Справа № К/9991/20626/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/20626/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
«Фабрика делікатесних сирів» до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання нечинною вимоги про
сплату боргу, касаційне провадження в
якій відкрито за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року Приватне підприємство
«Фабрика делікатесних сирів»
звернулося до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя, у
якому просило визнати нечинною вимогу
відповідача про сплату боргу від 04
лютого 2010 року № Ю-2776.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23
листопада 2010 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Запоріжжя звернулося з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Приватне підприємство
«Фабрика делікатесних сирів»
зареєстроване як платник страхових
внесків за №08024-03497 та, починаючи з 21
січня 2008 року, вони подають до УПФУ
розрахунки сум страхових внесків.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті
17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058 від 09 липня 2003 року
(далі - Закон №1058), страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Згідно частини 6 статті 20 Закону №1058,
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 27 липня 2009 року позивач та
відповідач уклали договір про
розстрочення сплати накладених
(нарахованих) штрафів та пені з
відстрочкою першого платежу на 90 днів.

Відповідно до пп.1.1 зазначеного
договору, УПФУ у Шевченківському
районі м. Запоріжжя надає ПП «Фабрика
делікатесних сирів» розстрочку сплати
накладених (нарахованих) штрафів та
пені на суму 106514,33 грн. з 27 липня 2009 року
до 27 червня 2014 року з відстрочкою
першого платежу на 90 днів. Тобто, перший
платіж по договору відповідач повинен
був зробити до 20 жовтня 2009 року у сумі
1868,81 грн., але ним платежі були сплачені
не в повному обсязі.

Крім того, 07 вересня 2009 року між
позивачем та відповідачем було
укладено договір про сплату страхових
внесків, відповідно до умов якого ПП
«Фабрика делікатесних сирів»
зобов'язується протягом шести місяців
з моменту укладення договору сплатити
заборгованість із страхових внесків,
що склалася на 01 січня 2009 року, у сумі
332831,21 грн. та не допустити виникнення
нової заборгованості із страхових
внесків у період дії цього договору.

Відповідно до пункту 2.3 зазначеного
договору, страхувальник зобов'язується
протягом шести місяців з моменту
укладення договору до 20 лютого 2010 року
у повному обсязі сплатити
заборгованість із страхових внесків,
що склалася на 01 січня 2009, у сумі 332
831,21 грн.

З метою погашення заборгованості
відповідачем винесено вимогу про
сплату боргу №Ю-2776 від 04 лютого 2010 року
на загальну суму 493001,25 грн., яка 08
лютого 2010 року була отримана позивачем.
Вказана вимога була сформована із суми
заборгованості, станом на 01 лютого 2010
року, у розмірі 160170,04 грн. та суми боргу
по договору про сплату страхових
внесків від 07 вересня 2009 року у розмірі
332831,21 грн.

Згідно пункту 3.3 договору від 07 вересня
2009 року про сплату страхових внесків,
останній строк сплати позивачем суми
заборгованості у сумі 332831,21 грн. - 20
лютого 2010 року, а тому відповідач
неправомірно включив до суми вимоги
від 04 лютого 2010 року цю заборгованість,
оскільки термін повної сплати по
договору не настав.

Відповідно до пункту 7 Порядку
проведення органами Пенсійного фонду
України розстрочення сум штрафів та
пені, накладених у період з 01 січня 2007
року до 01 січня 2009 року, і сум штрафів та
пені, які підлягають накладенню на суми
заборгованості зі сплати страхових
внесків та фінансових санкцій, що
виникли до 01 січня 2009 року,
затвердженими постановою Правління
Пенсійного фонду України від 21 травня
2009 року № 15-1 сума розстроченого боргу
зі сплати штрафів та пені вилучається
із картки особового рахунку платника
датою укладення договору про
розстрочення та обліковується у картці
розстрочених сум.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що оскільки
згідно умов договору від 07 вересня 2009
року про сплату страхових внесків,
останній строк сплати позивачем суми
заборгованості - 20 лютого 2010 року, а
тому УПФУ в Шевченківському районі
неправомірно включило до суми вимоги
№Ю-2776 від 04 лютого 2010 року розмір
заборгованості зі сплати страхових
внесків у сумі 332831,21 грн., оскільки
термін повної сплати заборгованості по
договору ще не настав.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
залишити без задоволення, а постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2010 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: