Справа № 369/12285/13-а(2а/369/13/14)
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Медвідь Н.О.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області про визнання дій
протиправними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з позовом до
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, в якому просила:

- визнати протиправними дії
Білогородської сільської ради щодо
прийняття рішення 26 сесії 6 скликання
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 17.10.2013 року № 404/7 про
залишення без задоволення при
повторному розгляді клопотання ОСОБА_2
про передачу їй у власність земельної
ділянки орієнтовною площею 0,25 га,
розташованої в межах с. Білогородка
Києво-Святошинського району Київської
області для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка);

- скасувати рішення 26 сесії 6 скликання
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 17.10.2013 року № 404/7 про
залишення без задоволення клопотання
ОСОБА_2 про передачу їй у власність
земельної ділянки орієнтовною площею
0,25 га, розташованої в межах с.
Білогородка Києво-Святошинського
району Київської області для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов'язати Білогородську сільську
раду Києво-Святошинського району
Київської області винести на пленарне
засідання сесії Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області та розглянути
повторно подане ОСОБА_2 клопотання
про передачу у власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд без її
погодження, розташованої в межах с.
Білогородка Києво-Святошинського
району Київської області орієнтовною
площею 0,25 га, та надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність в місячний термін з моменту
набрання рішенням суду законної сили
та прийняти належне у відповідності до
чинного законодавства України рішення;

- здійснити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень шляхом зобов'язання
Білогородської сільської ради подати
звіт про виконання судового рішення.
Вирішити питання щодо встановлення
строку для подання відповідачем до
суду звіту про виконання судового
рішення у строк 1 місяць з дня набрання
судовим рішенням законної сили;

- стягнути з відповідача на користь
позивача витрати зі сплати судового
збору.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
січня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
в квітні 2013 року позивач звернулася до
відповідача із заявою про передачу їй у
власність земельної ділянки
орієнтовною площею 0,25 га, розташованої
в межах с. Білогородка
Києво-Святошинського району Київської
області для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) без її погодження.

Рішенням 22 сесії Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 29.05.2013
року № 351/40 у задоволенні клопотання
заявниці відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області
задоволено позов ОСОБА_2 до
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області: визнано протиправними дії
Білогородської сільської ради щодо
прийняття рішення 22 сесії
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 29.05.2013 року № 351/40 про
залишення без задоволення клопотання
ОСОБА_2 про передачу їй у власність
земельної ділянки орієнтовною площею
0,25 га, розташованої в межах с.
Білогородка Києво-Святошинського
району Київської області для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка);
скасовано рішення 22 сесії
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 29.05.2013 року № 351/40 та
зобов'язано Білогородську сільську
раду Києво-Святошинського району
Київської області винести на засідання
чергової сесії Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області та розглянути
подане ОСОБА_2 клопотання про передачу
їй у власність земельної ділянки
орієнтовною площею 0,25 га, розташованої
в межах с. Білогородка
Києво-Святошинського району Київської
області для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).

На виконання зазначеної постанови суду
Білогородська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області прийняла рішення від 17.10.2013
року № 404/7 «Про розгляд звернення
ОСОБА_2», згідно з яким вирішено
залишити без задоволення звернення
ОСОБА_2 щодо виділення земельної
ділянки у власність для будівництва і
обслуговування жилого будинку.

Вважаючи дії сільського ради щодо
прийняття рішення від 17.10.2013 року № 404/7
«Про розгляд звернення ОСОБА_2»
клопотання про надання земельної
ділянки у власність на розгляд сесії
сільської ради протиправними, а
рішення незаконним, позивач звернулася
з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
оскаржувані дії та рішення відповідача
відповідають вимогам ст. 116. 118, 121
Земельного кодексу України, та вимогам
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Предметом даного спору є визнання
незаконними дій та рішення органу
місцевого самоврядування щодо
розгляду звернення громадянина про
надання земельної ділянки в порядку
безоплатної приватизації.

Судом встановлено, що при зверненні
позивача до Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області з клопотанням в
порядку статті 118 Земельного кодексу
України про виділення земельної
ділянки орієнтованим розміром до 0,25 га
в межах с. Білогородка з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд до
вказаного клопотання позивачем було
додано графічні матеріали без
визначення конкретної земельної
ділянки, яку заявник бажає отримати у
власність.

Не зазначення земельної ділянки, яку
позивач бажає отримати у власність
остання мотивувала тим, що на звернення
до органів виконавчої влади та
місцевого самоврядування із запитами
про наявність вільних земельних
ділянок запитувану інформацію не
отримала.

Як вбачається з оскаржуваного рішення
відповідача, його прийняття обумовлене
невідповідністю місця розташування
об'єкта.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість спірного рішення
відповідача, колегія суддів зазначає
таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Земельного
кодексу України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Стаття 144 Конституції України визначає,
що органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад належить
відповідно до закону вирішення питань
регулювання земельних відносин.
Зазначені питання вирішуються
відповідно до закону на пленарних
засіданнях ради.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений статтею 118 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до частини 6 статті 118
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) Відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.
Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки позивачем не було додано до
заяви про надання земельної ділянки
графічні матеріали із зазначенням
конкретного бажаного місця
розташування земельної ділянки,
колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
вважає, що було порушено порядок
звернення із клопотанням про одержання
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель комунальної
власності, визначений в статті 118
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), а тому відповідач,
відмовляючи позивачу у наданні
земельної ділянки з цих підстав,
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що на
її інформаційні запити щодо наявності
вільних земельних ділянок
уповноваженими органами не було надано
відповідь у встановленому законом
порядку, що призвело до неможливості
зазначення конкретного місця
розташування земельної ділянки, є
підставою для оскарження дій
зазначених органів та не спростовує
правомірності оскаржуваних в межах
даного спору дій та рішення
відповідача.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
січня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді О.О.
Беспалов О.А. Губська

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Беспалов О.О.

Губська О.А.