Справа № 826/19448/13-а
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21 лютого 2014 року 15 год. 15
хв. № 826/19448/13-а

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЛВ" до державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 09 грудня 2013 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЛВ" (також далі -
позивач) до державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (також далі - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від 04
вересня 2013 року № (далі -
оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначила, що
оскаржуване рішення є протиправним та
підлягає скасуванню, оскільки складене
відповідачем на підставі висновків,
зроблених за результатами перевірки,
які не відповідають фактичним
обставинам та не ґрунтуються на
положеннях чинного законодавства.

Ухвалою суду від 11 грудня 2013 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У судові засідання представник
позивача не прибув, хоча про дати, час
та місце судового розгляду справи
позивач повідомлений належним чином.
Разом з тим, 23 січня 2014 року до суду
через канцелярію від представника
позивача надійшло письмове клопотання
про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 16 грудня 2013 року
представник відповідача не визнала
позов та просила відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 16 грудня 2013 року. Пояснила, що
оскаржуване рішення є правомірним та
не підлягає скасуванню, оскільки
складене відповідачем у зв'язку з
виявленням у ході перевірки позивача
порушень ним податкового
законодавства.

У судове засідання 24 січня 2014 року
представники сторін не прибули, хоча
про дату, час та місце судового
розгляду справи сторони повідомлені
належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), у разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 24 січня 2014 року судом, згідно
з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято
рішення про подальший розгляд та
вирішення справи у порядку письмового
провадження.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 08 по 14 серпня
2013 року проведено перевірку позивача,
за результатами якої 21 серпня 2013 року
складено акт № 373/26-54-22-06-35524621 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
валютного законодавства України при
розрахунках по імпортному контракту
від 28 грудня 2012 року № 281212 (далі -
контракт) на підставі листа
уповноваженого банку ПАТ "Фортуна-Банк"
від 13 травня 2013 року № 340/11-4-1 (далі - акт
перевірки), відповідно до висновків
якого, позивачем несвоєчасно повернуто
валютні кошти за контрактом з
компанією "Vebra Investments LTD" (Кіпр) (далі -
компанія) у розмірі 1992000,00 доларів США
на 51 день, чим порушено ст. 2 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" (далі -
Закон).

На підставі акту перевірки, 04 вересня
2013 року відповідачем складено
оскаржуване рішення, яким позивачу
нараховано суму грошового зобов'язання
за платежем "пеня за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності" у
розмірі 2436074,57 грн.

За результатами розгляду заперечень та
скарги в адміністративному
(досудовому) порядку, висновки акту
перевірки та оскаржуване рішення
залишені без змін.

Суд не погоджується з доводами
законного представника позивача щодо
наявності підстав для задоволення
позову, виходячи з оцінки наявних у
матеріалах справи доказів та аналізу
наступних положень і обставин.

Так, згідно з підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20,
підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 78.4 ст. 78, п.
79.2 ст. 79 Податкового кодексу України
(далі - ПК України; у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), органи державної
податкової служби мають право
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

Про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам органу державної
податкової служби право розпочати
проведення документальної невиїзної
перевірки.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що перевірку позивача проведено на
підставі наказу від 05 серпня 2013 року №
437, копію якого разом із повідомленням
від 05 серпня 2013 року № 3917/10/26-54-22-06-27
вручено особисто під розписку
законному представнику позивача 05
серпня 2013 року, тобто до початку
перевірки.

Вказаний наказ оформлено у зв'язку з
надходженням до відповідача листа
публічного акціонерного товариства
"Фортуна-Банк" від 13 травня 2013 року №
340/11-4-1, у якому зазначено про наявність
порушень розрахунків за імпортними
операціями за квітень 2013 року.

Відповідно до п. 5.9 розділу 5 Інструкції
про порядок здійснення контролю за
експортними, імпортними операціями,
затвердженої постановою Правління
Національного банку України від 24
березня 1999 року № 136 (далі - Інструкція
№ 136), банк надає податковим органам
інформацію про виявлені у звітному
місяці факти порушень згідно з
додатком 2 в разі ненадходження в
законодавчо встановлені строки (або
строки, визначені в висновках) виручки,
товарів. У наступному звітному місяці
інформація про ці порушення вже не
надається.

Згідно з підпунктом 78.1.1 п. 78.1 ПК України
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наслідками перевірок
інших платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
"Про інформацію", податкова інформація -
сукупність відомостей і даних, що
створені або отримані суб'єктами
інформаційних відносин у процесі
поточної діяльності і необхідні для
реалізації покладених на контролюючі
органи завдань і функцій у порядку,
встановленому ПК України.

Таким чином, проаналізувавши викладені
положення та обставини, суд прийшов до
висновку про безпідставність та
необґрунтованість доводів законного
представника позивача про проведення
відповідачем перевірки із порушенням
чинного законодавства.

Стосовно оскаржуваного рішення суд
зазначає наступне.

У ході розгляду справи судом також
з'ясовано, що 28 грудня 2012 року між
позивачем та компанією укладено
контракт, за умовами якого компанія
зобов'язалась продати, а позивач -
придбати на умовах DDU (ICC Incoterms 2000)
дизельне паливо (країна походження:
Російська Федерація).

Згідно з п. 3.1 ст. 3, п. 5.1 ст. 5 контракту,
поставка товару буде здійснена до 30
червня 2013 року.

Датою поставки вважається дата
підписання компанією, позивачем та
підприємством (у ємкостях якого товар
поставляється) акту прийому-передачі
товару.

Передоплата/оплата 100% попередньої
вартості товару має бути здійснена не
пізніше 31 січня 2013 року у доларах США
банківським переказом.

У ході перевірки виявлено, що на
виконання умов контракту позивачем 03
січня 2013 року здійснено попередню
оплату у розмірі 1992000,00 доларів США.
Граничний термін надходження товару - 03
квітня 2013 року.

Однак, у встановлений строк товар від
компанії до позивача не надійшов.
Валютні кошти у розмірі 1992000,00 доларів
США повернуто позивачу та зараховано
на його поточний рахунок 24 травня 2013
року, тобто із перевищенням строку
розрахунків по імпортних операціях на
51 день.

У зв'язку з викладеними обставинами,
відповідачем нараховано позивачу пеню
за кожний день прострочення у розмірі
0,3% від суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару) в
іноземній валюті, конвертованої у
грошову одиницю України за валютним
курсом Національного банку України на
день виникнення заборгованості (1992000,00
доларів США * 0,3% * 51 день * 7,993 грн. = 2436074,57
грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, імпортні
операції резидентів, які здійснюються
на умовах відстрочення поставки, в
разі, коли таке відстрочення перевищує
180 календарних днів з моменту
здійснення авансового платежу або
виставлення векселя на користь
постачальника продукції (робіт,
послуг), що імпортується, потребують
висновку центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері економічного
розвитку.

Національний банк України має право
запроваджувати на строк до шести
місяців інші строки розрахунків, ніж
ті, що визначені ч. 1 цієї статті.

Аналогічне положення міститься у п. 3.1
розділу 3 Інструкції № 136: імпортні
операції резидентів, які здійснюються
на умовах відстрочення поставки, в
разі, коли таке відстрочення перевищує
180 календарних днів з моменту
здійснення авансового платежу,
виставлення векселя на користь
постачальника товару, що імпортується,
або при застосуванні розрахунків у
формі документарного акредитива з
моменту здійснення банком платежу на
користь нерезидента, потребують
одержання висновку.

Згідно з п. 3 постанови Правління
Національного банку України від 16
листопада 2012 року № 475 "Про зміну
строків розрахунків за операціями з
експорту та імпорту товарів і
запровадження обов'язкового продажу
надходжень в іноземній валюті",
розрахунки за операціями з експорту та
імпорту товарів, передбачені в ст.ст. 1
та 2 Закону України "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті", повинні здійснюватися у строк,
що не перевищує 90 календарних днів.

Тобто, як вбачається з викладених
положень, імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, у разі, коли
таке відстрочення перевищує 90
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу або виставлення
векселя на користь постачальника
продукції (робіт, послуг), що
імпортується, потребують висновку
центрального органу виконавчої влади,
який реалізує державну політику у
сфері економічного розвитку.

Відповідно до п. 3.3 розділу 3 Інструкції
№ 136 (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
банк знімає з контролю операцію
резидента в разі імпорту товару з
увезенням його на територію України
після: отримання інформації про цю
операцію в реєстрі МД (типу IM-40 "Імпорт",
IM-41 "Реімпорт", IM-72 "Магазин безмитної
торгівлі", IM-75 "Відмова на користь
держави", IM-76 "Знищення або руйнування"),
а в інших випадках - після пред'явлення
резидентом документу, який, згідно з
умовами договору, засвідчує здійснення
нерезидентом поставки продукції,
виконання робіт, надання послуг.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 4 Закону, порушення
резидентами строків, передбачених
ст.ст. 1 і 2 цього Закону або
встановлених Національним банком
України відповідно до ст.ст. 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару) в
іноземній валюті, перерахованої у
грошову одиницю України за валютним
курсом Національного банку України на
день виникнення заборгованості.
Загальний розмір нарахованої пені не
може перевищувати суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару).

Органи доходів і зборів вправі за
наслідками документальних перевірок
безпосередньо стягувати з резидентів
пеню, передбачену цією статтею.

Таким чином, проаналізувавши викладені
положення та обставини, суд прийшов до
висновку про правомірність складання
відповідачем оскаржуваного рішення.

Слід зазначити, що позивачем у ході
судового розгляду справи не наведено
суду будь-яких обставин та не надано
доказів, які б свідчили про
протиправність складання
оскаржуваного рішення, хоча
положеннями КАС України передбачено,
що позивач повинен викласти обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Крім того, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги.

Натомість, представник відповідача
надала суду докази, оцінивши які, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення заявленої
позивачем вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЛВ" до державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЛВ".

Копії постанови направити (вручити)
уповноваженим представникам сторін у
порядку та строки, встановлені ст. 167
КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин