0470 в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 червня 2013 року у справі
№2а-13614/09/0470 постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року у зазначеній справі скасовано,
прийнято нову постанову. Позовні
вимоги задоволено в повному обсязі.

При скасуванні рішення окружного
адміністративного суду та ухваленні
нового, Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд виходив з
доведеності позивачем своїх вимог,
оскільки рішення про визначення митної
вартості товарів ухвалено
відповідачем-1 без дотримання вимог
діючого митного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Митниця та
заступник прокурора Дніпропетровської
області звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просять
вищезазначене судове рішення
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду скасувати,
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2011 року у справі №2а-13614/09/0470 -
залишити в силі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 24 вересня 2013 року об'єднані
для спільного розгляду і вирішення
касаційні скарги Митниці та заступника
прокурора Дніпропетровської області
на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 червня 2013 року у справі
№2а-13614/09/0470.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх в судовому засіданні
представників позивача та
відповідача-1, розглянувши і
обговоривши доводи касаційних скарг,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційні
скарги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між відкритим
акціонерним товариством «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» та
відкритим акціонерним товариством
«Белшина» (Республіка Білорусь)
укладено зовнішньоекономічний
контракт від 10.04.2009 року №356/2626-37-09 за
умовами якого ВАТ «Белшина» здійснена
поставка товару позивачу, шин 33.00-51
ФТ-116АМ2, кількістю 60 одиниць.

Для здійснення митного оформлення
вказаного вище товару ПАТ «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат»
29.09.2009 року подана вантажна митна
декларація №11305000/9/006589, згідно якої
заявлено митну вартість товару,
визначену відповідно до ст.ст.266, 267
Митного кодексу України за методом
оцінки №1 за ціною контракт 8250 дол. США
за одиницю товару.

Криворізькою митницею прийнято
рішення про визначення митної вартості
товарів №113000010/2009/000223/1 та митна
вартість шин визначена з використанням
резервного методу, відповідно до
положень статті 273 Митного кодексу
України.

02.10.2009 року відповідачем-1 ухвалена
картка відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№113050000/9/000546.

В зв'язку з чим, ПАТ «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат»
оформлено вантажну митну декларацію
МД-2 №113050000/9/006756 за ціною, яка визначено
митницею.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційних скарг,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 265
Митного кодексу України митний орган,
що здійснює контроль за правильністю
митної оцінки товарів з урахуванням
положень цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
можна здійснювати за такими методами: 1)
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Розділом 5 Методичних рекомендацій із
застосування окремих положень Митного
кодексу України, що стосуються питань
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються на митну територію
України, затверджені наказом
Держмитслужби України від 31.01.2007 року
№74 (далі по тексту Методичні
рекомендації) передбачено: що при
застосуванні методу визначення митної
вартості товару митний орган, по змозі,
використовує інформацію, яка міститься
в базі даних Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Державної
митної служби України, у тому числі
програмно-інформаційному комплексі
"Інформаційно-пошукова система обробки
та аналізу цінової інформації при
визначенні митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України", про продаж ідентичних товарів
на тих самих комерційних умовах і
приблизно у тих самих кількостях, що й
товари, які оцінюються. У розумінні
статті 268 Митного кодексу України митна
вартість за ціною договору щодо
ідентичних товарів означає митну
вартість товару, яка була вже прийнята
згідно зі статтею 267 Митного кодексу
України та скоригована відповідно до
вимог абзацу п'ятого статті 268 Митного
кодексу України та пунктів 5, 6, 7 абзацу
другого статті 267 Митного кодексу
України.

Згідно розділу 6 Методичних
рекомендацій, у розумінні статті 269
Митного кодексу України митна вартість
за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів означає митну
вартість товару, яка була вже прийнята
згідно зі статтею 47 Митного кодексу
України та скоригована відповідно до
вимог абзацу п'ятого статті 269 Митного
кодексу України та пунктів 5, 6, 7 абзацу
другого статті 267 Митного кодексу
України.

Митницею, при винесенні рішення про
визначення митної вартості товарів №
113000010/2009/000223/1 від 02.10.2009, використано
інформацію, яка міститься в базі даних
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Державної митної служби
України (далі - ЄАІС ДМСУ), про митну
вартість ідентичних товарів, яка
приймалась згідно зі статтею 273 Митного
кодексу України, за резервним методом,
про що свідчать витяг з бази даних ЄАІС
ДМСУ та електронна копія ВМД №
113050000/2009/4963 від 10.08.2009 (ІМ40).

Витяг з бази даних ЄАІС ДМСУ не містить
інформацію про ціну контракту
ідентичних товарів, яка приймалась
згідно зі статтею 267 Митного кодексу
України та коригувалась відповідно до
вимог абзацу п'ятого статті 268 Митного
кодексу України чи абзацу п'ятого
статті 269 Митного кодексу України та
пунктів 5, 6, 7 абзацу другого статті 267
Митного кодексу України.

Правомірним є висновок суду першої
інстанції, що митниця не мала правових
підстав визначати митну вартість
товару за другим, або третім методом, на
підставі наявної інформації про митне
оформлення ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митна вартість
яких визначалась за шостим методом.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначає, що методи на основі
віднімання та додавання вартості,
передбачені ст.271 Митного кодексу
України та ст.272 Митного кодексу
України неможливо застосувати через
відсутність інформації, яка повинна
ґрунтуватися на даних, що є
об'єктивними, підтверджуються
документально, піддаються обчисленню
та належать до вартості витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів.

Відповідач-1 не мав правових підстав
визначати митну вартість товару за
четвертим та п'ятим методами, на
підставі наявної інформації про митне
оформлення ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митна вартість
яких визначалась за шостим методом.

При застосуванні резервного методу для
визначення митної вартості товарів за
рішенням №113000010/2009/000223/1 від 02.10.2009 року
Митницею використано наявну
інформацію про митне оформлення
ідентичного товару, митна вартість
якого була визначена за 6 методом з
дотриманням вимог ст.273 Митного кодексу
України.

Щодо позовних вимог у частині
стягнення з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державного казначейства України у
Дніпропетровській області на користь
позивача коштів на відшкодування шкоди
у вигляді надмірно сплаченого податку
на додану вартість та ввізного мита,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вказує
на помилковість застосування судом
другої інстанції норм матеріального
права та задоволення позову у
зазначеній частині з огляду на
наступне.

У відповідності із частинами 1, 3 статті
265 Митного кодексу України, митний
орган здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями цього Кодексу. У
разі виникнення у митного органу
сумніву щодо правильності визначення
декларантом митної вартості, він своїм
рішенням має право зобов'язати
останнього визначити митну вартість
іншим способом, ніж він використав для
її визначення.

Питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.
Тому суд, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приймаючи рішення щодо стягнення з
державного бюджету на користь ПАТ
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» суми надмірно сплаченого
ПДВ, фактично визначив митну вартість
ввезеного позивапчем товару за першим
методом, чим підмінив митний орган.

Зазначена правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
№21-439а13 від 17 грудня 2013 року.

Враховуючи вищевикладене суд
касаційної інстанції вважає, що
постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 червня 2013 року у справі
№2а-13614/09/0470 вимогам діючого
законодавства не відповідає. Суд
першої інстанції прийняв законне та
обґрунтоване рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

З огляду на наведене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що апеляційним
адміністративним судом скасоване
вірне по суті рішення суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги Дніпропетровської
митниці Міністерства доходів і зборів
України та заступника прокурора
Дніпропетровської області -
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 червня 2013 року у справі
№2а-13614/09/0470 - скасувати.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2011 року у справі №2а-13614/09/0470 -
залишити в силі.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: