Справа № 2а-4405/10/0370
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Київ К/800/33384/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області до
Відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області, за участю третьої
особи - ОСОБА_3 про визнання дій
протиправними та скасування постанов,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 01 червня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області звернулось до суду з позовом до
Відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області, за участю третьої
особи - ОСОБА_3 про визнання дій
протиправними та скасування постанов

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01 червня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Головне управління Пенсійного
фонду України у Львівській області
звернулось з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати, а в
справі прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України)
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до вимог статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами встановлено, що постановою
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 29 травня 2007 року
у справі № 2-а-94/2007 задоволено позовні
вимоги ОСОБА_3 до Головного Управління
МВС України у Львівській області про
перерахунок пенсії за січень-жовтень
2005 року з урахуванням надбавки 25%.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 05 грудня 2008
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 лютого 2010
року (справа № 1555/09/9104), у справі № 6-а-6-08
замінено сторону виконавчого
провадження з виконання постанови
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області у справі № 2-а-94/07 на
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області.

07 квітня 2010 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 18493534 згідно з виконавчим листом
від 24 березня 2010 року № 2а-94/2007 про
зобов'язання ГУПФУ у Львівській
області здійснити ОСОБА_3 перерахунок
пенсії за січень-жовтень 2005 року з
урахуванням надбавки 25% та надано строк
для добровільного виконання судового
рішення до 14 квітня 2010 року.

19 квітня 2010 року позивач направив
скаргу № 3605/06-22 начальнику Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області на постанову ВП № 18493534 від 07
квітня 2010 року про відкриття
виконавчого провадження з підстав, що
вказана постанова винесена з порушення
норм законодавства.

30 квітня 2010 року начальником
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області прийнято постанову,
якою відмовлено у задоволенні
вищевказаної скарги позивача від 19
квітня 2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з доводами якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
прийшов до висновку, що дії відповідача
є правомірними, оскільки останній діяв
у межах своїх повноважень та
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з вказаними висновками
судів попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Згідно зі ст.19 цього ж Закону, у
виконавчому документі повинні бути
зазначені: 1) назва документа, дата
видачі та найменування органу,
посадової особи, що видали документ; 2)
дата і номер рішення, за яким видано
виконавчий документ; 3) найменування
(для юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
ім'я та по батькові за його наявності
для фізичних осіб) стягувача і
боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника за його наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за його наявності (для
фізичних осіб - платників податків), а
також інші відомості, якщо вони відомі
суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню, такі як
дата і місце народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання чинності рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.24 «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.6 ст.30 цього Закону якщо
боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення,
державний виконавець невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

Крім того, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що відсутність у
виконавчому листі ідентифікаційних
кодів боржника та стягувача не може
бути достатньою підставою для визнання
порушення прав позивача, який є
стягувачем у виконавчому провадженні,
оскільки згідно зі ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження»
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника, адреса стягувача
зазначається у виконавчому документі
за його наявності. Покликання апелянта
на те, що у виконавчому листі відсутні
дата та номер рішення, за яким його
видано, судом не враховується, оскільки
у виконавчому листі є номер рішення, за
яким його видано та зазначено дату
набрання судовим рішенням законної
сили - 04 лютого 2010 року.

З урахуванням викладеного, суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
ухваленні з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана правильно, а доводи касаційної
скарги висновків судів не
спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області відхилити, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 01
червня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: