Справа № 2а/2370/3295/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року
м. Київ К/800/4711/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Азот»

на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 25.09.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 р.

у справі №2а/2370/3295/2012

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Азот»

до Черкаської митниці

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Азот»
(далі - позивач) звернулося до суду з
позовом до Черкаської митниці (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 25.09.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2012 р., у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Відповідач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
позивача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками митного органу проведено
документальну невиїзну перевірку
позивача, про що складено акт від 25.07.2012
р. №н0019/2/902000000/, яким встановлено
порушення позивачем Правил 1, 6 Основних
правил інтерпретації класифікації
товарів в УКТЗЕД та ставок ввізного
мита за відповідними товарними
підкатегоріями, ст.ст.17, 25 Закону
України «Про Єдиний митний тариф», ч.1
ст.69, ст.81 п.п. г) п.5 ч.8 ст.257, п.п.1) ч.1 ст.266,
п.4 ст.280, ст.295 Митного кодексу України
та п.188.1 ст.188 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податкового зобов'язання за ввізним
митом та податком на додану вартість.

За результатами проведеної перевірки
митним органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 13.08.2012 р. №57,
яким позивачу визначено мито на товари,
що ввозяться на територію України у
розмірі 150 058,64 грн., з яких 100 039,09 гр. за
основним платежем та 50 019,55 грн.
штрафних (фінансових) санкцій та №58,
яким визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 30 011,70 грн., з яких 20
007,80 грн. за основним платежем та 10 003,90
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Підставою для проведення митним
органом перевірки позивача слугувало
виявлення спеціалізованим підрозділом
митниці - відділом митних платежів
факту порушення позивачем правил
класифікації товарів «цегла
вогнетривка» та «модулі типу «U»».

Так, позивачем під час проведення
митного оформлення товарів на підставі
митних декларацій від 22.03.2012 р.
№902050000/2012/002582, 27.03.2012 р. №902050000/2012/002815 та
від 23.05.2012 р. №902050000/2012/005005 були
задекларовані вироби з
алюмініумсилікатного (керамічного)
волокна - модулі типу «U», максимальна
температура використання 1430 градусів,
за ставкою ввізного мита 5%, з
зазначенням коду товару 6806 10 00 00 та на
підставі митних декларацій від 22.03.2012 р.
№90050000/2012/002582, від 27.03.2012 р. №902050000/2012/002815
та від 29.03.2012 р. №902050000/2012/002939 -
вогнетривка легковагова цегла, з
температурним класом використання 1260,
1300, 1350 градусів за кодом товару згідно
УКТ ЗЕД 6902 90 00 00 та ставкою ввізного
мита 5%.

За висновками митного органу,
викладеними в акті перевірки,
позивачем при декларуванні товару,
нарахуванні та сплаті платежів за
митними деклараціями допущено
порушення правил класифікації товарів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
погодилися з доводами митного органу
про встановлені порушення та виходили
з того, що позивач при розмитнені та
декларуванні товару за відповідними
деклараціями невірно визначив базу
оподаткування, що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
ввізного мита та податку на додану
вартість.

Скаржник, обґрунтовуючи касаційну
скаргу, вказав на те, що при визначенні
коду товару згідно з УКТ ЗЕД він
керувався сертифікатами якості. Крім
того, цей код був заявлений
вантажовідправником у рахунках
фактурах (інвойсах) та експортних
вантажно-митних деклараціях.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано не погодилися з такими
доводами позивача з огляду на наступне.

Основні засади організації та
здійснення митної справи в Україні
визначені Митним кодексом України.

Відповідно до положень ст.69 Митного
кодексу України, класифікація товарів,
тобто визначення кодів товарів,
відповідно до товарних групувань,
зазначених в УКТ ЗЕД, здійснюється
декларантом, та митницею, у випадку
виявлення під час митного оформлення
або після проведення митного
оформлення порушень правил
класифікації.

Згідно вимог п.п.4, 5, 6 ст. 69 Митного
кодексу України, у разі виявлення під
час митного оформлення товарів або
після нього порушення правил
класифікації товарів митний орган має
право самостійно класифікувати такі
товари. Під складним випадком
класифікації товару розуміється
випадок, коли у процесі контролю
правильності заявленого декларантом
або уповноваженою ним особою коду
товару виникають суперечності щодо
тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення
яких потребує додаткової інформації,
спеціальних знань, проведення
досліджень тощо. Штрафи та інші санкції
за несплату митних платежів та за інші
порушення, виявлені у зв'язку з
неправильною класифікацією товарів,
застосовуються митними органами
виключно у разі, якщо прийняте митним
органом рішення про класифікацію цих
товарів у складному випадку було
прийнято на підставі поданих заявником
недостовірних документів, наданої ним
недостовірної інформації та/або
внаслідок ненадання заявником всієї
наявної у нього інформації, необхідної
для прийняття зазначеного рішення, що
суттєво вплинуло на характер цього
рішення. Рішення митних органів щодо
класифікації товарів для митних цілей
є обов'язковими. Такі рішення
оприлюднюються у встановленому
законодавством порядку. У разі незгоди
з рішенням митного органу щодо
класифікації товару декларант або
уповноважена ним особа має право
оскаржити це рішення у порядку,
встановленому главою 4 цього Кодексу.

Згідно Закону України «Про митний
тариф України», митний тариф визначено
як систематизований згідно з
українською класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності (далі
- УКТ ЗЕД) перелік ставок ввізного мита,
яке справляється з товарів, що
ввозяться на митну територію України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем задекларовано вироби з
алюмініумсилікатного (керамічного)
волокна - модулі типу «U», максимальна
температура використання 1430 градусів,
за ставкою ввізного мита 5%, із
зазначенням коду товару згідно УКТ ЗЕД
6806 10 00 00 та товар «вогнетривка
легковагова цегла» з температурним
класом використання 1260, 1300, 1350 градусів,
за ставкою ввізного мита, відповідно 2%
та 5%, з зазначенням коду товару 6902 20 91 00
та 6902 90 00 00.

Відповідно до Групи 68 «Вироби з каменю,
гіпсу, цементу, азбесту, слюди або
аналогічних матеріалів» Розділу XIII
Закону України «Про митний тариф» до
коду 6806 10 00 00 належить шлаковата,
мінеральна силікатна вата і аналогічні
мінеральні вати (включаючи їх суміші)
навалом, в листах або рулонах зі
ставкою мита 5%.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в описах товару та
документах митного оформлення виробів
з алюмініумсилікатного (керамічного)
волокна - модулі типу «U» відсутня
інформація про те, що вказані товари
переміщені навалом, у листах або
рулонах.

За даними графи 31 «Вантажні місця та
опис товарів» митної декларації, дані
вироби призначені для ремонту печі
первинного риформінгу ППР 600 установки
аміаку в цеху А-3 та поставлені на
дерев'яних полетах (піддонах),
обгорнутих поліетиленовою плівкою.

Відповідно до документів митного
контролю зазначений товар було
визначено як вироби білого кольору, які
за конструктивною будовою являють
собою модулі (блоки) розмірами 300х300х160
мм та 300х300х240 мм із листів рулонного
матеріалу з керамічного
(алюмосилікатного) волокна, стягнутих
зв'язувальними стрічками.

За умовами зовнішньоекономічного
контракту від 15.12.2011 р. № /CHI-201/2 та
специфікації до нього від 15.02.2011 р. № 1
предметом поставки є модулі із
зазначенням їх розміру та поставки за
штучною кількістю.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій обґрунтовано погодилися з
правомірністю висновків митного
органу, про невідповідність
зазначеного товару товарній позиції 6806
10 00 00 та необхідністю декларування
вказаного товару за позицією 6806 90 00 00
«інші» з пільговою або повною ставкою
ввізного мита 8%.

До коду товару 6902 20 91 00 відноситься
цегла вогнетривка, блоки, плитки та
аналогічні вогнетривкі керамічні
будівельні матеріали, крім виробів з
кремнеземистого кам'яного борошна або
з аналогічних кремнеземистих порід: з
вмістом більш як 7 мас. %, але менш як 45
мас.% глинозему (Al2O3), за ставкою
ввізного мита 2%.

Крім того, до коду 6902 90 00 00 належить
цегла вогнетривка, блоки, плитки та
аналогiчнi вогнетривкi керамiчнi
будiвельнi матерiали, крiм виробiв з
кремнеземистого кам'яного борошна або
з аналогiчних кремнеземистих порід -
«інші», за ставкою ввізного мита 5%.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що позивачем у режимі
імпорту була задекларована
вогнетривка легковагова цегла з
температурним класом 1260, 1300 та 1350
градусів Цельсія, що використовується
для ремонту печі первинного риформінгу
ППР 600 установки аміаку в цеху А-3,
виробництва Чеської республіки.

При цьому, під час перевірки, митний
орган дійшов висновку, що вказаний
товар за даними УКТ ЗЕД має бути
віднесено до товарної групи 69
«Керамічні вироби», та про порушення
позивачем правил класифікації
вказаних товарів на рівні товарних
позицій.

Відповідно до Пояснення української
класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
затверджених наказом Держмитслужби
України від 30.12.2010 р. №1561, до товарної
позиції 6902 «Цегла вогнетривка, блоки,
плитки та аналогiчнi вогнетривкi
керамiчнi будiвельнi матерiали, крiм
виробiв з кремнеземистого кам'яного
борошна або з аналогiчних
кремнеземистих порід» відносяться
вогнетривкі вироби, охоплені цією
позицією, які повинні мати конус
Зегера, еквівалентний від 1500 градусів
Цельсія.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, відповідно до наданих
позивачем митному органу документів
розмитненню підлягала високо пориста
цегла вогнетривка легковагова з
температурним класом 1260, 1300 та 1350
градусів Цельсія та не призначена для
використання у температурному режимі
1500 градусів Цельсія і вище.

З огляду на що, попередні судові
інстанції обґрунтовано погодилися з
висновками митного органу про те, що
ввезений товар мав класифікуватися за
товарною позицією 6904 90 00 00 «цегла
будівельна, блоки для підлоги, плитки
несучі або облицьовувальні та
аналогічні вироби з кераміки: інші» за
пільговою або повною ставкою ввізного
мита 10%.

Згідно ч.8 ст.69 Митного кодексу України,
висновки інших органів, установ та
організацій щодо визначення кодів
товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному
оформленні мають інформаційний або
довідковий характер.

Отже, посилання скаржника, як на
підставу правильності класифікації
товарів, на експертні висновки
Черкаської торгово-промислової палати
від 17.05.2012 р. №К-335 та від 05.06.2012 р. №К-379,
обґрунтовано не взято до уваги судами
попередніх інстанцій, оскільки вони
надані лише на окремі товари та
зроблені виключно на підставі даних
зовнішньоекономічних договорів.

Крім того, висновком експерта для суду
не є обов'язковим, і не має наперед
встановленої сили. Поряд з іншими
документами, що характеризують товар,
він носить лише
довідково-інформаційний характер.

Відповідно до вимог п. 36.1 ст. 36
Податкового кодексу України,
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Згідно п.п. 41.1.2 п. 41.1 ст. 41 Податкового
кодексу України, контролюючими
органами щодо мита, акцизного податку,
податку на додану вартість, інших
податків, які відповідно до
податкового законодавства
справляються у разі ввезення
(пересилання) товарів і предметів на
митну територію України або територію
спеціальної митної зони або вивезення
(пересилання) товарів і предметів з
митної території України або території
спеціальної митної зони є митні органи.

Підпунктом 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 Податкового
кодексу України передбачено, що
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: результати
митного контролю, отримані після
закінчення процедури митного
оформлення та випуску товарів,
свідчать про заниження або завищення
податкових зобов'язань, визначених
платником податків у митних
деклараціях.

За приписами п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62
Податкового кодексу України,
податковий контроль здійснюється
шляхом перевірок та звірок відповідно
до вимог цього Кодексу, а також
перевірок щодо дотримання
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
у порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

З огляду на викладене та встановлення
факту неправомірної класифікації
позивачем ввезеного товару за
товарними позиціями УКТ ЗЕД, суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
правомірність визначення позивачу
податкових зобов'язань з ввізного мита
та податку на додану вартість.

За правилами п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України, у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Відповідачем відповідно до положень
ст. 123 Податкового кодексу України були
нараховані штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 50% з урахуванням визначення
позивачу податкових зобов'язань за
ввізним митом та податком на додану
вартість за податковими
повідомленнями-рішеннями від 04.01.2012 р.
№1 та №2.

Згідно положень п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України, база оподаткування
операцій з постачання товарів,
ввезених платником на митну територію
України, визначається виходячи з їх
договірної (контрактної) вартості, але
не нижче митної вартості товарів, з
якої були визначені податки і збори, що
справляються під час їх митного
оформлення, з урахуванням акцизного
податку та ввізного мита, за винятком
податку на додану вартість, що
включаються в ціну товарів/послуг
згідно із законом.

З огляду на викладене та встановлений
факт заниження позивачем податкового
зобов'язання за ввізним митом та
податком на додану вартість, суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
правомірність застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
у розмірі 50% з урахуванням визначення
суми податкового зобов'язання за
ввізним митом та податком на додану
вартість.

Щодо заперечень скаржника, про
неправомірність використання даних
мережі Інтернет під час проведення
митним органом документальної
невиїзної перевірки, суди попередніх
інстанцій обґрунтовано зазначили про
те, що ч.1 ст.351 Митного кодексу України,
не визначено вичерпного переліку
матеріалів та інформації, які можуть
бути використані при проведенні
перевірки, а тому використання даних
Інтернет з посиланням на відповідні
сайти є допустимими.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Азот»
залишити без задоволення.

2. Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 25.09.2012 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 р. у
справі №2а/2370/3295/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.