Справа № 2а-4869/12/1470
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/800/31835/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,
секретар судового засідання -
Романишин О.Р.,

за участю представників:

від позивача - Лук’янова О.В.,
довіреність №09/45 від 21.11.2013 року,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Миколаївській
області

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року

у справі №2а-4869/12/1470

за позовом публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль"

до Державної фінансової
інспекції в Миколаївській області

про визнання протиправним
рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року публічне акціонерне
товариство "Миколаївська
теплоелектроцентраль" (далі по тексту
ПАТ "Миколаївська
теплоелектроцентраль") звернулось до
суду з позовом до Державної фінансової
інспекції в Миколаївській області
(далі по тексту ДФІ в Миколаївській
області), яким просило визнати
протиправними та скасувати пункти №3, 5,
9, 10 вимоги відповідача про усунення
порушень від 07.09.2012року №14-05-14-14/5443.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 грудня
2012року у справі №2а-4869/12/1470, залишеною
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18 червня 2013 року у зазначеній
справі, позов задоволено в повному
обсязі.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
доведеності позивачем своїх вимог,
оскільки в процесі розгляду справи
знайшов своє підтвердження факт
прийняття відповідачем оскарженого
припису з порушенням вимог
законодавства України.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ДФІ в
Миколаївській області звернулась до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить скасувати
вказані вище судові рішення та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши судцю-доповідача, пояснення
присутнього в судовому засіданні
представника позивача, розглянувши і
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДФІ в Миколаївській
області проведено планову виїзну
ревізію фінансово-господарської
діяльності у ПАТ "Миколаївська
теплоелектроцентраль" за період з
01.01.2011 року по завершений звітний
період 2012 року.

В ході проведення ревізії виявлені
порушення вимог законодавства та
складений акт №14-24/52 від 09.08.2012 року,
згідно якого встановлені певні
порушення позивачем фінансової
дисципліни.

Листом-вимогою №14-05-14-14/5443 від 07.09.2012
року ревізійний орган вимагав від ПАТ
"Миколаївська теплоелектроцентраль"
усунути виявлені порушення шляхом.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно частин 1, 2 статті 94 Кодексу
законів про працю України, заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу. Розмір заробітної плати
залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

За нормами частин 1, 2 статті 2 Закону
України "Про оплату праці", основна
заробітна плата це винагорода за
виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці. Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок ( окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців. Додаткова заробітна
плата - це винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством,
премії пов'язані з виконанням робочих
завдань.

Відповідно до пп. 2.2.1 п.2 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13.01.2004
року №5 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 27 січня
2004 року за N 114/8713, фонд додаткової
заробітної плати включає доплати,
надбавки, гарантійні і компенсаційні
виплати, передбачені чинним
законодавством, премії, пов'язані з
виконанням виробничих завдань і
функцій. До складу фонду додаткової
заробітної плати входять надбавки та
доплати до тарифних ставок (окладів,
посадових окладів) у розмірах,
передбачених чинним законодавством.

За час перебування працівників у
відпустці, у відрядженні, та на
лікарняному за ними зберігається
середня заробітна плата. Надбавка за
високі досягнення в праці це
законодавче гарантовані або
нормативно обумовлені виплати
працівникам понад їх основну заробітну
плату, які пов'язані з особливостями та
умовами праці, а також особистими
якостями працівників, яка входить до
складу фонду заробітної плати та
враховується при обчислені середнього
заробітку при визначенні виплати
надбавки щомісячно в певний період.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками судів та
наголошує, що чинне законодавство не
містить імперативно встановленого
порядку нарахування надбавок. Позивач
виплачував одноразові надбавки за
виконання конкретного завдання.

Також є правомірною правова позиція
судів щодо скасування пункту №5 вимоги
ДФІ в Миколаївській області.

Так, згідно пункту 1.1 Договору від 30.06.2006
року, укладеного між відкритим
акціонерним товариством "Миколаївська
ТЕЦ" (орендарем) та Фондом комунальної
власності м. Миколаєва (орендодавцем),
орендодавець передав, а орендар
прийняв в строкове користування
цілісні майнові теплоенергетичні
комплекси (центральні теплові пункти
та теплові мережі).

За нормою частини 1 статті 4 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", об'єктами оренди є
цілісні майнові комплекси підприємств,
їх структурних підрозділів (філій,
цехів, дільниць). Цілісним майновим
комплексом є господарський об'єкт з
завершеним циклом виробництва
продукції (робіт, послуг) з наданою йому
земельною ділянкою, на якій він
розміщений, автономними інженерними
комунікаціями, системою
енергопостачання. У разі виділення
цілісного майнового комплексу
структурного підрозділу підприємства
складається розподільчий баланс.

