Справа № 810/3312/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3312/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Державної
екологічної інспекції у Київській
області - Дацька Ярослава Осиповича на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Державного спеціалізованого
підприємства «Чорнобильська АЕС» до
Державної екологічної інспекції у
Київській області про визнання
протиправним та скасування п. 5 припису
від 19.12.2012 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Державне
спеціалізоване підприємство
«Чорнобильська АЕС» звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
екологічної інспекції у Київській
області про визнання протиправним та
скасування п. 5 припису від 19.12.2012 року.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.12.2012
року відповідачем була проведена
перевірка ДСП «Чорнобильська АЕС»
вимог законодавства у сфері охорони
навколишнього природного середовища.
За результатами проведеної перевірки
був складений припис від 19.12.2012 року, в
якому відображено висновок щодо
виявлених порушень в тому числі: «п.5
Отримати дозвіл на користування
надрами (підземними водами з 9-ти
свердловин). Вказує, що контролюючий
орган прийняв спірний п. 5 припису
неправомірно, що суперечить
законодавству та виходить за межі
повноважень контролюючого органу,
встановлених законами України.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2011
року задоволено вказаний позов.
Визнано протиправним та скасовано
пункт 5 припису від 19.12.2012 року № б/н
Державної екологічної інспекції у
Київській області.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Державної
екологічної інспекції у Київській
області - Дацько Ярослав Осипович подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що на підставі наказу № 474
від 29.10.2012 року Державною екологічною
інспекцією у Київській області було
проведено планову перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства ДСП «Чорнобильська АЕС».
За результатами перевірки
складено Акт перевірки, за змістом
якого зафіксовано порушення, в тому
числі і спеціальний дозвіл на
користування надрами (підземними
водами з 9-ти свердловин) не отримано,
чим порушено вимоги ст.ст. 16,19,21, 23
Кодексу України про надра.

На підставі висновків Акту перевірки
Державною екологічною інспекцією у
Київській області було винесено припис
від 19.12.2012 року, яким зобов'язано ДСП
«Чорнобильська АЕС» усунути виявлені
порушення до 01.03.2013 року, а саме: в п. 5
позивача зобов'язано оформити дозвіл
на користування надрами (підземними
водами з 9-ти свердловин) ст.ст. 16, 19, 21, 23
Кодексу України про надра.

Не погоджуючись з вказаним пунктом
зазначеного вище припису відповідача,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
припису суд вважає за необхідне
вказати наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ДСП "Чорнобильська АЕС"
користується підземними водами на
підставі дозволу на спеціальне
водокористування № 296/26, виданого
Державним управлінням навколишнього
природного середовища в Київській
області, із терміном дії з 01.01.2012 року до
01.01.2015 року.

Дозволи на спеціальне
водокористування підприємство отримує
згідно з вимогами Водного кодексу
України, починаючи з 1992 року.

В дозволі на спеціальне
водокористування № 296/263 зазначено, що
він є єдиним документом, на основі
якого здійснюється спеціальне
водокористування.

Також судом першої інстанції
встановлено, що ДСП «Чорнобильська
АЕС» розпочало облаштування
свердловин Янівського водозабору та
видобування підземних вод з
Бучаксько-канівського водоносного
горизонту в 1984 року для забезпечення
водою, в тому числі, наступних систем
технологічного комплексу
Чорнобильської АЕС:

- систем поводження з відпрацьованим
ядерним паливом на реакторних
установках та у сховищі
відпрацьованого ядерного палива;

- систем водяного пожежогасіння та
забезпечення температурного режиму
виробничих споруд атомної станції;

- систем дезактивації засобів
індивідуального захисту та поводження
із радіоактивно-забрудненими водами;

- систем забезпечення
санітарно-гігієнічного режиму при
поводження із радіоактивними
речовинами.

Технологічні процеси, які здійснюються
цими системами, носять безперервний
характер та не можуть бути припинені
без деградації існуючого рівня
радіаційної, ядерної та пожежної
безпеки Чорнобильської АЕС.

З урахуванням того, що ч. 3 ст. 3 Кодексу
України про надра встановлено, що водні
відносини регулюються відповідним
законодавством України, основним
(спеціальним) законодавчим актом, що
закріплює правовий режим користування
підземними водами, є Водний кодекс
України.

Частиною другою ст. 2 Водного кодексу
України, який є спеціальним законом у
сфері водних відносин, встановлено, що
водні відносини в Україні регулюються
цим Кодексом, Законом України "Про
охорону навколишнього природного
середовища " та іншими актами
законодавства.

Згідно ст. 1 Водного кодексу України:

водокористування - це використання вод
(водних об'єктів) для задоволення
потреб населення, промисловості,
сільського господарства, транспорту та
інших галузей господарства, включаючи
право на забір води, скидання стічних
вод та інші види використання вод
(водних об'єктів);

забір води - це вилучення води з водного
об'єкта для використання за допомогою
технічних пристроїв або без них. Водний
об'єкт - природний або створений штучно
елемент довкілля, в якому
зосереджуються води (море, річка, озеро,
водосховище, ставок, канал, водоносний
горизонт). Водоносний горизонт -
однорідна пластова товща гірських
порід, де постійно знаходяться води.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 48 Водного
кодексу України спеціальне
водокористування - це забір води з
водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.

Згідно ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України
спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу.

Згідно ч. 2 ст. 49 цього ж Кодексу дозвіл
на спеціальне водокористування
видається державними органами охорони
навколишнього природного середовища у
разі використання води водних об'єктів
загальнодержавного значення.

У дозволі на спеціальне
водокористування встановлюються ліміт
забору води, ліміт використання води та
ліміт скидання забруднюючих речовин. У
разі настання маловоддя ці ліміти
можуть бути зменшені спеціально
уповноваженими державними органами
без коригування дозволу на спеціальне
водокористування (ч. 5 ст. 49 Водного
кодексу України).

Згідно з вимогами Водного кодексу
України, починаючи з 1992 року ДСП
«Чорнобильська АЕС» отримує дозвіл на
спеціальне водокористування. Останній
дозвіл на спеціальне водокористування
№ 296/26, виданий Державним управлінням
навколишнього природного середовища в
Київській області 18.11.2011 року, терміном
дії з 01.01.2012 року до 01.01.2015 року.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ДСП «Чорнобильська
АЕС» було дозволено спеціальне
водокористування у
господарсько-питних та виробничих
потребах без застереження про
необхідність отримання додаткових
спеціальних дозволів на
водокористування, зокрема
спеціального дозволу на користування
надрами. Натомість у дозволі на
спеціальне водокористування № 296/26,
виданому Державним управлінням
навколишнього природного середовища в
Київській області зазначено, що цей
дозвіл є єдиним документом, на основі
якого здійснюється водокористування.

Крім того, посилання відповідача на ст.
ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра є
безпідставними, оскільки вказаними
нормами регулюється порядок про
надання надр у користування для
видобування та обмеження щодо
кількості видобування води на добу
оскільки ДСП «Чорнобильська АЕС» уже
проводить забір води на підставі
вищевказаного дозволу на спеціальне
водокористування, а в жодному
документі складеному відповідачем під
час перевірки не зазначено про
порушення ДСП «Чорнобильська АЕС»
вимог та обмежень встановлених ст. 23
Кодексу України про надра.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 5
Припису відповідач зобов'язав ДСП
«Чорнобильська АЕС» отримати
спеціальний дозвіл на право
користування надрами (підземними
водами з 9-ти свердловин у термін до
01.03.2013 року). Однак, чинним
законодавством України не встановлені
строки отримання спеціальних дозволів
у разі зміни законодавства.

Статтею 23 Кодексу України про надра (у
редакції від 14.01.2011 року) передбачено,
що землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

Однак, для застосування цієї статті
необхідною є наявність чотирьох умов: 1)
належним чином відведена земельна
ділянка та оформлені права на неї; 2)
видобування підземних вод
здійснюється в межах цієї земельної
ділянки; 3) мета використання води; 4)
об'єм фактично забраних підземних вод.

Спеціальне водокористування (за
рахунок поверхневих і підземних вод)
здійснюється відповідно до дозволу на
спеціальне водокористування (ст.ст. 49, 59
Водного кодексу України), який
видається у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

При цьому Водний кодекс України не
пов'язує спеціальне водокористування
за рахунок підземних вод з обов'язком
отримувати спеціальний дозвіл на
користування надрами. Водний кодекс
України пов'язує спеціальне
водокористування за рахунок підземних
вод з обов'язком погоджувати дозвіл на
спеціальне водокористування з
державним органом, що реалізує
державну політику у сфері геологічного
вивчення та раціонального
використання надр. У дозволі на
спецводокористування виставляється
відповідна відмітка про таке
погодження. За умови отримання такого
дозволу та його погодження у
водокористувача виникає право
спеціального водокористування, про що
вказано у ст. 49 Водного кодексу України.

Відповідно до ст. 17 Водного кодексу
України до відання центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері геологічного вивчення
та раціонального використання надр, у
галузі управління і контролю за
використанням та охороною вод та
відтворенням водних ресурсів належить,
зокрема, видача спеціальних дозволів
на користування надрами для розробки
родовищ підземних вод за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
санітарного та епідемічного
благополуччя населення, центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері охорони
праці, а також погодження умов
спеціального водокористування у разі
використання підземних вод.

При видобуванні води ДСП
«Чорнобильська АЕС» не здійснює
розробку підземних вод, оскільки сам
факт забору підземних вод не є їх
розробкою, тому що не підпадає під
ознаки, визначені п. 1.8. Положення про
порядок організації та виконання
дослідно-промислової розробки
корисних копалин загальнодержавного
значення, затвердженого наказом
Міністерства екології та природних
ресурсів України № 34/м від 03.03.2003 року.

Отримання двох дозволів - дозволу на
спеціальне водокористування і
спеціального дозволу на користування
надрами на один і той же об'єкт є
порушенням принципу державної
політики з питань дозвільної системи у
сфері господарської діяльності -
зменшення рівня державного
регулювання господарської діяльності,
закріпленого в ст. 3 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності». Закон
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» є
спеціальним стосовно інших
нормативних актів, у зв'язку з тим, що
відповідно до ч. 2 ст. 11 даного закону
інші закони та інші нормативно-правові
акти, прийняті до набрання ним
чинності, діють у частині, що йому не
суперечить.

Враховуючи викладене, дозвіл на
спеціальне водокористування є єдиним
дозвільним документом в сфері
спеціального водокористування для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб,
за виключенням використання підземних
вод для питного водопостачання.

Отже, колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що скільки діяльність ДСП
«Чорнобильська АЕС», пов'язана із
зняттям енергоблоків з експлуатації та
перетворенням об'єкта „Укриття" в
екологічно безпечну систему,
фінансується з Державного бюджету, а
вода, яка з 1984 року добувається з надр
на зазначеній земельній ділянці,
використовується в основному для
забезпечення ядерної та радіаційної
безпеки робіт, що виконуються на
промисловому майданчику ЧАЕС, то
вимоги щодо оформлення додатково до
дозволу на спеціальне
водокористування ще й дозволу на
користування надрами (підземними
водами з 9-ти свердловин) є
необґрунтованими та приведуть до
безпідставної витрати державних
коштів.

Також колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції тверджень відповідача про
те, що підставою для необхідності
отримання ДСП ЧАЕС спеціального
дозволу на користування надрами
зазначає постанову Кабінету Міністрів
України від 12.12.1994 року № 827 "Про
затвердження переліків корисних
копалин загальнодержавного та
місцевого значення", відповідно до якої
підземні води належать до корисних
копалин загальнодержавного значення, а
тому користування надрами
здійснюється лише на підставі
спеціальних дозволів (ліцензій) на
користування надрами, які видаються
Державним комітетом України з геології
і використання надр за погодженням з
Міністерством охорони навколишнього
природного середовища України,
оскільки відповідно до затвердженого
переліку корисних копалин не всі види
підземних вод є корисними копалинами.

Зазначене підтверджується змістом
постанови Кабінету Міністрів України
від 12.12.1994 року, якою визначено
виключний перелік підземних вод, які
відносяться до корисних копалин
загальнодержавного значення, а саме:
включив до корисних копалин наступні
підземні води: мінеральні (лікувальні,
лікувально-столові, природні столові);
питні (для централізованого
водопостачання, для
нецентралізованого водопостачання);
промислові, технічні,
теплоенергетичні, а також поверхневі
води - ропу. Тобто, решта підземних вод
не є корисними копалинами.

Відповідно до отриманого дозволу на
спеціальне водокористування № 296/26,
виданого Державним управлінням
навколишнього природного середовища в
Київській області 18.11.2011 року, ДСП
«Чорнобильська АЕС» дозволено
проводити забір підземних вод для
господарсько-питних та виробничих
потреб, що не підпадає під визначення
корисних копалин зазначених в
постанові Кабінету Міністрів України
від 12.12.1994 року № 827 "Про затвердження
переліків корисних копалин
загальнодержавного та місцевого
значення".

Дія Закону України «Про питну воду та
питне водопостачання» поширюється на
суб'єктів господарювання, що
виробляють питну воду, забезпечують
міста, інші населені пункти, окремо
розташовані об'єкти питною водою
шляхом централізованого питного
водопостачання або за допомогою
пунктів розливу води (в тому числі
пересувних), застосування установок
(пристроїв), інших засобів
нецентралізованого водопостачання.

Отже, п. 5 Припису від 19.12.2012 року щодо
оформлення позивачем дозволу на
користування надрами (підземними
водами з 9-ти свердловин) відповідно до
ст. ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України "Про
надра" в строк до 01.03.2013 року є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню, оскільки отримання двох
дозволів - дозволу на спеціальне
водокористування і спеціального
дозволу на користування надрами - на
один і той же об'єкт є порушенням
принципу державної політики з питань
дозвільної системи у сфері
господарської діяльності, зменшення
рівня державного регулювання
господарської діяльності,
закріпленого в ст. 3 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності».

Закон України «Про дозвільну систему у
сфері господарської діяльності» є
спеціальним стосовно інших
нормативних актів, у зв'язку з тим, що
відповідно до ч. 2 ст. 11 даного Закону
інші закони та інші нормативно-правові
акти, прийняті до набрання ним
чинності, діють у частині, що йому не
суперечить.

За таких обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що п. 5 оскаржуваного
припису є необґрунтованим та підлягає
скасуванню.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення даного позову.

Відтак, доводи апеляційної скарги
спростовуються наведеним, а тому
підстав для її задоволення немає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Державної екологічної інспекції у
Київській області - Дацька Ярослава
Осиповича - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.