Справа № 1570/6906/2012
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

26 лютого 2014 р. Справа № 1570/6906/2012

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Свида Л. І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі -
Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(далі - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернулась
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області далі - відповідач, ДПІ) про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 08.11.2012
року про збільшення суми грошового
зобов'язання за основним платежем по
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності у сумі 33
114,00 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 8 278,50 грн.,
податкового повідомлення-рішення
№ від 08.11.2012 року про збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість за основним
платежем у розмірі 47 652,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 8200,25 грн.

Позивач вказував на те, що
первинними документами
підтверджується здійснення
господарських операцій з контрагентом
ТОВ «Лігрос СКМ», їх реальність, а тому
висновки податкового органу в акті
перевірки не відповідають дійсності,
податкові повідомлення-рішення
винесені неправомірно, тому підлягають
скасуванню.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, оскільки операції
позивача з його контрагентом здійснені
без наміру настання реальних правових
наслідків, не підтверджуються
первинними документами стосовно
фактичного продажу та передачі товару,
а тому податкові повідомлення-рішення
винесені правомірно.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ № від
08.11.2012 року про збільшення про
збільшення суми грошового зобов'язання
за основним платежем по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності у сумі 33
114,00 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 8 278,50 грн. Скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 08.11.2012 року про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість за основним платежем у
розмірі 47 652,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 8200,25 грн.

Не погодившись з таким висновком
суду ДПІ звернулась з апеляційною
скаргою на зазначену постанову.
Апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ФОП ОСОБА_2 у повному обсязі.
Апелянт вважає, що постанова суду
першої інстанції є необґрунтованою,
постановленою з невірним
застосуванням норм матеріального
права та такою, що підлягає скасуванню.
Апелянт вказує на те, що наявність у
позивача податкових накладних не є
беззаперечним доказом того, що
відбувся реальний продаж та передача
товару від продавця покупцю. Наявність
у ФОП ОСОБА_2 вказаних податкових
накладних є обов'язковою, але не
вичерпною обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

ДПІ у Київському районі м. Одеси
Одеської області ДПС проведено
документальну планову перевірку ФОП
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 26.07.2010 року по 31.12.2011 року, за
результатами якої складено акт
перевірки №1963/17-01//89 від 25.10.2012
року.

Зазначеною перевіркою встановлено
порушення ФОП ОСОБА_2, зокрема, п.п. 138.2,
138.8 ст. 138 ПК України, в результаті чого
позивачем завищено валові витрати на
суму 206 891,30 грн., що призвело до
заниження податку з доходів фізичних
осіб з підприємницької діяльності за
2011 рік на суму 33 114,10 грн., п. 198.6 ст. 198 ПК
України, в результаті чого позивачем
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту за квітень-грудень
2011 року суми податку на додану вартість
у розмірі 47652 грн.

На підставі виявлених порушень ДПІ у
Київському районі м. Одеси Одеської
області ДПС винесено податкове
повідомлення-рішення № від 08.11.2012
року, яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за
основним платежем у розмірі 33 114 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 8 278,50 грн., № від 08.11.2012 року,
яким збільшено позивачу суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість за основним платежем у
розмірі 47 652,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 8200,25 грн.

Не погодившись з таким висновком ФОП
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про
скасування вищевказаних податкових
повідомлень-рішень.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність задоволення
позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Як вбачається з акту перевірки та
пояснень представника апелянта,
підставою для висновку щодо завищення
позивачем податкового кредиту та
валових витрат став акт ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
№946/22-80/37146828 від 31.07.2012 року «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Лігрос СКМ» щодо обчислення
достовірності задекларованих та
повноти сплачених обов'язкових
платежів та реальності ведення
господарської діяльності в період з
01.04.2010 року по 31.03.2012 року», пояснення
попереднього керівника ТОВ «Лігрос
СКМ» ОСОБА_3, відібрані ВПМ ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя, з яких
вбачається відсутність проведення
реальних господарських операцій цим
підприємством.

Згідно до вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198
ПК України податковий кредит
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.
Відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК
України господарська діяльність це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи. Згідно із
положеннями п. 198.6 ст. 198 ПК України суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені, зокрема, податковими
накладними, не відносяться до
податкового кредиту.

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про те, що право на
віднесення сум податку на додану
вартість, сплачених при придбанні
товару, до податкового кредиту виникає
у суб'єкта господарювання в разі
фактичного придбання товару/послуг,
наявності первинних документів та
використання в господарській
діяльності цього товару та послуг.

Відповідно до ст. 138, ст. 139 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку таких
витрат. До складу витрат не включаються
витрати, які не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно до положень ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» №996-XIV від 16 липня 1999 року
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, складаються
під час здійснення господарської
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення та
повинні мати назву документа (форми);
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з наявних первинних
документів, між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ
«Лігрос СКМ» 01.04.2011 року укладений
договір постачання №010402, за яким ТОВ
«Лігрос СКМ» зобов'язується передати
ФОП ОСОБА_2 товар - косметику, а ФОП
ОСОБА_2 зобов'язується прийняти та
оплатити кошти за цей товар.

Відповідно до наданих суду видаткових
накладних №010402 від 01.04.2011 року, №040501
від 04.05.2011 року, №010602 від 01.06.2011 року,
№010702 від 01.07.2011 року, №010701 від 01.07.2011
року, №010803 від 01.08.2011 року, №010802 від
01.08.2011 року, №010901 від 01.09.2011 року, №031001
від 03.10.2011 року, №011101 від 01.11.2011 року,
№011201 від 01.12.2011 року, №011203 від 01.12.2011
року, які є невід'ємною частиною
договору та за якими відбувається
приймання товару за цим договором,
позивачем отриманий товар - косметика,
про що містяться відповідні підписи в
цих накладних.

Оплата коштів за придбаний товар була
здійснена шляхом перерахування коштів
на рахунок ТОВ «Лігрос СКМ», про що
надана виписка по рахунку ПАТ «Марфін
Банк».

При отриманні товару ТОВ «Лігрос СКМ»
виписані позивачу податкові накладні
№1 від 01.04.2011 року, №1 від 04.05.2011 року, №2
від 01.06.2011 року, №2 від 01.07.2011 року, №1 від
01.07.2011 року, №3 від 01.08.2011 року, №2 від
01.08.2011 року, №1 від 01.09.2011 року, №1 від
03.10.2011 року, №1 від 01.11.2011 року, №1 від
01.12.2011 року, №3 від 01.12.2011 року, які
внесені позивачем в реєстр отриманих
податкових накладних та суми ПДВ по цим
накладним включені до складу
податкового кредиту за відповідні
періоди.

На підтвердження наявності у позивача
приміщень для зберігання придбаного
товару, до суду надані докази наявності
у нього орендованого приміщення за
адресою: м. Одеса, вул. Нахімова, 6, за
використання якого згідно із виписками
банку сплачуються грошові кошти.

Подальша реалізація придбаного у ТОВ
«Лігрос СКМ» товару - косметики, що є
основним видом діяльності позивача,
підтверджується наданими до суду
первинними документами, зокрема
договорами купівлі-продажу, укладеними
із покупцями товару, банківські
виписки щодо оплати коштів позивачу за
придбаний товар, видаткові накладні на
підтвердження передачі товару
покупцям, тощо.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що позивачем надані первинні
документи, які підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій з ТОВ «Лігрос СКМ», фактичне
виконання умов договору, отримання
придбаного товару, його оплату,
подальше використання в своїй
господарській діяльності, з цих
документів можливо встановити зміст і
обсяг господарських операцій.

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що податковий орган в акті
перевірки не посилається на будь-які
зауваження до первинних документів,
які б не давали право позивачу на
формування валових витрат та
податкового кредиту, їх не повноту, а
підставою встановлення порушень є лише
дані акту перевірки ТОВ «Лігрос СКМ»,
проведеної іншим податковим органом, а
також пояснення попереднього
керівника зазначеного підприємства,
відібрані ВПМ ДПІ у Ленінському районі
м. Запоріжжя.

Посилання апелянта на відсутність
документів, які підтверджують
перевезення товару, як на підставу для
висновку про відсутність фактичного
здійснення вищезазначених
господарських операцій колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки такі
висновки податковим органом не
робились під час проведення перевірки
та з пояснень представника позивача і
змісту договору вбачається, що
доставка товару здійснювалась ТОВ
«Лігрос СКМ» та товар отримувався за
видатковими накладними.

Представником відповідача, в
обґрунтування фіктивності ТОВ «Лігрос
СКМ» та нікчемності угод позивача з цим
підприємством, до суду були надані
пояснення ОСОБА_3, які надавались
начальнику ВПМ ДПІ у Ленінському
районі м. Запоріжжя в липні 2011 року, з
яких вбачається що вона не має
відношення до цього підприємства, його
господарською діяльністю не займалась,
будь-яких первинних документів не
підписувала, проте суд критично
ставиться до цих пояснень, оскільки з
них не можливо встановити за розглядом
яких матеріалів вони були відібрані та
будь-яких доказів щодо порушення
кримінальних справи щодо фіктивності
ТОВ «Лігрос СКМ», пред'явлення
обвинувачення будь-якій особі,
направлення справи в суд з
обвинувальним висновком не надано
незважаючи на отримання цих пояснень
ще в 2011 році.

Як було встановлено, Окружним
адміністративним судом міста Києва
була розглянута адміністративна
справа №826/624/13-а, предметом якої була
правомірність проведення перевірки
ТОВ «Лігрос СКМ», за результатами якої
складений акт №946/22-80/37146828 від 31.07.2012
року, який став підставою для висновків
викладених в акті перевірки позивача.

За результатами розгляду зазначеної
справи ухвалено рішення про визнання
неправомірними дій ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС
щодо проведення документальної
невиїзної перевірки ТОВ «Лігрос СКМ»,
яка оформлена актом №946/22-80/37146828 від
31.07.2012 року, яке набрало законної сили 5
вересня 2013 року.

Зважаючи на те, що згідно із висновками
акту перевірки №1963/17-01//89 від
25.10.2012 року акт перевірки ТОВ «Лігрос
СКМ», який складений з порушенням
порядку проведення перевірки, був
єдиною підставою для зменшення
позивачу валових витрат і податкового
кредиту та враховуючи наявні в справі
докази, які підтверджують фактичне
здійснення господарських операцій, їх
зміст та обсяг, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що
висновки ДПІ у Київському районі м.
Одеси є необґрунтованими, не
доведеними належними доказами у
справі, що свідчить про
неправомірність винесених за
результатами перевірки позивача
податкових повідомлень-рішень №
та № від 08.11.2012 року.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду не доказав та не
обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 10
грудня 2013 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення
виготовлений 27.02.2014 року.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В.Крусян

Суддя:
О.І.Шляхтицький