Справа № 2-а-7942/11
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-7942/11
Головуючий у 1-й інстанції: Дубінін
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко
Т.М., Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві апеляційну
скаргу Управління Пенсійного Фонду
України в Деснянському районі м. Києва
на постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 19 грудня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду
України в Деснянському районі м. Києва
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

15 листопада 2011 року позивач звернувся
до Деснянського районного суду м. Києва
з позовом до Управління Пенсійного
Фонду України в Деснянському районі м.
Києва про визнання відмови відповідача
щодо здійснення перерахунку пенсії, з
урахуванням щомісячного підвищення до
пенсії, як дитині війни, неправомірною;
зобов'язання відповідача зробити
перерахунок пенсії з урахуванням
щомісячного підвищення до пенсії, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
згідно Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 16 травня 2011 року.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 19 грудня 2011 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, Управління Пенсійного Фонду
України в Деснянському районі м. Києва
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян «діти
війни» в розумінні ст. 1 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», а
відтак, на неї повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» особам,
що належать до соціальної категорії
громадян «діти війни», з 01 січня 2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України «Про Державний бюджет України»
на відповідний рік.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування підвищення до його пенсії
в розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
Закону відповідачем не здійснено, у
зв'язку з чим він звернувся до суду за
захистом своїх прав.

Всупереч ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалось відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»
має вищу юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530. Отже,
відповідач не правомірно виплачував
щомісячне підвищення до пенсії в
меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6
зазначеного Закону.

Однак слід зазначити, що рішення суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог, не
відповідає змісту законодавства.
Судове рішення має бути наслідком
чинного правового регулювання. Крім
того, судом першої інстанції не
враховано, що позивачем позов подано 15
листопада 2011 року, що підтверджується
матеріалами справи, а саме відтиском
штампу вхідної кореспонденції, та не
враховано, що позивач просив провести
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії з 16 травня 2011 року.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України №3491-VI
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», який набрав чинності 19 червня 2011
року.

Пунктом 7 ч. 1 цього Закону Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вирішуючи питання яка з однопредметних
законодавчих норм однакової юридичної
сили, що не визнані неконституційними в
установленому порядку, підлягає
застосуванню для розв'язання спорів
зазначеної категорії, перевагу слід
надавати тій із них, що прийнята
пізніше. У даному випадку пізніше
прийняті норми Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI.

На виконання вимог зазначеного Закону,
06 липня 2011 року Кабміном України
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, застосуванню підлягають
положення ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», а
починаючи з 23 липня 2011 року виплати,
передбачені, зокрема, ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», повинні здійснюватися в
порядку та розмірах, визначених
постановою Кабміну «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» №745 від 06.07.2011 року.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суду дійшла до висновку, що позивач має
право на нарахування та виплату
щомісячної державної соціальної
допомоги в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком до 23 липня 2011 року.

Разом з тим в силу ст.195 КАС України
судова колегія розглядає апеляційну
скаргу в межах апеляційної скарги, а
тому зважаючи на те, що апелянт просить
відмовити у задоволенні позову, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
оскільки в позові відмовлено.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст. 1,11 ,60, 99,100,195, 197, 198, 200, 205,
206 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 19 грудня 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
Т.М.Грищенко

В.П.Мельничук

.

Головуючий суддя
Мацедонська В.Е.

Судді:
Мельничук В.П.

Грищенко Т.М.