Справа № 801/10189/13-а
Суддя: Воробйова Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/10189/13-а

24.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Воробйової С.О.,

суддів Курапової З.І. ,

Кобаля М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Циганова Г.Ю.) від 02.12.2013 року у справі №
801/10189/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Роздольненському районі АР
Крим (пр. 30-річчя Перемоги, 6, смт.
Роздольне, Автономна Республіка Крим,
96200)

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Роздольненському районі АР Крим (вул.
Леніна, 14, смт. Роздольне, Автономна
Республіка Крим, 96200)

про стягнення 304 грн. 68 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
02.12.2013 року в задоволенні позовних
вимог Управління Пенсійного фонду
України в Роздольненському районі АР
Крим до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Роздольненському районі АР Крим про
стягнення 304 грн. 68 коп. відмовлено у
повному обсязі.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, Управління Пенсійного
фонду України в Роздольненському
районі АР Крим звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
02.12.2013 року та прийняти нову постанову
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

У судове засідання 24.02.2014 року сторони
та їх представники не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином та
своєчасно, про причини неявки суд не
повідомили.

Згідно з частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Судова колегія, розглянувши справу в
порядку статей 195, 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (частина 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі АР Крим
звернулось до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Роздольненському районі АР Крим про
стягнення з відповідача на користь
позивача 304,68 грн. Позовні вимоги
мотивовані тим, що відповідачем у
порушення вимог діючого законодавства
України не прийнята до відшкодування
сума допомоги на поховання ОСОБА_2 у
розмірі 304,68 грн. На думку позивача така
відмова є незаконною та
необґрунтованою.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції
посилається на те, що Пенсійний фонд
України має право на відшкодування
Фондом соціального страхування сум
витрат на виплату допомоги на
поховання лише у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий висновок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, відшкодування має
здійснюватись за наявності
обов'язкового причинного зв'язку
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, який має підтверджуватись
висновками відповідних медичних
закладів. Враховуючи відсутність
висновків щодо наявності відповідного
причинного зв'язку смерті з нещасним
випадком відсутні, на думку суду, й
правові підстави для відшкодування
вказаних сум.

Судова колегія погоджується з
наведеними висновками суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що між
позивачем та відповідачем підписаний
акт щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за липень 2013 року (а.с.8-8
зв.).

Зазначеним актом встановлено, що
позивачем підготовлені списки осіб,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, в липні 2013 року у
кількості 24 осіб, проте відповідачем
прийнято до заліку список осіб лише у
кількості 22 осіб.

Згідно списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві, не
прийняті до заліку відповідачем за
липень 2013 року та таблиці розбіжностей
не враховані суми витрат у розмірі 304,68
грн., з яких 300,00 грн. - допомога на
поховання ОСОБА_2, 4,68 грн. - витрати на
виплату та доставку пенсії, оскільки
смерть потерпілого не пов'язана із
страховим випадком державного
соціального страхування (а.с.9, 9 зв.).

Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до
Конституції України визначають
принципи та загальні правові,
фінансові та організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян в
Україні.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування законодавство
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
складається з цих Основ та прийнятих
відповідно до них законів, інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно зі статтею 4 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» №1105-XIV від 23.09.1999 року,
обов'язок відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті при настанні страхового
випадку, зокрема, виплати йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсій по інвалідності в
зв'язку з втратою годувальника
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
передбачено, що у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: а) допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; б)
одноразову допомогу в разі стійкої
втрати професійної працездатності або
смерті потерпілого; в) щомісяця грошову
суму в разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; г) пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; д) пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; є) допомогу дитині
відповідно до статті 9 цього Закону.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів. Якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року
№5-4/4 затверджено Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (далі - Порядок), яким
визначено механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних із виплатою пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам,
застрахованим згідно із Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті
8 цього Закону), у тому числі
добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків.

Пунктом 4 зазначеного Порядку
визначаються суми, що підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України - суми що
виплачуються відповідно до Законів
України «Про пенсійне забезпечення»,
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Відповідно до пункту 5 Порядку органи
Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа
місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та списку померлих осіб і
осіб, знятих з обліку з інших причин,
які отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, проводять з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення звірку
витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню, та до 15 числа місяця,
наступного за звітним, подають його
відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Пунктами 6 та 7 Порядку визначено, що
Головні управління Пенсійного фонду та
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі акта щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, узагальнюють і
узгоджують довідку про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та до 20 числа місяця,
наступного за звітним, подають її
відповідно до Пенсійного фонду та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків. Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
підставі довідки про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, на централізованому
рівні до 25 числа місяця, наступного за
звітним, перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань від 27.04.2007 року
№24, для призначення одноразової
допомоги та щомісячної страхової
виплати до робочого органу виконавчої
дирекції Фонду подаються: 1) заява
потерпілого про призначення страхових
виплат; 2) акт про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1
(якщо стався нещасний випадок),
висновок за формою Т-1 (якщо такий
складався); 3) акт (спеціального)
розслідування нещасного випадку
(аварії), що стався (сталася), за формою
Н-5 (якщо такий складався); 4) акт
розслідування хронічного професійного
захворювання за формою П-4 (якщо таке
встановлено); 5) рішення суду про
встановлення факту нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання (якщо було засідання суду
з цього питання); 6) висновок МСЕК про
ступінь втрати професійної
працездатності; 7) довідка про середню
заробітну плату (доход); 8) копія
трудової книжки або витяг з неї,
засвідчені страхувальником або
підписом працівника робочого органу
виконавчої дирекції Фонду при
пред'явленні оригіналу; 9) довідка про
розмір пенсії по інвалідності (якщо
вона призначена) унаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання (у тому
числі про розмір одержуваних надбавок);
10) довідка будинку-інтернату для
громадян похилого віку та інвалідів
або пансіонату для ветеранів війни та
праці про розмір вартості утримання
потерпілого в ньому; 11) протокол
засідання комісії з питань охорони
праці підприємства, а у разі, якщо вона
не створена на підприємстві, комісії з
питань вирішення спорів при робочих
органах виконавчої дирекції Фонду про
відсоток зменшення розміру
одноразової допомоги потерпілому на
виробництві (у разі встановлення
комісією з розслідування нещасного
випадку, що ушкодження здоров'я настало
не лише з причин, що залежать від
роботодавця, а і внаслідок порушення
застрахованою особою нормативних
актів про охорону праці).

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до пункту «в» частини 1
статті 26 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року
інвалідність вважається такою, що
настала внаслідок трудового каліцтва,
якщо нещасний випадок, який спричинив
інвалідність, стався (крім випадків
протиправного діяння) на території
підприємства, організації або в іншому
місці роботи протягом робочого часу
(включаючи і встановлені перерви),
протягом часу, необхідного для
приведення в порядок знарядь
виробництва, одягу тощо перед початком
або після закінчення роботи.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення відповідно до цього
Закону здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Так, з матеріалів справи слідує, що факт
нещасного випадку на виробництві з
ОСОБА_2 стався у листопаді 1986 року на
території радгоспу «Рисовий»
Держагропрому УРСР, що підтверджується
актом про нещасний випадок на
виробництві №2 (а.с.6-6 зв.). Також,
відповідно до виписки із акту огляду
МСЕК №003818 до довідки серії КР-1 ОСОБА_2
встановлена 3 група інвалідності у
зв'язку каліцтвом по зору (а.с.7).

Згідно довідки Виконавчого комітету
Ботанічної сільської ради
Роздольненського району АР Крим №24 від
23.07.2013 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року (а.с.17) та відповідно до талону
разового доручення №120942832 від 19.07.2013
року Управлінням Пенсійного фонду
України в Роздольненському районі АР
Крим виплачена допомога на поховання у
сумі 1788,00 грн. (а.с.17 зв.).

Частиною 8 статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» №1105-XIV від 23.09.1999 року
визначено, що у разі смерті потерпілого
від нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд соціального страхування від
нещасних випадків згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини 8 статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2001 року №826 затверджено Порядок
проведення витрат на поховання у разі
смерті потерпілого від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 1 Порядку встановлено, що цей
Порядок регулює питання проведення
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань витрат
страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого у
разі його смерті від нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання, на організацію поховання
та пов'язаних з цим ритуальних послуг.

Згідно пункту 5 Порядку організація
поховання працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником.

Аналіз наведених норм дає судовій
колегії підстави для висновку, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності
причинно-наслідкового зв'язку їх
смерті з одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Таким чином, враховуючи, що позивачем
не доведено, що смерть ОСОБА_2 сталась
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, колегія суддів зазначає,
що відмова відповідача відшкодовувати
витрати на виплату допомоги на
поховання ОСОБА_2 та витрати на її
виплату та доставку у сумі 304,68 грн. є
обґрунтованою.

Враховуючи усе вищенаведене у
сукупності, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
позивача.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх порушення є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Все вищенаведене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною 3 статті 24, статтями
160, 167, частиною 1 статті 195, статтею 197,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями
206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
02.12.2013 року у справі № 801/10189/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
02.12.2013 року у справі № 801/10189/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою касаційна скарга
на судові рішення подається
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
С.О. Воробйова

Судді підпис
З.І.Курапова

підпис М.І. Кобаль

З оригіналом згідно

Суддя
С.О. Воробйова