Справа № 2а-890/2009
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
Справа № 13275/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Франківського відділу
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 18 грудня 2009 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Франківського відділу
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними та зобов'язання провести
нарахування і виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягненню нею
трирічного віку,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому просила визнати протиправною
відмову Франківського відділу
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради у перерахунку їй допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 03 січня 2007
року.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 18 грудня 2009 року
вказаний позов задоволено частково,
визнано протиправними дії
Франківського відділу соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради щодо
не нарахування та невиплати позивачці
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок і виплатити їй спірну
допомогу у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з 09 липня по 31 грудня 2007 року. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
Франківський відділ соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
просить вищезазначену постанову
скасувати і ухвалити нову про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
неповноту з'ясування істотних обставин
справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що управління належним чином
виконало свій обов'язок перед
позивачкою щодо виплати їй щомісячної
грошової допомоги по догляду за
дитиною у 2007 році. Просить врахувати, що
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування і органи праці
та соціального захисту населення не
вправі їх змінювати. Стверджує, що при
ухваленні оскаржуваного судового
рішення було допущено порушення норм
бюджетного законодавства України та не
враховано видаткові можливості
основного фінансового документу
держави.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, колегія
суддів приходить до переконання, що
подана апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що вона, як особа, яка здійснює
догляд за дитиною, має право на
одержання щомісячної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано таким,
що не відповідає Конституції України,
положення п. 14 ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
яким було зупинено і обмежено право на
отримання зазначеної виплати у 2007 році.
Розмір отриманої позивачкою
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною за період з 09 липня по 31 грудня
2007 року суперечить вимогам ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» і має обчислюватися
виходячи із законодавчо встановленого
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років. Обов'язок щодо
нарахування та виплати пов'язаної із
цим заборгованості слід покласти на
департамент соціальної політики
Луцької міської ради. Строк позовної
давності у спорах щодо стягнення
соціальної допомоги не обмежується
будь-якими строками.

Такі висновки суду першої інстанції
частково відповідають нормам
матеріального і процесуального права
та фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивачка є матір'ю, яка
у 2007 році здійснювала догляд за дитиною
до досягнення нею трирічного віку і
була застрахованою у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, а тому
відповідно до вимог ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» у редакції, що була чинною
на час виникнення та існування спірних
правовідносин у 2007 році, мала право на
отримання щомісячної допомоги у
розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму.

При цьому колегія суддів вважає, що на
підставі ч. 7 ст. 9 КАС України при
вирішенні даного спору вимоги ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» слід застосовувати у
сукупності із приписами ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», а спірна допомога повинна
обчислюватися у розмірі законодавчо
встановленого розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення ст. 56, а також пункти 7, 14 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким було зупинено
на 2007 рік дію ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на викладене апеляційний суд
погоджується із висновком судом першої
інстанції про неправомірність відмови
департаменту соціальної політики
Луцької міської ради у проведенні
нарахування і виплати позивачці
недоплаченої щомісячної допомоги по
догляду за дитиною, виходячи із
встановленого ст. 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, за період з 09
липня по 31 грудня 2007 року.

Разом із тим, при вирішенні
адміністративного позову ОСОБА_1 судом
першої інстанції безпідставно не
враховано, що згідно із ч.2 ст. 99 КАС
України у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин
та вирішення справи судом першої
інстанції, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін
(ч.1 ст. 100 КАС України у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення справи
судом першої інстанції).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_1 з даним
адміністративним позовом звернулася
до суду лише у квітні 2009 року, тобто з
пропущенням встановленого законом
річного строку позовної давності, на
застосуванні якого наполягає
відповідач.

Поважних причин, які б позбавляли
можливості своєчасно звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав з
часу прийняття 09 липня 2007 року
Конституційним Судом України рішення
за № 6-рп, позивачкою не наведено, а тому
у задоволенні її позовних вимог про
перерахунок та виплату спірної
допомоги за період з 09 липня по 31 грудня
2007 року слід відмовити.

При цьому апеляційний суд вважає
помилковим і таким, що не відповідає
положенням ст.ст. 99, 100 КАС України
висновок суду першої інстанції про
неможливість застосування до спорів
цієї категорії строку звернення до
адміністративного суду.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору у
частині задоволення вимог позивачки
судом першої інстанції було допущено
порушення норм процесуального права, а
мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскаржувана постанова у цій
частині підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про відмову
у задоволенні відповідних позовних
вимог. В силу вимог ст. 94 КАС України
підстав для присудження позивачці
понесених нею судових витрат у справі
немає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202 п. 3, 4, 205,
207, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Франківського
відділу соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 18 грудня 2009 року у
справі № 2а-890/09 у частині задоволення
адміністративного позову ОСОБА_1
скасувати та прийняти у цій частині
нову постанову, якою відмовити у
задоволенні вимог позивачки до
Франківського районного суду м. Львова
від 18 грудня 2009 року про зобов'язання
провести нарахування і виплату їй
недоплаченої грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 09 липня по 31
грудня 2007 року.

У іншій частині постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 18 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В.Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда