Справа № 826/5902/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/800/45357/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Приходько І.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Топоркової О.С.

відповідача: Макаревича О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.06.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.08.2013 року

у справі № 826/5902/13

за позовом Дочірнього підприємства
«Автоскладський завод №2» Публічного
акціонерного товариства «Автомобільна
компанія «Богдан Моторс»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Автоскладський
завод №2» Публічного акціонерного
товариства «Автомобільна компанія
«Богдан Моторс» (далі по тексту -
позивач, ДП «Автоскладський завод №2»
ПАТ «АК «Богдан Моторс») звернулося з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва Державної податкової служби
(далі по тексту - відповідач, ДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.06.2013 року адміністративний позов
задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.08.2013 року
апеляційну скаргу ДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

У запереченні на касаційну скаргу
позивач, посилаючись на те, що суди
першої та апеляційної інстанції не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права, просить
касаційну скаргу ДПІ залишити без
задоволення.

Крім того, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із клопотанням про заміну Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
служби на її правонаступника - Державну
податкову інспекцію у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, колегія суддів
дійшла висновку щодо обґрунтованості
заявленого клопотання та наявності
підстав для його задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
документальну позапланову перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства щодо
правомірності нарахування податку на
прибуток та податку на додану вартість
по взаємовідносинам з ТОВ «Атас Груп»
за період з 01.03.2012 року по 31.03.2012 року, за
результатами якої складено акт від
15.03.2013 року № 869/22-5-04/21751779.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 138.1, п. 138.2, п. 138.3, п.
138.4, п. 138.5, п. 138.6, п. 138.8 - 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу
України, та пп. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 09.04.2013 року №
, яким позивачу зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
сумі 518 093,00грн. та № , яким
позивачу зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість в сумі 103
618,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
передбачено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Відповідно до вимог п. 200.1. ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ДП «Автоскладський завод №2» ПАТ «АК
«Богдан Моторс» та ТОВ «Атас Груп» були
здійсненні господарські операції щодо
придбання товарів та послуг.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та вищевказаним
контрагентом підтверджується наявними
в матеріалах справи податковими
накладними, видатковими накладними,
актами приймання-передачі виконаних
робіт, тощо.

Оплата позивачем придбаного товару та
послуг підтверджується наявними в
матеріалах справи платіжними
дорученнями.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання ДП «Автоскладський завод
№2» ПАТ «АК «Богдан Моторс» придбаних
товарів та послуг у власній
господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та вищевказаним
контрагентом.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Атас Груп» на час
спірних відносин було зареєстроване як
платник податку (відповідно до вимог
чинного законодавства).

Також, суди обґрунтовано не прийняли до
уваги висновки ДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог діючого на час
спірних правовідносин законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.06.2013 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.08.2013 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Державну податкову інспекцію у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби на Державну
податкову інспекцію у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27.06.2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.08.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак І.В. Приходько