Справа № 2а-5079/10/0670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/7830/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 15.10.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011

у справі № 2а-5079/10/0670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дейв-Експрес»

до Державної податкової інспекції у
м.Житомирі

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 15.10.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2011, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м.Житомирі
від 15.06.2010 № /0.

ДПІ у м.Житомирі подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення та прийняти
нове рішення про відмову в задоволенні
позову повністю, посилаючись на
порушення судами ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Підставою для зменшення за податковим
повідомленням-рішенням від 15.06.2010 №
/0 бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість в сумі 11418,00
грн. слугували висновки перевірки,
викладені в акті від 07.06.2010 №
3197/23-2/220534391, про порушення позивачем
вимог п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР, що полягало у неправомірному
заявленні до бюджетного відшкодування
податку на додану вартість за січень 2010
року, оскільки сплата податку на додану
вартість до бюджету ТОВ «Екосвіт
Сервіс», ОВ «Беньян», ТОВ «Вемас», що є
контрагентами безпосередніх
постачальників позивача, не
підтверджена.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами норм матеріального
права при вирішенні справи та вважає,
що суди надали правову оцінку
встановленим обставинам.

Порядок і підстави формування
податкового кредиту, визначення сум
податку, що підлягають відшкодуванню з
Державного бюджету України,
регламентовані п. 7.4, п. 7.5, п. 7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин), якого платник
податків зобов'язаний дотримуватися і
виключно за умови порушення якого
формування податкового кредиту та
заявлення від'ємного значення з
податку на додану вартість до
бюджетного відшкодування має бути
визнано неправомірним.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товару, яка
призвела до об'єктивної зміни складу
активів такого платника (покупця), у
межах господарської діяльності, за
наявності факту дотримання платником
податку вимог вказаних вище норм
закону при формуванні податкового
кредиту, обчисленні від'ємного
значення та заявленні його до
бюджетного відшкодування, платник
податку на додану вартість має право на
отримання такого відшкодування.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено жодного фактичного
порушення вимог наведених норм Закону,
яке б позбавляло позивача права на
заявлення до відшкодування від'ємного
значення з податку на додану вартість
та отримання такого відшкодування.

Закон не ставить право на заявлення до
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість та на отримання такого
відшкодування залежно від факту
підтвердження зустрічними перевірками
сплати податку на додану вартість
всіма постачальниками у ланцюгу
постачання товару.

Допущені постачальниками в ланцюгу
постачання товару певні порушення
податкового законодавства тягнуть
негативні наслідки саме для таких
постачальників та не впливають на
право позивача на віднесення до складу
податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість
постачальникам товару та заявлення до
бюджетного відшкодування від'ємного
значення з податку на додану вартість.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення касаційної скарги та
скасування оскаржуваних судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Житомирі залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
15.10.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун