Справа № 2а-11789/12/2670
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/16907/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

при секретарі: Гончарук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м.Києва Державної податкової
служби

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого
2013р.

у справі №2а-11789/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нафтогаз ТЕК»
(надалі - ТОВ «Нафтогаз ТЕК»)

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м.Києва (надалі -
ДПІ у Дніпровському районі м.Києва)

про визнання протиправним та
скасування наказу та податкового
повідомлення-рішення, -

встановив:

У серпні 2012р. позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом, в якому поставлено
питання про визнання протиправним та
скасування наказу ДПІ у Дніпровському
районі м.Києва №2799 від 21.10.2011р. та
податкового повідомлення-рішення
№ від 08.11.2011р.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 05
грудня 2012р. у задоволенні позову було
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого
2013р. рішення суду першої інстанції було
скасовано та прийнято у справі нове
рішення, яким позов задоволено. Визнано
протиправним наказ ДПІ у Дніпровському
районі м.Києва №2899 від 21.10.2011р.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі Києва №
від 08.11.2011р.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.01.2014р.
виправлено допущену описку в постанові
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2013 року,
зазначено «Наказ Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі м.
Києва Державної податкової служби №2799
від 21.10.2011 року» замість «Наказ
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва
Державної податкової служби №2899 від
21.10.2011 року», замість «податкове
повідомлення-рішення № від
08.11.2012» зазначено «податкове
повідомлення-рішення № від 08.11.2011
року» (а.с.157-158 т.7).

Не погодившись з висновками суду
апеляційної інстанції відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, ставить питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі постанови Окружного
адміністративного суду м.Києва від 05
грудня 2012р.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу позивач зазначає, що рішення
суду апеляційної інстанції
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правову оцінку обставинам справи судом
надано правильно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими. Отже,
позивач просить залишити касаційну
скаргу без задоволення, а оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції -
без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовим
інстанціями, 28.05.2011р. ТОВ «Нафтогаз Тек»
податковим органом (ДПІ в
Дніпровському районі м. Києва) було
направлено запит №10778/10/15-441 від 14.12.2011р.
про надання письмових пояснень та
документальних підтверджень щодо
здійснення господарських операцій
придбання та постачання товарів
(послуг), правомірності формування
податкового кредиту за березень 2011р. по
взаємовідносинах з TOB «Мінераліс».

06.06.2011р., позивач надав ДПІ в
Дніпровському районі м. Києва письмові
пояснення та копії запитуваних
документів у повідомленні №06/06-01.

В подальшому, 12.08.2011р. позивачеві було
направлено запит № 16677/10/15-441 про
надання пояснень та їх документального
підтвердження щодо повноти формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість за червень 2011р. з ЗАТ
«Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» та
TOB «Мінераліс».

У відповідь, 31.08.2011р. позивач надав
відповідачеві письмові пояснення та
копії запитуваних документів у
повідомленні №31/08-01.

21.10.2011р. відповідач видав наказ №2799
щодо проведення позапланової
невиїзної перевірки з 21.10.2012р. на
підставі п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20, п.п.75.1.2. п.75.1.
ст.75 та п.79.2. ст.79 Податкового кодексу
України, а також інших законів України.

28.10.2011р. контролюючим органом проведено
позапланову невиїзну перевірку TOB
«Нафтогаз Тек» щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала відносини з TOB «Мінераліс» за
березень, червень 2011р., про що складено
акт №6460/23-322-36972537.

Висновками зазначеного акта, зокрема,
вказано на порушення позивачем п.198.1,
п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України.
А саме, за висновками відповідача
встановлено нікчемність договорів,
укладених між позивачем та TOB
«Мінераліс», за результатами виконання
яких позивач сформував податковий
кредит з ПДВ.

На підставі вище зазначено акту
перевірки прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 08.11.2011,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 336513,00грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, колегія апеляційного суду
цілком вірно та обґрунтовано виходила
з наступного.

Так, в ході судового розгляду справи
встановлено, що між ТОВ «Нафтогаз ТЕК»
та ТОВ «Мінераліс» укладено ряд
договорів, а саме: договір поставки
№26/08-10 від 26.08.2010р., за умовами якого ТОВ
«Мінераліс» зобов'язується розробити
та передати у власність ТОВ «Нафтогаз
ТЕК» спеціального функціоналу до ПЗ
керування СЕККА для АЗС - які
виконавець постачає замовнику; договір
суборенди нежитлового приміщення
№01/09-10 від 01.09.2010р., за яким ТОВ
«Мінераліс» передає в оренду офісне
приміщення площею 150кв.м. та складське
приміщення площею 558кв.м., яке
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Старосільська, 1-Д; договір №02/09-10 від
02.09.2010р., за яким ТОВ «Мінераліс»
зобов'язується надати ТОВ «Нафтогаз
ТЕК» послуги по проектному обстеженню
та супроводу систем раннього виявлення
та оповіщення людей про надзвичайні
ситуації на основі аналізу існуючих в
Україні інженерно-технічних
організацій на предмет появи
надзвичайних ситуацій; договір №05/01-2011
від 05.01.2011р., за яким ТОВ «Мінераліс»
зобов'язується надати ТОВ «Нафтогаз
ТЕК» послуги по проектному обстеженню
та виготовленню проектної
документації на комплекс
автоматизованих систем раннього
виявлення надзвичайних ситуацій та
оповіщення людей у разі їх виявлення;
договір №15/09-10 від 15.09.2010р., за яким ТОВ
«Мінераліс» зобов'язується провести
монтажні роботи, переданого йому
обладнання, комплекс програмування та
інсталяції на АЗС «Трианон»; договір
№12/08-10 від 12.08.2010р. щодо розробки
інтеграції системи Hecfleet до ПЗ
виробників СЕККА.

Підставою для висновку про порушення
позивачем приписів Податкового
кодексу України відповідач вказує на
те, що актом ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва від 04.10.2011р.
№1177/3-23-40-32486018 з питань правильності
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість за березень,
травень, червень 2011р. встановлено не
підтвердження ТОВ «Мінераліс»
реальність поставок товарів (послуг)
від підприємств-постачальників за
березень, червень 2011р., а також
встановлено відсутність у
постачальника ТОВ «Мінераліс»
будь-якої інформації про наявні
складські приміщення, наявність
автомобільного чи іншого транспорту,
устаткування, що необхідне для
здійснення фінансово-господарської
діяльності підприємства, трудових
ресурсів. Отже, контролюючий орган
дійшов висновку про відсутність права
у позивача на віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ,
сплаченого ним за взаємовідносинами із
ТОВ «Мінераліс». Тобто, за твердженнями
податкового органу зазначені
правочини відповідно до ч.1, 2 ст.215, ч.5
ст.203 Цивільного кодексу України є
«нікчемним», і в силу ст.216 Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю.

Судова колегія касаційної інстанції
погоджується із висновками суду
апеляційної інстанції, що підстави,
якими відповідач обґрунтовує
правомірність прийнятого податкового
повідомлення-рішення, не є належними,
оскільки визначення зобов'язання лише
на підставі акта перевірки
контрагента, не узгоджується із
законодавчими нормами, якими
врегульовано порядок такого
нарахування.

Так, в ході вирішення справи в суді
апеляційної інстанції судом
досліджено, що на виконання договору
поставки обладнання та кабельної
продукції №26/08-10 позивачем надано:
витяг з журналу реєстрації подорожніх
листів з 02.02.2011р. по 05.07.2011р. на
підтвердження самостійної доставки
контрагентом товарів на умовах DDU (п. 2.3.
договору); витяг з реєстру виданих
довіреностей на одержання ТМЦ; довідку
№22 про транспортні засоби на
підтвердження наявності у контрагента
автомобіля «ГАЗ-2705», АА9985ЕЕ, яким
здійснювалася доставка товарів; лист
ДАІ про транспортні засоби №10/4097 на
підтвердження наявності у контрагента
автомобіля «ГАЗ-2705», АА9985ЕЕ, яким
здійснювалася доставка товарів;
сертифікат відповідності та
документами про якість, які
підтверджують факти наявності та
транспортування продукції.

На виконання договору про здійснення
монтажних робіт №15/09-10 позивачем
надано ліцензії № АВ515210 на
підтвердження наявності у контрагента
матеріально-технічної бази; довідку №21
про склад працівників на підтвердження
наявності у контрагента людських
ресурсів, необхідних для здійснення
монтажних робіт; довідку №23 про
основні засоби на підтвердження
наявності у контрагента активів,
необхідних для здійснення монтажних
робіт; сертифікат відповідності та
документам про якість, які
підтверджують факт проведення монтажу
обладнання.

На виконання договору суборенди
нежитлового приміщення №01/09-10
позивачем було надано
правовстановлюючим документам
власника та первісному договору оренди
на підтвердження наявності у
контрагента приміщення та прав на його
передачу в суборенду; довідку №23 про
основні засоби на підтвердження
перебування нежитлового приміщення у
володінні контрагента; акт
приймання-передачі приміщення, які
підтверджують факт передачі
приміщення в оренду та суборенду.

На виконання договору про розробку
процедури впровадження та супроводу
СРВНС №02/09-10 позивачем було надано
патент на корисну модель №69912 від
10.05.2012р., винахідником якого зазначений
засновник позивача, як це передбачено
п. 4.3.3. договору з урахуванням
додаткової угоди №1/3; рішення про
реєстрацію договору, який стосується
права автора на твір від 27.08.2012р.,
автором якого зазначений засновник
позивача, які підтверджують факти
розробки та передачі замовлених
технологій, акт виконаних робіт та
наданих послуг; видаткові накладні;
податкові накладні; довіреності на
одержання ТМЦ; банківські документи на
підтвердження оплати товарів і послуг,
переданих позивачем.

Таким чином, судом встановлено, що
залучені до матеріалів справи копії
первинних бухгалтерських та
податкових документів, виписані
відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансової
звітності в Україні» та п.2.4. ст.2
«Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку».

Приписами п. 14.1.181. ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу. Порядок обчислення та
формування податкового кредиту
передбачено Розділом V Податкового
Кодексу України.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК
України датою виникнення права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Отже, необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (робіт, послуг)
сум податку на додану вартість є факт
придбання товарів (робіт, послуг) із
метою їх використання в господарській
діяльності. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
згідно приписів п. 198.6 ст. 198 ПК України,
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 ПК України) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно п. 201.8, п.201.10 ст. 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст. 183 цього
Кодексу. Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, виходячи з вище
викладеного, податковий орган не надав
суду належних та допустимих доказів
про відсутність фактичного виконання
позивачем господарських операцій за
спірними правочинами, про відсутність
витрат позивача у спірних
правовідносинах, про наявність
взаємопов'язаності позивача із цим
контрагентом, про несумісність
предмету спірних правочинів з напрямом
господарської діяльності позивача, про
відсутність використання позивачем
отриманих товарів (робіт, послуг), що
зумовлює необґрунтованість висновку
суб'єкта владних повноважень про
нікчемність правочинів або
невідповідності закону вчинених за
ними господарських операцій.

Щодо висновку суду апеляційної
інстанції про наявність підстав для
визнання протиправним наказ від
21.10.2011р. №2799, колегія суддів
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Так, відповідно до п.79.2 ст.79 Податкового
кодексу України, документальна
позапланова невиїзна перевірка
проводиться посадовими особами органу
державної податкової службі: виключно
на підставі рішення керівника органу
державної податкової служби,
оформленого наказом, та за умови
надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Підстави проведення позапланових
перевірок визначені ст. 78 Податкового
кодексу України і перелік вказаних
підстав є вичерпним.

Згідно зі ст. 79 Податкового кодексу
України документальна невиїзна
перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених ст.ст. 77, 78 цього
Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом випадках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.

Частиною другою ст. 79 Податкового
Кодексу України передбачено, що
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копи наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

При цьому, згідно з п.п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78
Податкового кодексу України
відповідач має право призначити
перевірку та приступити до її
проведення виключно у разі ненадання
платником пояснень та їх
документальних підтверджень на
обов'язковий запит протягом 10 робочих
днів з дня його отримання.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржуваний позивачем наказ про
призначення перевірки не містить
посилань на жодну з обставин, яка
визначена у ст.ст.77, 78 Податкового
кодексу України, тобто відповідач
порушив вимогу п.79.1. ст.79 Податкового
кодексу України щодо необхідності
наявності підстав для проведення
позапланової невиїзної документальної
перевірки, а тому такий наказ про
призначення перевірки є протиправним
та підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги не
спростовують зазначених висновків
суду.

Отже, судом апеляційної інстанції,
виконано всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевірено
обставини справи, вирішено справу у
відповідності з нормами матеріального
права, постановлено обґрунтоване
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
м.Києва Державної податкової служби -
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов