Справа № 802/2006/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/43580/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у порядку письмового
провадженнякасаційну скаргу
Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2013 р.

у справі №802/2006/13-а

за позовом Фермерського господарства
«Україна»

до Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції Вінницької
області

про визнання протиправною відмови,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Україна»
(далі - позивач) звернулось з
адміністративним позовом до
Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції Вінницької
області (далі - відповідач) про визнання
протиправною відмови.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 18.06.2013 р. у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2013 р.
рішення суду першої інстанції
скасовано, прийняти нову постанову,
якою задоволено позовні вимоги:
визнано протиправною відмову
відповідача у видачі довідки про
підтвердження статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку позивача, зобов'язано
відповідача підтвердити статус
платника фіксованого
сільськогосподарського податку
позивача у 2013 році шляхом видачі
довідки про підтвердження статусу
платника фіксованого
сільськогосподарського податку.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить його скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
розглянувши касаційну скаргу у порядку
письмового провадження, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, з огляду
на наступне.

Так, судами попередніх інстанцій було
встановлено, що протягом 2012 року
позивач був платником фіксованого
сільськогосподарського податку, що
підтверджується свідоцтвом №200068176
(серія НБ № 116046) про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість.

Як свідчать матеріали підставою для
спору у даній стала протиправна, на
думку позивача, відмова податкового
органу у підтверджені статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2013 рік, оформлена листом від
14.03.2013 р. №520/10/15-030, через порушення
підприємством вимог п. 308.1 ст. 308
Податкового кодексу України, які
виникли внаслідок поважних причин.

При цьому обгрунтовує позивач такі
причини відсутністю
електропостачання, про що надає
відповідні довідки, та що на його думку,
завадило своєчасному направленню
звітності, через що таку звітність було
виготовлено на паперових носіях та
подано із запізненням - 21.02.2013 р.

Так, порядок набуття та скасування
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку
визначено положеннями статті 308
Податкового кодексу України.

Відповідно до п 308.1 вказаної статті,
сільськогосподарські товаровиробники
для набуття і підтвердження статусу
платника податку щороку, до 20 лютого,
подають станом на 1 січня поточного
року:

загальну податкову декларацію з
податку на поточний рік щодо всієї
площі земельних ділянок, з яких
справляється податок
(сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ, багаторічних
насаджень), та/або земель водного фонду
внутрішніх водойм (озер, ставків та
водосховищ), - органу державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем перебування
на податковому обліку);

звітну податкову декларацію з податку
на поточний рік окремо щодо кожної
земельної ділянки - органу державної
податкової служби за місцем
розташування такої земельної ділянки;

розрахунок частки
сільськогосподарського
товаровиробництва - органам державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням та/або за місцем
розташування земельних ділянок за
формою, затвердженою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
аграрної політики, за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики;

відомості (довідку) про наявність
земельних ділянок - органам державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням та/або за місцем
розташування земельних ділянок.

У відомості (довідці) про наявність
земельних ділянок зазначаються
відомості про кожний документ, що
встановлює право власності та/або
користування земельними ділянками, у
тому числі про кожний договір оренди
земельної частки (паю).

Пункт 49.3 ст. 49 передбачає, що податкова
декларація подається за вибором
платника податків, якщо інше не
передбачено цим Кодексом, в один із
таких способів:

а) особисто платником податків або
уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням
про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
підзвітних осіб у порядку, визначеному
законодавством.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем у визначений
законодавством строк не було подано до
податкового органу документи,
передбачені п. 308.1 ст. 308 Податкового
кодексу України, вчасне подання яких у
свою чергу є підставою для
підтвердження статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що статус платника
фіксованого сільськогосподарського
податку діє з моменту отримання цього
статусу до його скасування в
установленому законом порядку, який
передбачений п. 308.6 наведеної статті та
не пов'язується із дотриманням строків
подання звітності.

Водночас, судова колегія суду
касаційної інстанції не може погодить
із такими доводами суду попередньої
інстанції зважаючи на таке.

Так, норма п 308.1 ст. 308 Кодексу є
імперативною та встановлює обов'язок
для платника податку задля набуття та
підтвердження статусу платника
податку подавати відповідний перелік
документів.

Цим же Кодексом, зокрема, п. 49.5 ст. 49
визначено обов'язок платника податків
у разі у разі надсилання податкової
декларації поштою здійснити таке
відправлення на адресу відповідного
органу державної податкової служби не
пізніше ніж за десять днів до
закінчення граничного строку подання
податкової декларації, визначеного
цією статтею, а при поданні податкової
звітності в електронній формі, - не
пізніше закінчення останньої години
дня, в якому спливає такий граничний
строк.

Таким чином, виключно у разі дотримання
наведених нормативних вимог платник
податків вважається таким що виконав
свій обов'язок щодо своєчасного
надсилання податкової звітності.

Судом першої інстанції було зазначено,
що документи позивача для
підтвердження статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2013 рік, визначені п. 308.1 ст. 308
Податкового кодексу України, надійшли
тільки 21.02.2013 р.

Слід зазначити, що строк, передбачений
наведеною статтею є граничним та
поновленню не підлягає, відтак
зважаючи на встановлення факту
несвоєчасного надходження таких
документів, висновок про відсутність
підстав для підтвердження статусу
платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2013
рік для позивача є обґрунтованим.

Обставини, якими позивач обгрунтовує
свої доводи правомірно не взяті судом
першої інстанції до уваги, оскільки не
є свідченням дотримання законодавчо
визначеного строку, а могли б бути
виключно підставою для його
поновлення, чого законодавцем
передбачено не було.

Крім того, судова колегія не може
погодить із посиланням суду
попередньої інстанції на приписи п. 308.6
ст. 308 Кодексу, якими врегульовано
підстави для скасування реєстрації
сільськогосподарського
товаровиробника платником податку, як
то - у разі подання платником податку
письмової заяви щодо добровільного
зняття з такої реєстрації чи за
рішенням органу державної податкової
служби.

Так, вказаними приписами визначено
підстави для скасування реєстрації
платника, яке може виникнути у період
його перебування у статусі платника
фіксованого сільськогосподарського
податку, тоді як підстави із якими
пов'язане непідтвердження такого
статусу наводить норма п. 308.1 ст. 308
Податкового кодексу України.

Оскільки, судом апеляційної інстанції
при постановленні оскаржуваного
судового рішення зазначене взято до
уваги не було, суд касаційної інстанції
вбачає підстави для застосування
нормативного припису ст.226 КАС України,
відповідно до якого суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210 - 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
задовольнити.

2. Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2013 р. у
справі №802/2006/13-а скасувати.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 18.06.2013 р. у
справі №802/2006/13-а залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.