ПАТ "Миколаївська
теплоелектроцентраль" центральні
теплові пункти та теплові мережі
експлуатуються в завершеному циклі
виробництва.

Посилання касатора на обставину
приналежності центральних теплових
пунктів та теплових мереж до переходу в
комунальну власність різним юридичним
особам не може свідчити про
неприналежність такого майна до
цілісного майнового комплексу.

Надаючи правову оцінку пунктам 9 та 10
вимоги ДФІ в Миколаївській області про
усунення порушень від 07.09.2012року
№14-05-14-14/5443, суд касаційної інстанції
виходить з наступного.

Відповідач вказує, що за ревізуємий
період засідання Спостережної ради
підприємства не є правомочним, а
членами Спостережної ради не
виконувалися їх обов'язки за 2011 рік та 1
квартал 2012 року, в зв'язку з чим ПАТ
"Миколаївська теплоелектроцентраль"
завдано матеріальної шкоди у вигляді
незаконно нарахованої та виплаченої
заробітної плати членам Спостережної
ради у сумі 263 070,90 грн., надлишково
сплачених внесків до державних
цільових фондів у сумі 97 494,08 грн., та
відшкодованих витрат на відрядження
членів ради, голів правління та їх
водії у сумі 11 817,22 грн.

В зв'язку з чим підприємству виставлено
вимогу - вжити заходів щодо стягнення з
винних осіб незаконно отриманих від
ПАТ "Миколаївська ТЕЦ", у якого
засновником і єдиним акціонером є
держава в особі Міністерства палива та
енергетики України (на даний час -
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України), коштів на
виплату заробітної плати та інших
коштів на проведення витрат з
утримання Спостережної ради у періоді
з 01 січня 2011 року по 31 березня 2012 року.

Крім того, в пунктів 10 вимоги вказано,
що позивачем за період з 01.10.2009 року по
31.12.2010 року надлишково отримано з
державного бюджету субвенцій на
покриття різниці в тарифах на теплову
енергію, яка вироблялась,
транспортувалась та постачалась
населенню, у загальній сумі 143 309,19 грн.,
що сталося внаслідок наведених в акті
ревізії порушень законодавства у
використанні коштів на утримання
Спостережної ради Товариства, а саме:
пп. 3,5,13,14 Положення про спостережну
раду, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 19.07.1993
року №556.

Засновником і єдиним акціонером ВАТ
"Миколаївська ТЕЦ" є держава в особі
Міністерства палива та енергетики
України.

На підставі наказу директора-голови
правління ВАТ "Миколаївська ТЕЦ"
Шевченка О.В. від 01.10.2005 року №451 "Про
оплату праці членам Спостережної ради
ВАТ "Миколаївська ТЕЦ" нарахування
заробітної плати 4 членам ради, яки є
посадовими особами товариства,
проводилося за виконання обов'язків
відповідно до пункту 14 Положення про
спостережну раду, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів
України від 19.07.1993року №556.

У відповідності до пункту 3 вказаного
вище Положення, спостережна рада
формується з представників засновника
та інших акціонерів, уповноважених
представників банківської установи,
яка обслуговує товариство, трудового
колективу та органу приватизації, а
також зазначено, що до її складу можуть
входити також представники інших
органів і організацій.

Діяльність спостережної ради
підзвітна засновнику - Міненерго
України, який і наділений
повноваженнями визначати (оцінювати)
роботу спостережної ради.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано звернуто увагу ДФІ в
Миколаївській області щодо
відсутності у неї повноважень по
визначенню компетенції і
правомочності органів управління
позивача, а також незаконності
нарахування та виплати членам
Спостережної ради винагороди, витрат
на відрядження.

В обґрунтування касаційної скарги ДФІ
в Миколаївській області фактично
покладені доводи апеляційної скарги,
які зводяться до переоцінки доказів у
справі та не свідчать про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права.

З урахування вищенаведених норм,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з правовою позицією судів
попередніх інстанцій і наголошує, що
оскаржений позивачем припис прийнятий
ревізійним органом з порушенням норм
матеріального права, що є підставою для
його скасування.

Вищий адміністративний суд України
вважає, що судами правозастосування
відбулось із дотримання норм діючого
законодавства та з повним, достовірним,
неупередженим та об'єктивним
з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Миколаївській області -
залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 грудня
2012року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18 червня 2013 року у справі №2а-4869/12/1470
- залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: