Справа № 810/919/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року 810/919/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Леонтович А.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
стягнення невиплаченої заробітної
плати та сум належних працівникові при
звільнені та відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі - відповідач)
про стягнення з Переяслав-Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
користь ОСОБА_1 27519,39 грн., у тому числі:
розрахункових виплат у сумі 3280,82 грн.,
премії за серпень 2013 року у розмірі 375,42
грн., недоплаченої надбавки у розмірі
10% за липень 2013 року в сумі 204,40 грн.,
недоплаченої надбавки у розмірі 40% за
серпень 2013 року у сумі 700,80 грн. та
середньомісячної заробітної плати у
зв'язку із затримкою виплати
розрахункових з 28 серпня 2013 року по 29
січня 2013 року у сумі 18457,95 грн. та
моральної шкоди у розмірі 4500,00 грн.

У ході розгляду справи позивачем
неодноразово уточнювались позовні
вимоги. 11 березня 2014 року через
канцелярію надійшло клопотання
позивача, відповідно до якого позивач
просить стягнути з
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області 26131,16 грн., у тому
числі розрахункові виплати у сумі 3280,82
грн., недоплачену надбавку у розмірі 40%
за серпень 2013 року у сумі 700,80 грн. та
середньомісячну заробітну плату за
затримку виплати розрахункових за
період з 28 серпня 2013 року по 28 лютого 2014
року у сумі 22149,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що у результаті проведення
реорганізації Яготинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Державної податкової служби України її
було звільнено на підставі пункту 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України з виплатою компенсації за
відпрацьовані, але не використані
відпустки та вихідної допомоги, разом з
тим, відповідачем при здійснені
розрахунків не було виплачено усіх
належних позивачу сум у зв'язку із
звільненням. Таким чином, позивач
вважає, що відповідач грубо порушив
його права та інтереси, у зв'язку з чим
він змушений звернутись до суду.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
справу до розгляду у судовому
засіданні.

У судове засідання, призначене на 11
березня 2014 року , представники сторін
не з'явились. Від позивача через
канцелярію суду надійшло клопотання
про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не
прибув, заперечень на позов не надав,
про дату час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчать розписки уповноваженого
представника відповідача та
телефонограми, які містяться у
матеріалах справи. Про причини
неможливості явки у судове засідання
відповідач суд не повідомив.

Згідно з частиною 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно до частни 4 та 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

За таких обставин, судом визнано за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження на підставі
наявних у справі доказів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, які діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до матеріалів справи,
ОСОБА_1 працювала на посаді начальника
юридичного відділу Яготинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Державної податкової служби,
про що свідчать відповідні записи у
трудовій книжці НОМЕР_1.

Постановою Кабінету міністрів України
від 20 березня 2013 року №229 утворено
Переяслав-Хмельницьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Київській області. Цим же наказом
передбачено реорганізацію Яготинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Державної податкової служби
шляхом приєднання до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області.

Наказом голови комісії з проведення
реорганізації Яготинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Державної податкової служби від 27
серпня 2013 року №15-«о» вирішено
звільнити ОСОБА_1 з посади начальника
юридичного відділу на підставі пункту 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України з виплатою середньомісячної
заробітної плати (а.с. 11).

Пунктом 2 вказаного наказу встановлено
обов'язок виплатити позивачу грошову
компенсацію за невикористані 15
календарних днів щорічної відпустки за
період 3 23 липня 2011 року по 22 липня 2012
року, 15 календарних днів щорічної
відпустки за період з 23 липня 2012 року по
22 липня 2013 року, 2 календарних дні
щорічної відпустки за період з 23 липня
2013 року по 27 серпня 2013 року, 15
календарних днів додаткової відпустки
державного службовця за період з 4
січня 2012 року по 3 січня 2013 року, 15
календарних днів додаткової відпустки
державного службовця за період з 4
січня 2013 року по 3 січня 2014 року.

ОСОБА_1 видано довідку щодо середньої
заробітної плати для розрахунку
виплати на випадок безробіття із
зазначенням середньої заробітної
плати у розмірі 3691,59 грн. (а.с. 13) та
видані розрахункові відомості за
період з січня 2013 року по серпень 2013
року.

Судом встановлено, що у серпні 2013 року
позивачу було нараховано заробітну
плату за серпень місяць, компенсацію за
відпрацьовані але не використані
відпустки, вихідну допомогу на
загальну суму 14149,64 грн., та утримано
обов'язкових відрахувань 6128,44 грн. (а.с.
21).

Як вбачається із розрахункових листів
за серпень та вересень 2013 року,
відповідачем на користь позивача було
виплачено у серпні 1500,00 грн. заробітної
плати та аванс у розмірі 1749,15 грн. У
вересні 2013 року відповідачем було
виплачено заробітну плату у розмірі
860,00 грн. та аванс у розмірі 6036,49 грн. (а.с.
21).

Відповідно до виписки з особового
рахунку у банку, ОСОБА_1 у серпні та
вересні 2013 року на рахунок позивача від
відповідача було зараховано загалом
10145,64 грн. Та з урахуванням утримання
обов'язкових платежів та зборів і
частково виплаченої ОСОБА_1 суми
коштів, згідно до наказу від 27 серпня
№15-«о», борг за відповідачем,
відповідно до розрахункового листка за
вересень 2013 року становить 3280,82 грн.

Позивач не погоджуючись із розрахунком
розміру заробітної плати за серпень
місяць в частині не нарахування
надбавки у розмірі 40% відсотків та у
зв'язку із затримкою виплати належних
ОСОБА_1 сум, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

У силу положень пункту 1 частини 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України (далі - КЗпП ) трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно статті 47 КЗпП власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Власник або уповноважений ним орган,
відповідно до статті 49 КЗпП,
зобов'язаний видати працівникові на
його вимогу довідку про його роботу на
даному підприємстві, в установі,
організації із зазначенням
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати.

Відповідно до статті 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, відповідачем було
нараховано ОСОБА_1 суму у розмірі 14149,54
грн. належних при звільнені. Як
встановлено судом, та підтверджується
випискою із банку, на рахунок позивача
зазначена сума була перераховано не у
повному обсязі, та відповідно до
розрахункового листа, виданого
відповідачем, сума боргу за
підприємством у вересні 2013 року, після
здійснення виплат, становить 3280,82 грн.
На момент розгляду справи вказана сума
відповідачем не сплачена, чим порушено
статтю 116 Кодексу законів про працю
України.

За таких обставин, вказана сума
підлягає до стягнення разом із
середнім заробітком позивача за весь
час затримки виплати сум, у порядку
статті 116 Кодексу законів про працю
України, тобто з 28 серпня 2013 року по 28
лютого 2014 року.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року №100.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що
обчислення середньої заробітної плати
для оплати часу щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку,
у всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Відповідно до пункту 3 Порядку при
обчисленні середньої заробітної плати
у всіх випадках її збереження
включаються: основна заробітна плата;
доплати і надбавки (за надурочну роботу
та роботу в нічний час; суміщення
професій і посад; розширення зон
обслуговування або виконання
підвищених обсягів робіт
робітниками-почасовиками; високі
досягнення в праці (високу професійну
майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за економію
конкретних видів палива,
електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо. Премії
включаються в заробіток того місяця, на
який вони припадають згідно з
розрахунковою відомістю на заробітну
плату. Премії, які виплачуються за
квартал і більш тривалий проміжок часу,
при обчисленні середньої заробітної
плати за останні два календарні місяці,
включаються в заробіток в частині, що
відповідає кількості місяців у
розрахунковому періоді. У разі коли
число робочих днів у розрахунковому
періоді відпрацьовано не повністю,
премії, винагороди та інші
заохочувальні виплати під час
обчислення середньої заробітної плати
за останні два календарні місяці
враховуються пропорційно часу,
відпрацьованому в розрахунковому
періоді.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати передбачено, що для
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна
плата визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати, розрахованої згідно
з абзацом першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Судом встановлено, що за червень 2013
року позивачу виплачено заробітну
плату у розмірі 4150,00 грн., за липень
розмір заробітної плати позивача склав
3232,99 грн., що підтверджується
розрахунковими листами відповідача за
відповідні періоди (а.с. 19-20).

У червні 2013 року позивачем
відпрацьовано 19 календарних днів та 23
календарних дні у липні 2013 року. Таким
чином, сума робочих днів за два
календарних місяця, що передували
звільненню, тобто червень і липень 2013
року, становить 42 дні [23+19=42], а
середньомісячне число робочих днів
становить 21 календарний день [42 / 2=21].

Середньоденна заробітна плата у такому
випадку становить 175,79 грн.
[(4150,00+3232,99):42=175,79 грн.]. Враховуючи
положення пункту 8 Порядку,
середньомісячна заробітна плата
визначається як добуток
середньоденної заробітної плати (175,79
грн.) та середньої кількості робочих
днів за два останні місяці до
звільнення (21 день). Таким чином,
середньомісячна заробітна плата, для
визначення компенсації за затримку
виплати розрахункових, відповідно до
статті 116 КЗпП становить 3691,59 грн.
(175*21=3691.59 грн.).

Відповідно до матеріалів справи
позивача було звільнено з 27 серпня 2013
року, отже, час затримки виплати
належних позивачу сум становить шість
місяців, відтак сума грошових коштів,
що підлягає стягненню з відповідача за
час затримки становить 22149,54 грн.
(3691,59*6=22149,54 грн.).

Щодо позовних вимог з приводу
стягнення з відповідача невиплаченої
надбавки у розмірі 40% за серпень 2013
року, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 9 березня 2006 року №268 Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів затверджено
схеми посадових окладів керівних
працівників,спеціалістів і
службовців, у тому числі органів
Державної податкової служби.

Пунктом 2 Постанови №268 надано право
керівникам органів, зазначених у
пункті 1 цієї постанови, у межах
затвердженого фонду оплати праці
установлювати, зокрема, керівникам
підрозділів, спеціалістам і службовцям
посадові оклади відповідно до
затверджених цією постановою схем
посадових окладів; надбавку за високі
досягнення у праці або за виконання
особливо важливої роботи: службовцям -
у розмірі до 50 відсотків посадового
окладу з урахуванням надбавки за
вислугу років.

Відповідно до зазначеної постанови
Яготинською міжрайонною державною
податковою інспекцією Київської
області прийнято наказ від 28 січня 2013
року №1-Ф, у силу якого за високі
досягнення у праці працівникам
інспекції встановлено надбавку у
розмірі 40 відсотків від посадового
окладу з урахуванням надбавки за ранг
та вислугу років з 1 січня 2013 року
згідно додатку. Відповідно до додатку
до наказу, ОСОБА_1 встановлено надбавку
у розмірі 40%. (а.с. 12).

Як вбачається із розрахункових листів
за період з січня 2013 року по липень 2013
року позивачу нараховували та
виплачували надбавку у розмірі 40% від
посадового окладу з урахуванням
надбавки за ранг та вислугу років (а.с.
14-20).

Разом з тим, як вбачається із
розрахункового листа за серпень 2013
року надбавку у розмірі 40% позивачу
виплачено не було.

Відповідно до статті 110 КзПП при кожній
виплаті заробітної плати власник або
уповноважений ним орган повинен
повідомити працівника про такі дані, що
належать до періоду, за який
провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з
розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та
утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до
виплати.

Згідно статті 103 КЗпП України про нові
або зміну діючих умов оплати праці в
бік погіршення власник або
уповноважений ним орган повинен
повідомити працівника не пізніш як за
два місяці до їх запровадження або
зміни.

Відповідно до матеріалів справи,
відповідач не повідомляв позивача про
зняття надбавок у розмірі 40% від
посадового окладу, про причини
невиплати зазначених сум ОСОБА_1 не
повідомив.

За таких обставин, суд зазначає, що
відповідач неправомірно позбавив
ОСОБА_1 надбавки у розмірі 40% згідно із
Постановою від 9 березня 2006 року №268, що
становить 700,80 грн. (посадовий
оклад+надбавка за спеціальне
звання+надбавка за вислугу років*40%)
((1148,57+102,86+500,57)*40%=700,80 грн.)

Отже, суд зазначає, що загальну сума
заборгованості відповідача становить
26131,16 грн., у тому числі 3280,82 грн. - сума
нарахованих та невиплачених
розрахункових на рахунок у банку
позивача, 700,80 грн. - сума невиплаченої
надбавки у розмірі 40% за серпень 2013 року
відповідно до Постанови Кабінету
міністрів України від 9 березня 2006 року
№268 та 22149,54 грн. - сума середнього
заробітку позивача за затримку виплати
розрахункових при звільнені за період
з 28 серпня 2013 року по 28 лютого 2014 року.
Вказана заборгованість
підтверджується матеріалами справи та
станом на момент розгляду справи
відповідачем не сплачена.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не надав суду жодних
доказів на підтвердження
правомірності невиплати надбавки у
розмірі 40% за серпень 2013 року, не вказав
обставин, що унеможливлювали виплату
нарахованих сум розрахункових при
звільнені ОСОБА_1

Натомість, доказами наданими позивачем
підтверджується наявність у
відповідача заборгованості із виплати
розрахункових сум, неправомірності
позбавлення надбавки за серпень 2013
року.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
пояснень, наданих позивачем, доказів,
наявних в матеріалах справи, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України,якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Ухвалою суду від 13 лютого 2014 року
позивачу було відстрочено сплату
судового збору до ухвалення судового
рішення у справі.

Враховуючи, що позовні вимоги
задоволено у повному обсязі, а доказів
понесення будь-яких витрат, пов'язаних
із розглядом справи позивач не надав,
судовий збір стягненню на користь
позивача не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86,158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Переяслав-Хмельницької
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на користь ОСОБА_1 26131
(двадцять шість тисяч сто тридцять
одну) гривню 16 копійок, у тому числі
розрахункові виплати у сумі 3280 (три
тисячі двісті вісімдесят) гривень 82
копійок., недоплачену надбавку в
розмірі 40% за серпень 2013 року у сумі 700
(сімсот) гривень 80 копійок,
середньомісячну заробітну плату за
затримку розрахункових з 28 серпня 2013
року по 28 лютого 2014 року у сумі 22149
(двадцять дві тисячі сто сорок дев'ять)
гривень 54 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.