Справа № 814/4187/13-а
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

19 грудня 2013 року
Справа № 814/4187/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Устинова І. А. за
участю секретаря судового засідання
Дворник Г. Г. розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль", доЛенінськог
відділу Державної виконавчої служби
Миколаївського Міського управління
юстиції, провизнання неправомірною та
скасування постанови від 16.09.2013р., За
участю представників:

Позивача: Лук"янова О.В., довіреність №
5960, від 11.02.13 р.

Відповідача: Ільїн О.В., довіреність №
09/45, від 21.11.13 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
(далі-позивач, ПАТ, товариство)
звернулось до суду з позовом про
визнання неправомірною та скасування
постанови Ленінського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі-відповідач, ДВС) від 16.09.2013
року про стягнення виконавчого збору в
сумі 1360 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що накладення
стягнення у розмірі 1360 грн. на боржника
(позивача) за невиконання рішення суду
першої інстанції у строк не є складовою
витрат Ленінського ДВС, а відтак не
пов'язано з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішення, а тому постанова від 16.09.2013
року про стягнення виконавчого збору є
протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на те, що постанова про
стягнення з позивача виконавчого збору
відповідає вимогам законодавства
України.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши наявні в них фактичні дані,
суд приходить до висновку про
безпідставність заявлених вимог,
виходячи з наступного.

Державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції було прийнято до виконання
виконавчий лист Ленінського районного
суду м. Миколаєва №2/1416/62, виданого
06.12.2012 року про зобов'язання ПАТ
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
поновити безперебійне постачання
гарячої води у квартиру АДРЕСА_1, де
мешкає ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон) державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби та протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове, виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

12.08.2013 року державним виконавцем
відділу, керуючись статтями 17. 19, 20 та 25
Закону, винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження,
копії якої за вих. № 40353 від 14.08.2013 року
направлено до ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» та ОСОБА_3 (далі -
сторони виконавчого провадження).
Боржнику встановлено строк для
самостійного виконання до 19.08.2013 року.

Боржником рішення суду, в установлений
для самостійного виконання строк, не
виконано.

20.08.2013 року на адресу відділу від
боржника надійшла заява про
продовження строку добровільного
виконання рішення за вих. № 09/1792 від
20.08.2013 року.

20.08.2013 року державним виконавцем
керуючись ст. 31 Закону винесено
постанову про відкладення провадження
виконавчих дій з примусового виконання
виконавчого листа Ленінського
районного суду м. Миколаєва № 2/1416/62,
виданого 06.12.2012 року до 02.09.2013 року. Отже,
02.09.2013 року закінчився строк для
самосійного виконання.

03.09.2013 року до відділу звернувся
стягувач, з заявою про те, що боржником
зухвало не виконується рішення суду та
станом на 03.09.2013 року постачання
гарячої води до квартири, в якій він
мешкає боржником не поновлено.

03.09.2013 року державним виконавцем,
керуючись ст. 11, 75, 89 Закону, за
невиконання рішення суду на боржника
накладено штраф в сумі 1020,00 грн.

11.09.2013 року державним виконавцем
складено акт, про те, що за адресою, де
мешкає стягувач безперебійне
постачання гарячої води не поновлено.

Відповідно до ч. 1 та 7 ст. 28 Закону у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувану за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувана та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувана.

16.09.2013 року державним виконавцем
керуючись ст. 28 Закону винесено
постанову стягнення з боржника
виконавчого збору, копію якої за вих. №
45336 направлено сторонам виконавчого
провадження.

В позовній заяві і в своїх поясненнях
під час судового засідання представник
позивача зазначив, що постанова про
стягнення виконавчого збору є
протиправною з наступних підстав.

Накладення стягнення у розмірі 1360
грн. на боржника (позивача) за
невиконання рішення суду першої
інстанції у строк не є складовою витрат
Ленінського ДВС, а отже не пов'язано з
організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішення.

Також, позивачем повідомлено щодо
перебування його в реєстрі підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу» (далі - Закон № 2711) та
зупинення виконавчого провадження
повідомляємо наступне, що відповідно
до абзацу шостого пункту 3.7. статті 3
Закону № 2711 на строк участі
підприємства паливно-енергетичного
комплексу у процедурі погашення
заборгованості підлягають зупиненню
виконавчі провадження та заходи з
примусового виконання рішень щодо
нього зі стягнення заборгованості, яка
виникла до 01 січня 2013 року.

Частиною 6 п. 3.7 ст. З Закону № 2711, яка
визначає порядок участі підприємств
паливно-енергетичного комплексу у
процедурі погашення заборгованості,
передбачено, що на строк участі
підприємств паливно-енергетичного
комплексу у процедурі погашення
заборгованості підлягають зупиненню
виконавчі провадження та заходи
примусового виконання рішень щодо
цього підприємства із стягнення
заборгованості яка виникла до 1 січня
2013 року, що підлягають виконанню в
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження», крім
рішень, про виплату заробітної плати,
вихідної допомоги, інших виплат
(компенсацій), що належать працівнику у
зв'язку з трудовими відносинами,
відшкодування моральної (майнової)
шкоди завданої каліцтвом іншими
ушкодженнями здоров'я або смертю,
стягнення аліментів. Але в чинному
законодавстві не міститься норми, яка
виключає провадження виконавчих дій
при виконанні рішення немайнового
характеру та накладення грошових
стягнень за його невиконання.

Крім того, Рішенням Конституційного
Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012 року
встановлено, що згідно з абзацом шостим
пункту 3.7 статті 3 Закону № 2711 на строк
участі підприємства
паливно-енергетичного комплексу у
процедурі погашення заборгованості
підлягають зупиненню виконавчі
провадження та заходи примусового
виконання рішень щодо нього зі
стягнення заборгованості, яка виникла
до 1 січня 2012 року.

Не зупиняється здійснення щодо
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, внесених до Реєстру,
виконавчих дій, спрямованих на
примусове виконання рішень про виплату
заробітної плати, вихідної допомоги,
інших виплат (компенсацій), що належать
працівнику у зв'язку з трудовими
відносинами, відшкодування
матеріальної (майнової) шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, стягнення аліментів та
рішень про стягнення заборгованості зі
сплати внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, яка виникла
до 1 січня 2011 року, і заборгованості зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
Пенсійного фонду України (частина
третя статті 37 Закону, абзац шостий
пункту 3.7 статті З Закону № 2711).

Конституційний Суд України вважає, що
наведений перелік підстав, за яких не
зупиняється виконавче провадження, не
є вичерпним, оскільки підприємства
паливно-енергетичного комплексу,
внесені до Реєстру, залишаються
суб'єктами господарських, трудових та
інших правовідносин, не пов'язаних з
розрахунками за енергоносії.

Вищевказаним рішенням Конституційного
Суду України вирішено, що обов'язкове
зупинення виконавчого провадження та
заходів примусового виконання судових
рішень здійснюється лише щодо
стягнення заборгованості, яка виникла
через неповні розрахунки за
енергоносії, та щодо учасників
розрахунків, визначених Законом
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу», - внесення юридичної особи,
незалежно від форми власності, до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості, не є підставою для
зупинення виконавчого провадження та
заходів примусового виконання судових
рішень щодо стягнення з неї
заборгованості, яка не стосується
неповних розрахунків за енергоносії і
не визначена Законом України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу».

Статтею 28 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи.

Момент винесення державним виконавцем
постанови "про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
визначений ст. 41 Закону України "Про
виконавче провадження" де зазначено:
витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Кошти виконавчого провадження
складаються з:

1) коштів виконавчого збору, стягнутого
з боржника;

2) авансового внеску стягувача на
організацію та проведення виконавчих
дій;

3) стягнутих з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій;

4) інших надходжень, що не суперечать
законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його
майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах
масової інформації;

6) виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби

Отже, процесуальні дії щодо винесення
оскаржуваних постанов вчинені
державним виконавцем відповідно до ЗУ
"Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 2 КАС України основним
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними управлінських функцій
на основі законодавства, у тому числі
на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень судам належить перевіряти,
чи прийняті (вчинені) вони: 1) на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, із якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За таких обставин, відповідач - суб'єкт
владних повноважень при прийнятті
оспорюваних постанов діяв на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законами України, з
врахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, що є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
І. А. Устинов