Справа № 806/8565/13-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"25" лютого 2014 р.
Справа № 806/8565/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні в
м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "13" січня 2014
р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області про скасування
постанови ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області, в якому просить
суд скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження від 12.12.2013 р.
ВП№30730983.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області про скасування
постанови від 12.12.2013 р. ВП№30730983 -
відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим
рішенням, Позивачем у справі подано до
суду апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просили скасувати зазначену постанову
та прийняти нову - про задоволення
позовних вимог.

Справа судом апеляційної інстанції,
відповідно до ст.195 КАС України
переглядається в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
постанови Житомирського окружного
адміністративного суду від 29.06.2011 року,
Відділ Держкомзему у Романівському
районі Житомирської області
зобов'язано безоплатно виготовити та
видати ОСОБА_3 державний акт на право
власності на земельну ділянку,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач отримав виконавчий лист
Житомирського окружного
адміністративного суду № 0670/2457/11 та
пред'явив його до виконання (а.с.52).

Постановою державного виконавця
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області від 20.01.2012 року
відкрито виконавче провадження по
примусовому виконанню вищевказаного
рішення (а.с. 21).

13.02.2012 на адресу відповідача надійшло
повідомлення від боржника про
неможливість виконання судового
рішення на користь стягувача у зв'язку
із відсутністю в Державному бюджеті
України відповідного фінансування
робіт, пов'язаних з виготовленням
технічної документації, оформленням та
видачею державних актів на право
власності на земельну ділянку (а.с.24).

З тексту листа Державного підприємства
«Центру державного земельного
кадастру» №4/3532, адресованого
начальникам регіональних, Київської
обласної, Київської та
Севастопольської міських філій Центру
ДЗК, щодо подальшого виконання
договорів на розроблення технічної
документації із землеустрою та
договорів на проведення державної
реєстрації державного акта на право
власності на земельну ділянку,
укладених на виконання постанови КМУ
від 05.08.2009 № 844 «Деякі питання
реалізації права власності на землю
громадянами України» вбачається, що
виконання робіт з надання вищевказаних
послуг можливе лише за наявності
відповідного фінансування (а.с.26-27).

Відповідачем двічі - 28.09.2012 та 26.03.2013,
застосовано до боржника штрафні
санкції у відповідності до ст.ст.11,75,89
Закону України «Про виконавче
провадження», 11.12.2013 відповідачем
направлено подання прокурору
Романівського району стосовно
проведення перевірки обставин
невиконання рішення суду боржником та
прийняття відповідного рішення в
порядку, визначеному
кримінально-процесуальним
законодавством України (а.с.23,28,47-49).

В ході здійснення примусових заходів,
Відповідач дійшов висновку, що
виконати рішення без участі боржника
неможливо, так як рішенням суду
зобов'язано конкретного суб'єкта
владних повноважень здійснити
перерахунок та виплату коштів, а
вчинення таких дій входять виключно до
його компетенції і при цьому, їх
вчинення, не залежить від дій
державного виконавця. Тому, 12.12.2013
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа Житомирського
окружного адміністративного суду від
12.01.2012 по справі №0670/2457/11 закінчено на
підставі п.11. ч.1 ст.49 Закону.

Суд першої інстанції вважав, що
державним виконавцем в ході виконання
зазначеного виконавчого листа, вжито
всі передбачені законом заходи,
спрямовані на його виконання.

Надаючи правову оцінку зазначеним
правовідносинам, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 цього Закону передбачений
обов'язок державного виконавця
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи
постанова про закінчення виконавчих
проваджень за виконавчим листом
№0670/2457/11 виданого 12.01.2012 року
Житомирським окружним
адміністративним судом ухвалена на
підставі п.11 ст.49, ст.50 Закону України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадку повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 Закону України
"Про виконавче провадження", якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
застосовує до нього штрафні санкції та
інші заходи, передбачені ст.87 Закону
України "Про виконавче провадження",
після чого виконавчий документ
постановою державного виконавця
повертається до суду, що його видав.

Колегія суддів зазначає, що вимоги
Закону України "Про виконавче
провадження" містить вичерпний перелік
підстав для закінчення виконавчого
провадження, а саме: визнання судом
відмови стягувача від примусового
виконання рішення суду; визнання судом
мирової угоди між стягувачем і
боржником у процесі виконання; смерті
або оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), на підставі якого виданий
виконавчий документ, або визнання
судом виконавчого документа таким, що
не підлягає виконанню; письмової
відмови стягувача від одержання
предметів, вилучених у боржника під час
виконання рішення про передачу їх
стягувачу, або знищення речі, що має
бути передана стягувачу в натурі;
закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення; передачі виконавчого
документа ліквідаційній комісії (або
ліквідатору) у разі ліквідації
боржника - юридичної особи; фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом;
повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ; направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), який його видав, у
випадку, передбаченому частиною
третьою статті 75 цього Закону; якщо
рішення фактично виконано під час
виконання рішення Європейського суду з
прав людини; непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону;
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що
виконавчим органом не вжиті всі
можливі заходи, передбачені Законом
України "Про виконавче провадження",
спрямовані на виконання рішення суду.
Державним виконавцем не з"ясовано
причин не виконання боржником судового
рішення.

Крім того, суд першої інстанції не
врахував того, що з 1 січня 2013 року
набрали чинності Закон України «Про
державний земельний кадастр» та Закон
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», якими запроваджено новий
підхід до реєстрації земельних ділянок
в Україні та прав на них. Зазнали змін і
документи, які підтверджують право
власності на земельні ділянки. Так,
державні акти на право власності на
земельну ділянку замінено на свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
та витяг з Державного реєстру прав про
зареєстроване право. Крім того, з 1
січня 2013 року функцію реєстрації прав
на землі покладено на Державну
реєстраційну службу України
(Укрдержреєстр) та її структурні
територіальні підрозділи.

Також, колегія суддів зазначає, що
згідно ч.1 ст.36 Закону України "Про
виконавче провадження" та п.4.4.1.
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою має право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

У відповідності до ст.263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Проте, державний виконавець не
скористався своїм правом, відповідно
до наведеної норми КАС України та
Закону України "Про виконавче
провадження" та не звертався до суду із
заявою про зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

За приписами ч.1 та 2 ст.8 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод (далі
-Конвенція), яка відповідно до частини 1
статті 9 Конституції України стала
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 19 Конвенції для
забезпечення дотримання
державами-учасницями Конвенції взятих
на себе зобов'язань за Конвенцією та
протоколами до неї створюється
Європейський суд з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному
гарантовано право на звернення до суду
з позовом стосовно його прав та
обов'язків цивільного характеру. У
справі "Горнсбі проти Греції"
Європейський суд з прав людини
зазначив, що виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватись як складова частина
судового розгляду. Здійснення права на
звернення до суду з позовом стосовно
його прав та обов'язків цивільного
характеру було б ілюзорним, якби
внутрішня правова система допускала,
щоб остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося б на
шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, при ухваленні
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню відповідно
положень ст.202 КАС України з прийняттям
нової постанови про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглянув справу.

Колегія суддів дійшла висновку, що
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити, постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "13" січня 2014
р. скасувати та прийняти нову
постанову, якою, позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити.

Скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Житомирській області
Паламарчук П.В. від 12.12.2013 року /ВП
№30730983/ про закінчення виконавчого
провадження.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- відповідачу/відповідачам:
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області м-н Соборний,
1,м.Житомир,10014