Справа № К/9991/11571/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/11571/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Кошіля В.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті
Ватутіне Черкаської області

на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2010
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року

у справі № 2а-6544/09/2370

за позовом Ватутінського виробничого
управління житлово-комунального
господарства Ватутінської міської
ради

до Державної податкової інспекції у
місті Ватутіне Черкаської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання внести зміни до облікової
картки особового рахунку, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ватутінське виробниче управління
житлово-комунального господарства
Ватутінської міської ради (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
місті Ватутіне Черкаської області
(далі - відповідач) про визнання
неправомірними дій ДПІ у м. Ватутіне
Черкаської області щодо нарахування
пені по особовому рахунку на податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість, які виникли протягом лютого -
грудня 2008 року (зобов'язання по
деклараціях з податку на додану
вартість за січень - листопад 2008 року),
січня - грудня 2009 року (зобов'язання по
деклараціях з податку на додану
вартість за грудень 2008 року та січень -
листопад 2009 року) та січня - лютого 2010
року за станом на 02 лютого 2010 року
(зобов'язання по декларації з податку
на додану вартість за грудень 2009 року);
зобов'язання ДПІ у м. Ватутіне
Черкаської області провести
перерахунок та списати зайво
нараховану по особовому рахунку суму
пені на податкові зобов'язання з
податку на додану вартість, які виникли
за лютий - грудень 2008 року у сумі 105181,82
грн., за січень - грудень 2009 року у сумі
131327,58 грн. та січень - лютий 2010 року за
станом на 02 лютого 2010 року у сумі 10050,42
грн. (в редакції уточнення позовних
вимог від 21 лютого 2010 року за вих. № 120).

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2010
року позов задоволено частково.
Визнано дії ДПІ у м. Ватутіне
Черкаської області в частині
нарахування пені за платежем з податку
на додану вартість в сумі 242602,81 грн.
неправомірними. Зобов'язано ДПІ у м.
Ватутіне Черкаської області внести
зміни до особового рахунку
Ватутінського виробничого управління
житлово-комунального господарства
Ватутінської міської ради за платежем
з податку на додану вартість шляхом
списання пені у сумі 242602,81 грн. В іншій
частині позову відмовлено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
Ватутінського виробничого управління
житлово-комунального господарства
Ватутінської міської ради 3,40 грн.
судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Ватутіне
Черкаської області, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2010
року в частині задоволених позовних
вимог та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2010 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Згідно даних облікової картки
особового рахунку за платежем: податок
на додану вартість станом на 01 січня 2008
року у Ватутінського виробничого
управління житлово-комунального
господарства Ватутінської міської
ради обліковувалась недоїмка в сумі
967240,81 грн., в тому числі: 545136,44 грн. - за
основним платежем, 122104,37 грн. - пеня.

У період з лютого 2008 року по січень 2010
року позивачем до податкового органу
були подані податкові декларація з
податку на додану вартість за період з
січня 2008 року по грудень 2009 року, у яких
підприємство задекларувало податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 1180531,00 грн. (т.1
арк. справи 65-121, т.2 арк. справи 22-23).

Згідно платіжних доручень з
відповідним призначенням платежу,
позивач в рахунок погашення самостійно
узгоджених податкових зобов'язань
згідно вказаних вище податкових
декларацій, сплатив до бюджету кошти на
загальну суму 1183916,54 грн. (т.1 арк. справи
9-42, 52-53, т.2 арк. справи 8-20).

Відповідно до повідомлень (т.1 арк.
справи 137-197, т.2 арк. справи 29-34, 38-44, 95-144)
сплачені позивачем кошти були
спрямовані податковим органом на
погашення частини податкового боргу та
на погашення пені.

У зв'язку з таким розподілом позивачу
була нарахована пеня у загальній сумі
243040,45 грн., що знайшло своє відображення
в обліковій картці.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що норма пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» не встановлює право чи
обов'язок саме органу державної
податкової служби якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
спрямував кошти, з огляду на що
нарахування ДПІ у м. Ватутіне
Черкаської області позивачу пені у
сумі 242602,81 грн. у зв'язку з самостійною
зміною призначення платежу суперечить
нормам чинного законодавства.
Відмовляючи у задоволенні решти
позовних вимог, суд виходив з того, що
згідно платіжних доручень № 336 від
11квітня 2008 року у сумі 566,00 грн., № 485 від
05 червня 2008 року у сумі 17704,00 грн., № 108
від 26 лютого 2009 року у сумі 17600,00 грн., №
110 від 27 лютого 2009 року у сумі 6755,00 грн.,
№ 294 від 05 травня 2009 року у сумі 21000,00
грн., № 314 від 13 травня 2009 року у сумі
9800,00 грн., № 320 від 15 травня 2009 року у
сумі 7693,00 грн., № 370 від 02 червня 2009 року
у сумі 12508,00 грн., № 649 від 04 вересня 2009
року у 27252,00 грн., № 836 від 02 листопада 2009
року у сумі 17278,00 грн. податкові
зобов'язання були сплачені позивачем з
порушенням граничних строків на 12 днів,
5 днів, 26 днів, 27 днів, 5 днів, 13 днів, 15
днів, 1 день, 4 дні, 2 дні відповідно, а
тому пеня в сумі 437,64 грн. бала
нарахована податковим органом
правомірно.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначений
принцип рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що джерелами самостійної
сплати податкових зобов'язань або
податкового боргу платника податку є
будь-які власні кошти такого платника
податку. Отже, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів відзначає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
який є спеціальним законом з питань
оподаткування і установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

Відповідно до положень підпункту 16.3.3
пункту 16.3 статті 16 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) при частковому
погашенні податкового боргу сума такої
частки визначається з урахуванням
пені, нарахованої на таку частку.
Податковий борг, що погашається
частково, сплачується разом зі сплатою
пені, нарахованої відповідно до такої
частки, єдиним платіжним документом, в
якому суми такого податкового боргу та
такої пені визначаються окремо.
Платіжні документи, які не містять
окремо виділену суму податкового боргу
та суму пені, не приймаються до
виконання. Якщо платник податків не
сплачує пеню разом зі сплатою
податкового боргу (його частини) або не
визначає її окремо у платіжному
документі (чи визначає з порушенням
зазначеної пропорції), то податковий
орган самостійно здійснює розподіл
такої сплаченої суми на суму, що
спрямовується на погашення такого
податкового боргу (його частини), та
суму, що спрямовується на погашення
пені, нарахованої на суму такого
погашеного податкового боргу (його
частини), та надсилає такому платнику
податків повідомлення, в якому
міститься зазначена інформація.

Таким чином, положення підпункту 16.3.3
пункту 16.3 статті 16 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) регулюють лише
порядок та черговість, встановлену для
платників податків щодо погашення ними
податкового боргу та сплати
податкового зобов'язання у
добровільному порядку або у разі
стягнення відповідних сум у
примусовому порядку.

Разом з цим, вказана вище норма не
встановлює порядок та черговість
зарахування податковими органами
платежів, що направлені платниками
податків та мають цільове призначення,
вказане у відповідних платіжних
дорученнях, та не встановлює
відповідний порядок для примусового
стягнення податковим органом
добровільно сплачених платником
податків сум податкового зобов'язання
для погашення податкового боргу, що
виник раніше.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку, що
нормами 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
органам державної податкової служби
надається право розподілу сплаченої
платником податків в рахунок погашення
податкового боргу (який відповідно до
пункту 1.3 статті 1 цього Закону включає
суму пені) суми на суму, що
спрямовується на погашення такого
податкового боргу (його частини), та
суму, що спрямовується на погашення
пені, нарахованої на суму такого
погашеного податкового боргу (його
частини) за умови, що платником
податків при сплаті податкового боргу
у відповідному платіжному дорученні не
було окремо визначені суми, що
спрямовуються на погашення
податкового боргу, та окремо суми, що
спрямовується на погашення пені,
нарахованої на суму такого погашеного
податкового боргу; або, якщо визначення
відповідних сум боргу та пені
платником податків було зроблено з
порушенням відповідної пропорції.

З огляду на те, що позивачем згідно
платіжних доручень, копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
сплачувались платежі на погашення
узгоджених податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, а не
податковий борг (за виключенням
платіжних доручень № 336 від 11 квітня 2008
року у сумі 566,00 грн., № 485 від 05 червня 2008
року у сумі 17704,00 грн., № 108 від 26 лютого
2009 року у сумі 17600,00 грн., № 110 від 27
лютого 2009 року у сумі 6755,00 грн., № 294 від
05 травня 2009 року у сумі 21000,00 грн., № 314
від 13 травня 2009 року у сумі 9800,00 грн., №
320 від 15 травня 2009 року у сумі 7693,00 грн.,
№ 370 від 02 червня 2009 року у сумі 12508,00
грн., № 649 від 04 вересня 2009 року у 27252,00
грн., № 836 від 02 листопада 2009 року),
колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
про те, що нарахування ДПІ у м. Ватутіне
Черкаської області позивачу пені у
сумі 242602,81 грн. у зв'язку з самостійною
зміною призначення платежу суперечить
нормам чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1.4 розділу 1
Інструкції про порядок ведення
органами державної податкової служби
оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженої наказом ДПА України від 18
липня 2005 року № 276 (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), облік, контроль і
складання звітності щодо платежів, що
надходять до бюджету, здійснюється
органами державної податкової служби з
використанням автоматизованої
інформаційної системи (далі - АІС), що
забезпечує єдиний технологічний
процес уведення, контролю інформації
обробки документів.

Абзацом 1 пункту 3.1 розділу 3 Інструкції
про порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку
платежів до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється
органами державної податкової служби
України, затвердженої наказом ДПА
України від 18 липня 2005 року № 276 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), визначено, що з
метою обліку нарахованих і сплачених
сум платежів до бюджету органами
державної податкової служби на кожний
поточний рік відкриваються особові
рахунки за кожним платником та кожним
видом платежу, які повинні
сплачуватися такими платниками.

Відповідно до положень пункту 3.2
розділу 3 Інструкції про порядок
ведення органами державної податкової
служби оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженої наказом ДПА України від 18
липня 2005 року № 276 (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), картки особових
рахунків відкриваються тим
структурним підрозділом органу
державної податкової служби, який
відповідно до своїх функціональних
обов'язків відкриває особові рахунки
платників.

За приписами пункту 11.1 розділу 11
Інструкції про порядок ведення
органами державної податкової служби
оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженої наказом ДПА України від 18
липня 2005 року № 276 (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), податковий борг
платника податків, зборів (обов'язкових
платежів) обліковується в картках
особових рахунків, що ведуться
підрозділом адміністрування облікових
показників та звітності органу
державної податкової служби у порядку,
визначеному цією Інструкцією.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про наявність у
платника податків
матеріально-правового інтересу в тому,
щоб дані карток його особових рахунків
правильно відображали фактичний стан
платежів до бюджету.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог, а судом касаційної
інстанції не встановлено таких
порушень згідно положень частини 2
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
залишенню без змін, а касаційна скарга -
без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ Ватутіне Черкаської області
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова Черкаського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2010
року та ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Ватутіне
Черкаської області залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________ Л.І.
Бившева

Судді:
_____________________ В.В. Кошіль

_____________________ Т.М. Шипуліна