Справа № 2а-3461/10
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа № 98446/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільській області на постанову
Чортківського районного суду
Тернопільської області від 15 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Тернопільській області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
додаткову пенсію та доплату до пенсії
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи,

ВСТАНОВИВ :

11.11.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільській області про
зобов'язання перерахувати та виплатити
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю, як особі яка віднесена до
четвертої категорії постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та доплати до пенсії як особі яка
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, відповідно до ст.ст. 39,51
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01.11.2007 року по
даний час.

Постановою Чортківського районного
суду Тернопільської області від 15
грудня 2010 року, прийнятою у відкритому
судовому засіданні, вищевказаний позов
задоволено частково. Зобов'язано
Головне управління Пенсійного фонду
України в Тернопільській області
провести на користь ОСОБА_1 нарахування
та виплату додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, в розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком,
а також доплату до пенсії у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати за
період з 01.11.2007 року по 31.12.2007 року, з
22.05.2008 року до виникнення обставин з
якими закон пов'язує виникнення, зміну
чи припинення спірних правовідносин з
врахуванням виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою її
оскаржило Головне управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільській області, вважає, що
судом при винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати рішення суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову повністю. Просить застосувати
строк звернення до адміністративного
суду.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою яка постійно проживає
на території зони посиленого
радіоекологічного контролю, та
потерпілою від наслідків
Чорнобильської катастрофи четвертої
категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 від 16.02.1993
року та матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно з ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин - громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
таких розмірах: у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення - три
мінімальні заробітні плати; у зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати; у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата. Пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 4, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком.

Всупереч ст.ст. 39, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26
липня 1996 року по ст. 39 вказаного Закону
та по ст. 51, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України №530 від 28
травня 2008 року, а не в кратному
відношенні до мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії за віком,
як того вимагає вказаний Закон.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення ст.ст. 39,51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
вказані постанови Кабінету Міністрів
України, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «
Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. За кожний повний
рік страхового стажу понад 25 років
чоловікам і 20 років жінкам пенсія за
віком збільшується на 1 відсоток
розміру пенсії, обчисленої відповідно
до статті 27 цього Закону, але не більше
ніж на 1 відсоток мінімального розміру
пенсії за віком, зазначеного в абзаці
першому цієї частини. У частині другій
цієї статті вказано, що за наявності
страхового стажу меншої тривалості,
ніж передбачено частиною першою цієї
статті, пенсія за віком встановлюється
в розмірі, пропорційному наявному
страховому стажу, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що судом першої інстанції не
враховано тієї обставини, що позивач
пропустила строк звернення до суду,
оскільки звернулася з позовом лише
11.11.2010 року.

Колегія суддів зазначає, що оскільки
стосовно не нарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
шестимісячний строк звернення до суду.

Позивачем не надано доказів того, що
нею був пропущений строк для звернення
до суду з поважних причин. Тому, з
огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги за період з 01.11.2007 року по 10.05.2010
року включно слід залишити без
розгляду.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо нарахування та виплати додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та
доплати до пенсії як пенсіонеру який
проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю починаючи
з 11.05.2010 року до виникнення обставин з
якими закон пов'язує виникнення, зміну
чи припинення спірних правовідносин.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Головного управління Пенсійного
фонду України в Тернопільській
області, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, ст. 197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільській області - задовольнити
частково.

Постанову Чортківського районного
суду Тернопільської області від 15
грудня 2010 року у справі № 2а-3461/10/1916 -
скасувати та прийняти нову, якою
адміністративний позов - задовольнити
частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2007
року по 10.05.2010 року включно - залишити
без розгляду.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільській області нарахувати та
виплатити додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком
та доплату до пенсії у розмірі однієї
мінімальної заробітної плати на
користь ОСОБА_1 починаючи з 11.05.2010 року
до виникнення обставин з якими закон
пов'язує виникнення, зміну чи
припинення спірних правовідносин
відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та з врахуванням
виплачених сум.

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, що беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
напротязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя О.Б.
Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін