Справа № 2а-1870/9964/12
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/23052/13

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Ємельянової В.І.,

Рецебуринського
Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Сумській області (далі -
УМВС України в Сумській області), роти
міліції особливого призначення
«Беркут» Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Сумській
області (далі - РМОП «Беркут») про
скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення різниці у заробітній
платі та моральної шкоди за касаційною
скаргою представника позивача на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2013 року, -

в с т а н о в
и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом, відповідно до якого з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив:

визнати незаконним наказ УМВС України
в Сумській області №172 о/с від 19.11.2012
року в частині звільнення його з посади
міліціонера оперативного взводу РМОП
«Беркут» та призначення на посаду
міліціонера ізолятору тимчасового
тримання Білопільського РВ УМВС
України в Сумській області;

поновити на попередній посаді;

стягнути з УМВС України в Сумській
області різницю в грошовому
забезпеченні за час виконання
службових обов'язків міліціонера
ізолятору тимчасового тримання
Білопільського РВ УМВС України в
Сумській області та 25 000 грн. моральної
шкоди.

Посилався на незаконність прийнятого
рішення, упередженість, допущену з боку
посадових осіб відносно нього.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача, з посиланням на порушення
норм матеріального та процесуального
права, допущені судами, просить
попередні рішення судів скасувати і
ухвалити нове про задоволення позову.
Зазначає, що висновок атестаційної
комісії про невідповідність ОСОБА_2
займаній посаді належним чином не був
перевірений судами.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з
урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, наказом УМВС України в
Сумській області від 19 листопада 2012
року №172 о/с, який є предметом
оскарження, старшого сержанта міліції
ОСОБА_2 призначено міліціонером
ізолятора тимчасового тримання
затриманих і взятих під варту осіб,
підпорядкованого Білопільському РВ,
увільнивши його від посади міліціонера
оперативного взводу РМОП «Беркут».
Підставою до прийняття зазначеного
рішення став висновок атестаційної
комісії від 27.09.2012 року про
невідповідність ОСОБА_2 займаній
посаді.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
правомірності прийнятого рішення про
увільнення позивача від посади
міліціонера оперативного взводу та
переведення його на посаду міліціонера
ізолятора тимчасового тримання. При
цьому, порушень чинного законодавства
з боку відповідача не допущено.

З таким висновком колегія суддів
касаційної інстанції погодитися не
може, оскільки він не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Вказаним вимогам рішення судів
попередніх інстанцій не відповідає.
Зокрема, судами, в порушення пункту 1
частини першої статті 161 КАС України,
належним чином не перевірено чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються.

При зверненні до суду позивач вказував
на незаконність проведення
позачергової атестації, результати
якої стали підставою до прийняття
оскаржуваного наказу.

Суд першої інстанції доводи в цій
частині не перевірив. Не встановлено чи
були правові підстави для проведення
позачергової атестації, чи проводилася
підготовча робота, та чи визначалися
строки її проведення, хоча зазначені
обставини мають суттєве значення. Так,
відповідно до пунктів 47, 48 розділу V
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року №114 (далі - Положення)
атестації осіб рядового і
начальницького складу має передувати
підготовча робота (організаційні та
виховні заходи, індивідуальні бесіди з
тими, хто підлягає атестації).

Строки атестації рядового і
начальницького складу визначаються
Міністром внутрішніх справ.

Порядок організації, підготовки,
проведення атестування та
затвердження висновку атестаційної
комісії встановлений Інструкцією про
порядок проведення атестування
особового складу органів внутрішніх
справ України, затвердженою наказом
МВС України від 22 березня 2005 року №181,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 23 травня 2005 року №559/10839
(далі - Інструкція), відповідно до
пункту 4 якої організаційні заходи з
підготовки та проведення атестування
оголошуються наказами відповідних
начальників і передбачають:

створення атестаційних комісій;

складання списків осіб, які підлягають
атестуванню;

інформування місцевих засобів масової
інформації про час та місце проведення
атестування із зазначенням контактних
телефонів довіри органу чи підрозділу
внутрішніх справ;

доведення до особового складу планів
проведення атестування;

проведення інструктивних нарад з
відповідними начальниками, головами та
членами атестаційних комісій, а також
працівниками підрозділів кадрового
забезпечення;

проведення з працівниками, які
підлягають атестуванню,
індивідуальних бесід;

ретельне опрацювання отриманої
інформації щодо працівників та
врахування її при складанні
атестаційних листів;

складання, у разі необхідності, заліків
з бойової та службової підготовки,
проходження медичного обстеження.

Судом не перевірені доводи позивача
про відсутність організаційних
заходів щодо проведення атестації.

При прийнятті рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач за результатами заліку отримав
незадовільну оцінку, що дало підстави
атестаційній комісії до прийняття
рішення про невідповідність його
займаній посаді.

Проте суди не звернули увагу на вимоги,
передбачені в пункті 7.7 Положення з
організації професійної підготовки
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України,
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 13.04.2012
року № 318, відповідно до яких в разі
отримання особами рядового і
начальницького складу ОВС оцінки
«незадовільно» з одного із видів
службової підготовки останнім
надається час для самостійної
підготовки і проводиться повторне
складання заліків. Судами не
перевірено чи надавався позивачу строк
до виправлення оцінки.

Зі змісту наказу, який є предметом
оскарження, незрозуміло з яких саме
підстав позивача призначено
міліціонером ізолятора тимчасового
тримання затриманих і взятих під варту
осіб, хоча відповідно до пункту 41 «б»
Положення переміщення по службі осіб
рядового і молодшого начальницького
складу провадиться на рівнозначні
посади - у разі необхідності
укомплектування інших посад або для
доцільнішого їх використання з
урахуванням ділових і особистих
якостей, стану здоров'я, віку та
підготовки за новою спеціальністю,
тобто визначено ряд різних підстав.

Апеляційний суд зазначені порушення не
виправив, тому відповідно до статті 227
КАС України попередні судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

При новому розгляді необхідно
урахувати вимоги статті 2, частини
другої статті 71 КАС України, за
правилами яких завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведених норм права та
зібраних і досліджених доказів
вирішити спір.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2
задовольнити частково.

Скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 15
лютого 2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2013 року з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський