Справа № П/811/496/14
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року
Справа № П/811/496/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючої - судді Нагібіної Г.П.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної
держвної податкової інспекції
Головного управління Мндоходів про
визнання нечинними та скасування
рішень,

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання нечинними та скасування
податкового повідомлення - рішення
Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів
№ від 07.02.2014 р. та рішення №
від 31.01.2014 р.

Позов мотивовано тим, що за
результатами проведеної
документальної планової перевірки
винесені рішення у зв'язку з помилковим
віднесенням ФОП ОСОБА_1 до складу
витрат, витрати по операціях з
перевезення вантажу, по операціях з
отриманням послуг по роботі з
програмою 1С бухгалтерів, рекламних
послуг та юридичних послуг. Такі
твердження посадових осіб податкового
органу ФОП ОСОБА_1 вважає помилковими,
оскільки послуги з перевезення товару
оформленні ТТН та актами виконаних
робіт. Крім того, позивач зазначив, що
витрати пов'язані з рекламою в Інтернет
мережі, консультацій по роботі системи
1с-бухгалтерів та отриманням послуг
адвоката з роз'яснення податкового
законодавства, відносяться до
господарських витрат та підтверджені
належними первинними документами.

Відповідач не визначаючи позов, надав
суду заперечення, які обґрунтовані тим,
що ФОП ОСОБА_1 сформувала витрати за
договором перевезення по ТТН, які
виписані з порушенням норм
законодавства, а витрати пов'язані з
отриманням адвокатських послуг та
консультативних послуг щодо роботи
системи 1Сбухгалтерія, не можна
віднести до витрат пов'язаних з
господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1,
оскільки останні не підтверджені
первиними документами, в яких би було
відображено зміст господарської
операції.

В судовому засіданні представник
позивача надав суду заяву про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи за відсутності
представника відповідача.

Враховуючи зазначене та керуючись
статтями 41, 128 КАС України, суд вирішив
подальший розгляд справи провести в
порядку письмового провадження.

Дослідивши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
адміністративний суд,

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 (далі позивач) зареєстрована
виконавчим комітетом Кіровоградської
міської ради 10.04.2002 р., що
підтверджується свідоцтвом Серія
НОМЕР_2 , перебуває на загальній системі
оподаткування та є платником податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності, ПДВ та
єдиного соціального внеску.

Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 17 КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Кіровоградська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області (далі
відповідач) в розумінні статті 3 КАС
України є суб'єктом владних
повноважень, рішення якої оскаржені.

Згідно наказу Кіровоградської ОДПІ ГУ
Міндоходів від 13.12.2013 р. №305 «Про
проведення планової перевірки ФОП
ОСОБА_1» посадовими особами
податкового органу проведено
перевірку за наслідками якої складено
акт від 25.01.2014 р. №000003/11-28-17-03/НОМЕР_1 про
результати документальної планової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (НОМЕР_1)
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів, дотримання законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 по 31.12.2012, правильності
нарахування обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012 (далі - акт
перевірки, а.с.9-46).

Висновками перевірки, як на думку
податкового органу, є порушення:

- ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» та п.138 ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України в
результаті чого завищено суму
загального оподатковуваного доходу на
151441,90 грн., занижено загальний
оподатковуваний дохід за 2011 р. на 29440
грн. та завищено задекларовані витрати
на 208216,28 грн. у зв'язку з чим
донараховано ПДФО в сумі 12932,26 грн.;

- а.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» у зв'язку з чим
визначено суму податкового
зобов'язання з єдиного внеску в сумі
28823,73 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено рішення №
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 31.01.2014 р., яким донараховано
суму єдиного внеску в сумі 28823,73 грн. та
податкове повідомлення - рішення від
07.02.2014 р. №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 16047,24 грн.
(далі - оскаржувані рішення, а.с.47-48 ).

Правомірність та обґрунтованість
оскаржуваних рішень, якими визначено
грошове зобов'язання з ПДФО та єдиного
внеску, є предметом спору, який
передано на вирішення суду.

Стосовно правомірності рішення від
07.02.2014 р. №, яким визначено грошове
зобов'язання з ПДФО, суд зазначає
наступне.

«Доходи»

Відповідачем під час перевірки
встановлено завищення суми загального
оподатковуваного доходу на 151441,90 грн., в
т.ч. за 3-й квартал 2010 р. - 52485, за 2012 р. -
98956,90 грн. та занижено загальний
оподатковуваний дохід за 2011 р. на 29440,48
грн.

Дане порушення встановлено з огляду на
невідповідність сум, які надійшли у
звітних періодам на рахунки позивача,
із сумами зазначеними в податкових
деклараціях позивача. Тобто, за 4-й
квартал 2010 р. позивачем завищено
валовий дохід на 52486 грн., за 2011 р.
занижено дохід на 29440,48 грн. та у 2012 р.
завищено валовий дохід на 98956,90 грн.

Відповідно до частини 1 статті 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Проте, ні в позовній заяві, ні в
судовому засіданні представником
позивача не були наведені докази, які б
заперечували висновки щодо завищення
та заниження сум доходів за
перевіряємий період.

«Витрати»

Відповідачем під час перевірки
встановлено завищення задекларованої
суми витрат,пов'язаних із здійсненням
діяльності, встановлено завищення
задекларованих витрат на 208216,28 грн., в
т.ч. за 4-й квартал 2010 р. - 55633,96 грн., за 2011
р. - 13560,38 грн., за 2012 р. - 139021,94 грн.

Такі висновки відповідачем зроблені з
огляду на віднесення до складу витрат,
витрат пов'язаних із транспортними
послугами у зв'язку з помилками при
оформленні ТТН. Загальна сума витрат,
неврахована відповідачем, по отриманим
послугам перевезення вантажу
становить 73525,73 грн., в т.ч. за 4-й квартал
2010 р. - 12196,15 грн., 2011 р. - 29756,45 грн., 2012 р. -
31573,13 грн.

Такі висновки відповідача суд оцінює
критично, оскільки відповідно до
частини 2 - 3 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» №13-92 від 26.12.2992 р.
(який регулював правовідносини щодо
оподаткування з ПДФО до 01.01.2011 р.) до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції чинній до
01.01.2011 р.), валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції чинній до
01.01.2011 р.) визначено, що до складу
валових витрат включаються: суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177
Податкового Кодексу України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Аналізуючи вищезазначені норми, які
регулювали питання оподаткування ПДФО
в період 2010 - 2012 р., суд дійшов висновку,
що єдиною підставою для віднесення до
складу валових витрат є належність
таких витрат до витрат, які пов'язані з
господарською діяльністю платника
податку.

Основним видом діяльності позивача є
оптова торгівля какао, ваніліна,
борошна та масла, КВЕД 46.37, отже витрати,
пов'язані з перевезення товарів
харчування є господарськими витратами
позивача.

Згідно договору №5/1 про надання
транспортних послуг від 05.01.2010 р.
укладеного позивачем з ФОП ОСОБА_2,
останній зобов'язується надати послуги
по перевезенню вантажу (а.с.49).

Згідно актів здачі-приймання робіт, які
відповідають усім реквізитам,
визначеним статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема мають
чітко визначений зміст господарської
операції «перевезення вантажу із
зазначенням відстані перевезень»
(а.с.51, 53, 56, 58, 60,64, 67, 70).

Факт оплати послуг перевезення вантажу
підтверджується банківськими
виписками та копіями квитанції, а тому
позивач правомірно сформував валові
витрати в сумі 12 061,17 грн. за 4-й квартал
2010 р.

Згідно договору №1 про перевезення
вантаж автомобільним транспортом у
міському і міжміському сполученні від
04.01.2011 р. укладеного позивачем з ФОП
ОСОБА_3, останній зобов'язується
перевезти вантаж автомобільним
транспортом у внутрішньому сполученні
(а.с.125).

Згідно актів здачі-приймання робіт, які
відповідають усім реквізитам,
визначеним статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема мають
чітко визначений зміст господарської
операції «перевезення вантажу із
зазначенням відстані перевезень» (а.с.76
зв., 78 зв., 82 зв., 84, 87, 90, 93, 96, 98, 100, 102, 105, 108,
111, 114).

Факт оплати послуг перевезення вантажу
підтверджується банківськими
виписками та копіями квитанції, а тому
позивач правомірно сформував валові
витрати в сумі 29756,45 грн. за 2011 р.

Згідно договору №1 про перевезення
вантаж автомобільним транспортом у
міському і міжміському сполученні від
03.01.2012 р. укладеного позивачем з ФОП
ОСОБА_3, останній зобов'язується
перевезти вантаж автомобільним
транспортом у внутрішньому сполученні
(а.с.138).

Згідно договору на
транспортно-експедиторські послуги
Д-00001739 від 19.07.2012 р. укладеного
позивачем з ТОВ «Делівері», останнє
приймає вантаж та забезпечує його
перевезення і супроводження (а.с.240).

Згідно актів здачі-приймання робіт, які
відповідають усім реквізитам,
визначеним статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема мають
чітко визначений зміст господарської
операції «перевезення вантажу із
зазначенням відстані перевезень»
(а.с.142, 145, 148, 151, 153, 156, 159, 161, 164, 166, 168, 170, 172,
174).

Факт оплати підтверджується
банківськими виписками та копіями
квитанції, а тому позивач правомірно
сформував валові витрати в сумі 31573,13
грн. за 2012 р.

Стосовно посилання відповідача про
невідповідність заповнення ТТН, суд
зазначає наступне.

Відповідач в акті перевірки зазначив,
що ТТН не містять інформації в графах 1-7
(назва, кількість, ціна та сума), в графі
8 (відсутність реквізитів
супроводжувальних документів) та в
графах 15-16 (відсутнє посилання на
спосіб навантаження).

Відповідач не заперечував реальність
вчинених господарських операцій
позивачем з перевізниками.

ТТН, не є первинним документом на
підставі якого формується
бухгалтерський та податковий облік,
оскільки такими документами є акти
здачі-виконання робіт. Лише для
здійснення перевезень
паливно-мастильних матеріалів ТТН є
документами обов'язкової звітності.

Так, суд погоджується з тим, що деякі
графи ТТН заповнено не у повному
обсязі, проте, технічні недоліки у
заповненні ТТН не можуть ставитись у
залежність правомірності формування
витрат платника податків.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про помилковість висновків
відповідача щодо неправомірності
формування витрат, по транспортних
витратах в сумі 73522,73 грн., в т.ч. 2010 р. -
12196,15 грн., 2011 р. - 29756,45 грн., 2012 р. - 31573,13
грн.

Оскаржуване рішення в розмірі
податкових періодів.

4-й квартал 2010 р.

Згідно висновків відповідача в 4-му
кварталі 2010 р. позивачем завищено суму
доходів в розмірі 52485 грн. Так, за даними
податкової декларації сума доходів
позивача складає 212126 грн., в той час, як
згідно банківських виписок - 159641 грн.

Крім того, в акті перевірки зазначено
про завищено суми валових витрат в
розмірі 55633,89 грн., в тому числі 12916,15 грн.
- витрати по транспортних послугах,
43437,74 грн. - вартість придбаного товару,
дохід від реалізації якого в даному
податковому періоді не отримано
позивачем.

Стосовно правомірності формування
валових витрат в сумі 12916,15 грн. по
транспортних послугах висновок суду
описаний вище.

Стосовно правомірності формування
витрат в сумі 43437,74 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 - 3 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
№13-92 від 26.12.2992 р. (який регулював
правовідносини щодо оподаткування з
ПДФО до 01.01.2011 р.) оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Позивач ні в позовній заяві, ні в
судовому засіданні не зазначав про
помилковість висновків податкового
органу щодо помилковості формування
валових витрат в 4-му кварталі 2010 р. в
сумі 43437,74 грн., а відтак суд зазначає
про правомірність таких висновків.
Крім того, дана сума витрат врахована
відповідачем при перевірці витрат за
2012 р.

Акт перевірки містить узагальнені
відомості щодо результатів перевірки
позивача, що є фактичним детальним
розрахунком податкового зобов'язання
(а.с.30).

Дохід, отриманий позивачем за 4-й
квартал 2010 р., із якого необхідно
обраховувати ПДФО становить 159641 грн.
(212126 грн. - 52485 грн.)

Сума витрат наведена в обрахунку
становить 146215 грн., проте, з урахуванням
висновків суду, вона повинна складати
158411,15 грн. (201849,06 грн. - 43437,74 грн.).

Отже, оподатковуваний дохід за 4-й
квартал 2010 р. становить 1229,85 грн. (159641
грн. - 158411,15 грн.), а ПДФО з даної суми 15% =
184 грн.

Тобто, позивач повинен був сплатити
ПДФО за 4-й квартал 2010 р. 184 грн., в той
час, як згідно даних податкової
декларації, сплатив 1541,54 грн.

Оскільки сума ПДФО вже сплачена
позивачем в розмірі більшому ніж
повинна була бути сплачена, а відтак
оскаржуване податкове повідомлення
рішення в частині визначення основного
платежу за 4-й квартал 2010 р. в розмірі
472,36 грн. підлягає скасуванню.

2011 рік

Згідно висновків відповідача в 2011 р.
позивачем занизив суму доходів в
розмірі 29440,48 грн. Так, за даними
податкової декларації сума доходів
позивача за 2011 р. становить 573738,72 грн., в
той час, як згідно банківських виписок -
603179,20 грн.

В акті перевірки зазначено про те, що
згідно податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2011 р. позивач
зазначив суму витрат в розмірі 548450,45
грн., в т.ч., крім інших витрат, 464035,39 грн.
- вартість придбаного товару.

Проте, перевіркою встановлено, що сума
витрат звітного періоду, в якому
отримано доходи від реалізації товарів
на підставі наданих на перевірку
первинних документів становить 491031,07
грн. (464035,39 грн. - 16441,66 грн., собівартість
товару дохід від реалізації якого не
отримано + 43437,74 грн., собівартість
товару відвантаженого покупцям в
минулому звітному періоду), а відтак
сума витрат становить 575446,12 грн.

Оскільки такі висновки поліпшують стан
платника податку, а відтак заперечень
щодо протиправності цих даних у суду
відсутні.

Крім того, відповідач зазначає про
завищення суми витрат в 2011 р. в розмірі
40556,45 грн., в тому числі 29756,45 грн. -
транспортні витрати, 10800 грн. -
консультативні та інформаційні
послуги.

Висновок щодо правомірності
формування витрат по транспортним
послугам судом описано вище, а відтак
посилання відповідача на
протиправність формування витрат в
сумі 29756,45 грн. є протиправним.

Стосовно витрат в сумі 10800 грн., суд
погоджується з висновком податкового
органу щодо не підтвердження
пов'язаності даних витрат із
господарською діяльністю позивача з
огляду на невідповідність актів
прийому-здачі робіт.

Так, предметом договору 01/06 від 25 червня
2011 р. про надання послуг, укладеного між
позивачем та СПД ОСОБА_4, є
консультативні послуги по обробленню
даних із застосуванням програмного
забезпечення, а також інформативні
послуги в мережі Інтернет,
консультації по веденню
бухгалтерського обліку та звітності із
застосуванням програми «
1с-бухгалтерія» та реклама харчової
сировини (а.с.149).

Акти здачі-прийняття послуг №5 за
листопад 2011 р., №4 за жовтень 2011р., №3 за
вересень 2011 р., №2 за серпень 2011 р., №1 за
липень 2011 р. (а.с.120-124) містять зміст
господарської операції як
«консультативні послуги» та
«інформативні послуги».

Згідно з визначення, наданим в статті 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку, що надані акти
здачі-приймання послуг не містять
змісту та обсягу господарських
операцій, на виконанні яких наполягав
позивач. У наданих актах міститься
узагальнена інформація, як то
«консультативні та інформативні
послуги, проте ідентифікувати дані
назви із господарськими операціями по
наданню консультацій саме щодо ведення
1с-бухгалтерів та послуг з надання
реклами харчової сировини, яку
реалізовує позивач не можливо,
оскільки дані акти не містять такої
інформації і до них не долучено доказів
даної рекламної продукції (роздруківка
з інтернетсайту тощо).

Враховуючи вищезазначене, суд
погоджується з висновками податкового
органу що витрати в сумі 10800 грн. не
підтверджені первинними документами,
згідно яких можливо пов'язати такі
витрати із господарською діяльністю
позивача, а тому сума витрат, яка
підтверджена документально становить
564646,52 грн. (534890,07 грн. + 29756,45 грн.).

Отже, оподатковуваний дохід становить
38532,68 грн. (603179,20 грн. - 564646,52 грн.), а ПДФО з
даної суми 15% = 5780 грн.

Тобто, позивач повинен був сплатити
ПДФО за 2011 р. 5780 грн., проте з урахування
даних податкової декларації, сплатив
лише 3793,25 грн., а тому сума 1986,75 грн.
визначена відповідачем правомірно.

Враховуючи дані висновки суду, сума
ПДФО за 2011 р. правомірно збільшена
відповідачем на 1986,75 грн.

2012 рік

Згідно висновків відповідача у 2012 р.
позивачем завищено суму доходів в
розмірі 151441,90 грн. Так, за даними
податкової декларації сума доходів
позивача за 2012 р. складає 689225,53 грн., в
той час, як згідно банківських виписок -
590268,63 грн.

В акті перевірки зазначено про те, що
згідно податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2012 р. сума
задекларованих витрат становить 663270,39
грн., в т.ч., крім інших витрат, 583787,93 грн.
- вартість придбаного товару.

Проте, перевіркою встановлено, що сума
витрат звітного періоду, в якому
отримано доходи від реалізації товарів
на підставі наданих на перевірку
первинних документів становить 491539,12
грн. (551529,60 грн., вартість придбаного
товару - 76432,14 грн., собівартість товару
дохід від реалізації якого не отримано
+ 16441,66 грн., собівартість товару
відвантаженого покупцям в минулому
звітному періоду), а відтак сума витрат
повинна була становити 571021,58 грн.

Оскільки зазначені обставини жодним
чином не спростовані позивачем ні в
позовній заяві, ні в судовому
засіданні, а відтак суд погоджується з
такими висновками податкового органу.

Крім того, відповідач зазначає про
завищення суми витрат в 2012 р. в розмірі
46773,13 грн., в тому числі 31573,13 грн. -
транспортні витрати, 15200 грн. -
адвокатські послуги.

Висновок щодо правомірності
формування витрат по транспортним
послугам судом описано вище, а відтак
посилання відповідача на
протиправність формування витрат в
сумі 31573,13 грн. є протиправним.

Стосовно витрат по послугам адвоката в
сумі 15200 грн., суд погоджується з
висновком податкового органу щодо не
підтвердження пов'язаності даних
витрат із господарською діяльністю
позивача з огляду на ненадання актів
прийому-здачі робіт.

Так, згідно угоди про надання правової
допомоги №49 від 10 січня 2012 р., укладеної
між позивачем та адвокатом ОСОБА_5,
остання бере на себе обов'язок надавати
правову інформацію, консультації і
роз'яснення з правових питань, що
стосуються здійснення підприємницької
діяльності тощо (а.с.131).

На перевірку надано звіт про надання
правової допомоги на суму 15200 грн.
(а.с.132). який описаний в акті перевірки,
і який, як на думку суду, не відповідає
вимогам 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», отже, не може мати
силу первинного документа.

До матеріалів справи позивач долучив
акт про надання правової допомоги,
підписаний адвокатом ОСОБА_5 (а.с.191),
який не приймається судом, з огляду на
наступне.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року N 996-XIV первинний документ
повинен містити дату і місце складання.

Оглянувши, як звіт про надання правової
допомоги так і акт про надання правової
допомоги, суд констатує, що дані
документи не містять дати їх укладання,
не містять посилання на період за який
були надані дані послуги, що
унеможливлює встановити податковий
період в якому були такі витрати були
понесені позивачем.

Абзацом 1 пункту 44.6 статті 44
Податкового Кодексу України визначено,
що у разі якщо до закінчення перевірки
або у терміни, визначені в абзаці
другому пункту 44.7 цієї статті платник
податків не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності

Відповідно до абзацу 1 пункту 44.7 статті
44 Податкового Кодексу України, у разі
якщо посадова особа контролюючого
органу, яка здійснює перевірку,
відмовляється з будь-яких причин від
врахування документів, наданих
платником податків під час проведення
перевірки, платник податків має право
до закінчення перевірки надіслати
листом з повідомленням про вручення та
з описом вкладеного або надати
безпосередньо до контролюючого органу,
який призначив проведення перевірки,
копії таких документів (засвідчені
печаткою платника податків (за
наявності печатки) та підписом
платника податків - фізичної особи або
посадової особи платника податків -
юридичної особи).

Отже, в разі неприйняття акту про
надання допомоги, позивач повинен був
направити даний акт поштою, або після
отримання акту перевірки, надати
заперечення на такий акт із дорученням
усіх документів, які, як на думку
позивача, не були помилково взяті до
уваги перевіряючим.

Позивач не надав суду доказів
направлення акту про надання правової
допомоги податковому органу поштою. Не
надано також суду інформацію про
подання заперечень на акт перевірки.

Суд погоджується з висновками
податкового органу щодо помилковості
віднесення до складу витрат, витрати за
послуги адвоката в розмірі 15200 грн.

Отже, обрахунок ПДФО за 2012 р. необхідно
обраховувати з таких даних:

Дохід 590268,63 грн. - витрати 524248,45 грн. +
31573,13 грн. = чистий оподатковуваний
дохід 34447,05 грн. х 15% = 5167 грн.

Позивачем самостійно обраховано та
сплачено до бюджеті суму ПДФО в розмірі
3893,24 грн., а відтак відповідач
правомірно донарахував ПДФО в сумі 1273,76
грн. (5167 грн. - 3893,17 грн.).

Підсумовуючи описане, суд дійшов
висновку про часткову правомірність
збільшення грошового зобов'язання з
ПДФО в розмірі 3260,51 грн. в т.ч. за 2011 р. -
1986,75 грн., за 2012 р. - 1273,76 грн. та
нарахованої штрафної (фінансової)
санкції в розмірі 815 грн. (3260,51 х 25%).

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про протиправність
податкового повідомлення - рішення від
07.02.2014 р. №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДФО в частині
визнання основного платежу в сумі 9672,11
грн. (12932,26 - 3260,51) та за штрафними
(фінансовими) санкціям в сумі 2299,98 грн.
(3114,98 - 815).

Стосовно правомірності рішення від
31.01.2014 р. № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
єдиного соціального внеску, суд
зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що оскільки
в п.2.1 даного акту перевірки
відповідачем збільшено суму чистого
оподатковуваного доходу, що підлягає
оподаткуванню ПДФО на 83065 грн., а відтак
збільшенню підлягає і сума єдиного
соціального внеску.

Так, перевіркою правильності
визначення чистого оподатковуваного
доходу, на який нараховується єдиний
внесок встановлено заниження бази
нарахування єдиного внеску за суму
83065,60 грн., в тому числі за 2011 рік - 43000,86
грн., за 2012 р. - 40064,74 грн.

З такими висновками, суд погоджується
часткового, з огляду на часткове
погодження з висновками податкового
органу щодо заниження суми витрат.

Суд дійшов висновку про правомірне
збільшення об'єкту оподаткування за 2011
р. на 38532,68 грн., за 2012 р. на 34447,05 грн., який
описано судом вище.

Враховуючи, що позивач за 2011 р.
обрахував єдиний внесок із чистого
оподатковуваного доходу в сумі 25288,27
грн., в той час єдиний соціальний внесок
за 2011 р. рік необхідно обраховувати із
суми 38532,68 грн., тобто донарахування
єдиного соціального внеску необхідно
здійснювати із суми 13244,41 грн. (38532,68 -
25288,27).

А тому, суд погоджується з висновками
відповідача щодо збільшення суми
єдиного соціального внеску за 2011 р. в
сумі 4596 грн. (13244,41 х 34,4%).

Враховуючи, що позивач за 2012 р.
обрахував єдиний внесок із чистого
оподатковуваного доходу в сумі 25955,16
грн., в той час єдиний соціальний внесок
за 2012 р. рік необхідно обраховувати із
суми 34447,05 грн., тобто донарахування
єдиного соціального внеску необхідно
здійснювати із суми 8791,89 грн. (34447,05 -
25955,16).

А тому, суд погоджується з висновками
відповідача щодо збільшення суми
єдиного соціального внеску за 2012 р. в
сумі 3051 грн. (8791,89 х 34,4%).

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті
25 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», орган
доходів і зборів застосовує до
платника єдиного внеску такі штрафні
санкції: за донарахування органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Підсумовуючи описане, суд дійшов
висновку про часткову правомірність
збільшення суми єдиного соціального
внеску в розмірі 7647 грн. в т.ч. за 2011 р. -
4596 грн. , за 2012 р. - 3051 грн. та нарахованої
штрафної (фінансової) санкції в розмірі
412,6 грн. в тому числі за 2011 р. - 259,60 грн.,
за 2012 р. - 153 грн.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про протиправність рішення
№ про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 31.01.2014
р. в частині донарахування 21176,73 грн.
(28823,73 - 7647) єдиного внеску на
загальнобов'язкове державне соціальне
страхування та 1774,66 грн. (2187,26 - 412,6)
штрафних санкцій.

Стосовно обраного позивачем способу
захисту свого порушеного права, суд
зазначає наступне.

Позивач просить суд визнати нечинними
та скасувати оскаржувані рішення.

Предметом спору в даній справі є
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску та
податкове повідомлення рішення.

Зміст позовних вимог полягає у
визнанні нечинними оскаржуваних
рішень, які є актами індивідуальної
дії. Водночас, такий спосіб захисту
(вимога про визнання акта нечинним), як
випливає з системного аналізу статей
105, 162, 171 Кодексу адміністративного
судочинства України, може стосуватися
лише випадків оскарження
нормативно-правових актів.

Разом з тим, частиною другою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено право
адміністративного суду вийти за межі
позовних вимог у разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Отже, з огляду на вищезазначене, суд
зазначає про те, що належним способом
захисту при оскарженні індивідуальних
актів є визнання їх протиправними та
скасування, замість визнання їх
нечинними.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

За подання до суду адміністративного
позову з майновими вимогами на
загальну суму 47058,23 грн., позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 1827 грн.
(а.с.2). З огляду на часткове задоволення
позовних вимог, суд вважає за необхідне
присудити позивачеві здійснені ним
судові витрати з Державного бюджету
України, пропорційно до суми
задоволених вимог, у розмірі 1355,87 грн.
((34923,48 грн. х 1827 грн.): 47058,23 грн.)

Керуючись ст. ст. 2,17, 94, 158 - 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної держвної
податкової інспекції Головного
управління Мндоходів про визнання
нечинними та скасування рішень
задовольнити частково.

изнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів від
07.02.2014 р. №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДФО в частині
визнання основного платежу в сумі 9672,11
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціям в сумі 2299,98 грн.

Визнати протиправним та
скасувати рішення Кіровоградської
ОДПІ ГУ Міндоходів від 31.01.2014 р. №
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в частині донарахування 21176,73
грн. єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та 1774,66 грн.
штрафних санкцій.

В задоволенні рещти позовних
вимог відмовити.

Присудити фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 1355,87 грн. з Державного бюджету
України.

Постанова суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому статтею
254 КАС України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подачі, протягом десяти днів з
дня проголошення постанови суду,
апеляційної скарги через
Кіровоградській окружний
адміністративний суд, з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Г.П.
Нагібіна