Справа № 2а-10604/10/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
Справа
№ 9104/1162/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Мостиському районі Львівської області
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2010
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області до відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції, третя особа ОСОБА_1 про
визнання неправомірними дій та
скасування постанови про накладення
штрафу від 04.11.10 року ВП № 22069428,
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

управління Пенсійного фонду України в
Мостиському районі Львівської області
звернулось в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції, третьої особи ОСОБА_1 в якому
просив визнати неправомірними дії
відповідача та скасувати постанову про
накладення штрафу від 04.11.10 року ВП №
22069428 і зобов'язати відповідача
зупинити виконавче провадження.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2010
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області оскаржило
його в апеляційному порядку, вважає, що
судом неповністю з'ясовано обставини
справи, а постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що 21.10.2010
року державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа, виданого Мостиським районним
судом 30.09.2010 №2а-250 про зобов'язання УПФУ
в Мостиському районі Львівської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії отриманої у
період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та в період
з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. у розмірі 30%
мінімального розміру пенсії за віком,
право на яке надане ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», та
надано управлінню ПФУ в Мостиському
районі строк для добровільного
виконання - до 28.10.2010 року.

На зазначену Постанову управлінням на
адресу ВДВС Мостиського РУЮ у
Львівській області надано вмотивоване
пояснення щодо причин невиконання
рішення суду, подано клопотання про
зупинення виконавчого провадження, а
також до ДВС Мостиського РУЮ подано
заяву про роз'яснення постанови суду,
заяву про відстрочення виконання
судового рішення, що є підставою для
зупинення виконавчого провадження.
Однак 04.11.2010 р. державним виконавцем
винесено постанову про накладення
штрафу на управління у розмірі 340грн.

При цьому апелянт зазначає, що
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч.2 ст.72 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» кошти
Пенсійного фонду не включаються до
складу Державного бюджету України.

Пенсійний фонд України діє на підставі
Положення про Пенсійний фонд України
затвердженого Указом Президента
України від 01.03.01 №121/2001 На підставі п. 15
вказаного Положення Пенсійний фонд
України здійснює свої повноваження
через створені в установленому
порядку його територіальні управління.
Управління Пенсійного фонду України в
Мостиському районі Львівської області
здійснює свої повноваження по
ефективному використанню коштів
Пенсійного фонду України. Реалізація
нормативних приписів і пенсійних
програм здійснюється шляхом
фінансування пенсійних виплат за
рахунок чітко визначених прибутковою
частиною бюджету Пенсійного фонду
джерел і відповідно до конкретних
напрямів видаткової частини бюджету
Пенсійного фонду України, яким щорічно
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Постановою КМУ від 9 липня 2008року №609
затверджено Порядок виконання рішень
про стягнення коштів з рахунків, на
яких обліковуються кошти державного та
місцевих бюджетів, або бюджетних
установ, який передбачено, що рішення
державних органів про стягнення коштів
з рахунків, на яких обліковуються кошти
бюджету, в тому числі розпорядників та
одержувачів бюджетних коштів,
виконуються у порядку надходження
виключно органами Державного
казначейства з попереднім
інформуванням Мінфіну.

Згідно Закону України «Про Державний
бюджет на 2008 рік» передбачено, що дітям
війни (крім, тих, на яких поширюється
дія Закону-3551) до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Надбавки для
учасників війни передбачені
Законом-3551. Відповідно до ч.4 ст. 14
Закону-3551 пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсій підвищується іншим
учасникам війни на 10 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Управлінням
ПФУ в Мостиському районі з 01.01.2008 р.
встановлено i виплачено підвищення
ОСОБА_1 до пенсії у рoзмipi 10 відсотків
від прожиткового мінімуму.

Крім того, апелянт зазначає, що дітям
війни (яким являється ОСОБА_1) згідно
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Проте, законодавством України не
визначено поняття «мінімальна пенсія
за віком» як розрахункової величини
для підвищення пенсії згідно зі ст.6
Закону, так як ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсій
страхування» передбачає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, за
наявност1 достатнього страхового
стажу, встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для oci6, які
втратили працездатність, визначеного
законом. Проте, в ч. 3 ст. 28 вказаного
Закону встановлено, що мінімальний
розмір пенсії за висом, встановлений на
рівні прожиткового мінімуму
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.
Також судом не враховано те, що
законодавцем не прийнято жодного
нормативного акту на виконання вимог
Закону «Про соціальний захист дітей
війни», не визначено в якому порядку та
яким чином обчислювати вказаний
розмір. А крім того, у законодавстві не
icнyє такого поняття як мінімальна
пенсія за віком, окрім Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування».

На підставі викладеного просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
21.10.2010 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Львівської області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 22069428 на виконання
виконавчого листа № 2а-250/09, виданого
30.09.2010 року Мостиським районним судом
Львівської області про зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Мостиському районі Львівської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії, отриманої у
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та в
період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року у
розмірі 30% мінімального розміру пенсії
за віком, право на яке надане ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Згідно постанови про
відкриття виконавчого провадження
постанова Мостиського районного суду
Львівської області, яка підлягає
примусовому виконанню, набрала
законної сили 30.09.2010 року.

Судом першої інстанції правильно
враховано, що згідно ст.. 3 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів.
Відповідно до цього Закону державною
виконавчою службою підлягають
виконанню, зокрема, такі виконавчі
документи як виконавчі листи, що
видаються судами (п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 вказаного
Закону державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Судом у даній спірній ситуації
з'ясовано, що постановою про відкриття
виконавчого провадження від 21.10.2010 року
ВП № 22069428 державним виконавцем
встановлено боржнику (позивачу) строк
для добровільного виконання рішення
суду до 28.10.2010 року, однак управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області у
встановлений строк його не виконало. У
відповідності до ст. 5 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Відповідно до ч. 6 ст. 30
цього Закону якщо боржник у
встановлений строк добровільно не
виконав рішення, державний виконавець
невідкладно розпочинає його примусове
виконання. Згідно з ст. 87 вказаного
Закону, у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, які можуть
бути виконані лише боржником, та
рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника: фізичну особу в розмірі від
двох до десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, на
посадових осіб - від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян і на боржника - юридичну особу
- від двадцяти до тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та призначає новий строк для
виконання. Відповідно 04.11.2010 року
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Львівської області винесено
постанову про накладення штрафу, якою
за невиконання у встановлений
державним виконавцем строк рішення
суду на боржника (позивача) накладено
штраф у розмірі 340,00 грн.

З урахуванням зазначеного суд першої
інстанції вірно вважав, що оскаржувана
постанова державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції у Львівській області про
накладення штрафу від 04.11.2010 року ВП №
22069428 прийнята на підставі, у межах
повноважень, обґрунтовано, своєчасно
та у спосіб, що передбачені Законом
України «Про виконавче провадження».

Крім того суд першої інстанції
правильно зазначив, що статтею 35 Закону
України «Про виконавче провадження»
визначено право державного виконавця
зупинити виконавче провадження,
зокрема, у разі звернення державного
виконавця до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, що підлягає
виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання.

Суд першої інстанції підставно
відхилив доводи позивача, який
покликається на дію Постанови Кабінету
Міністрів України від 09.07.2008, № 609 «Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів з рахунків, на
яких обліковуються кошти державного та
місцевих бюджетів, або бюджетних
установ», оскільки відповідно до
згаданого Порядку він визначає
механізм виконання рішень про
стягнення коштів з рахунків, на яких
обліковуються кошти державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, шляхом безспірного списання, у
тому числі з реєстраційних та
спеціальних реєстраційних рахунків
розпорядників та одержувачів
бюджетних коштів, відкритих в органах
Державного казначейства, що прийняті
судовими та іншими державними
органами, які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення, тоді
як виконавчий лист видано за судовим
рішенням зобов'язального характеру.

Суд також вірно не взяв до уваги
посилання позивача щодо наявності
поважних причин невиконання рішення
суду, зокрема, відсутність закону, яким
би визначалися кошти, джерела і порядок
обчислення розміру пенсії учасникам
війни, а також невизначеність: поняття
«мінімальна пенсія за віком» як
розрахункової величини для підвищення
пенсії згідно із ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
оскільки зазначене не є підставою для
невиконання рішення суду. Крім цього,
положення ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
до обрахування інших пенсій чи доплат
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Відтак суд обґрунтовано вважав, що
підстав для скасування постанови про
накладення штрафу від 04.11.2010 року ВП №
22069428 немає, а відповідач вчинив дії,
спрямовані на виконання судового
рішення, яке набрало законної сили у
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Враховуючи вище наведене, суд прийшов
до правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області - залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2010
року по справі № 2а- 10604/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин