Справа № 802/313/14-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 березня 2014 р.
Справа № 802/313/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Чернюк Аллою Юріївною,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мельника Віктора Сергійовича

позивача:
ОСОБА_1;

представника позивача:
ОСОБА_3;

представників відповідача:
Прокопюк О.В., Собчук Т.М.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного
адміністративного суду знаходиться
адміністративна справа за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(надалі - позивач) до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
(надалі - відповідач) про скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
наслідками проведеної перевірки,
результат якої оформлено актом від
11.11.2013р. № 926/1701/НОМЕР_1, податковим
органом сформовано податкове
повідомлення рішення форми "У" від
20.11.2013р., яким визначено пеню за
порушення термінів розрахунків у сфері
ЗЕД в розмірі 82 319 грн. 63 коп.

Оскільки, в основу вказаного
податкового повідомлення рішення
лягли обставини, що не відповідають
дійсності, тому позивач звернувся до
суду з позовом щодо його скасування.

Позивач та його представник позов
підтримали та просили його
задовольнити на підставі та в межах
заявлених позовних вимог.

Представники відповідача щодо позову
заперечували та просили відмовити в
задоволенні позовних вимог з підстав,
що містяться в письмових запереченнях
(а.с.42-44).

Проаналізувавши матеріали справи та
надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований виконавчим комітетом
Вінницької міської ради за
ідентифікаційним кодом НОМЕР_1. У
відповідності до довідки від 22.05.2003р. №
1282, взятий на облік як платник податків
у ДПІ у м.Вінниці, згідно зі свідоцтвом
серії НОМЕР_3 зареєстрований як платник
єдиного податку (а.с.15-18).

У період з 04.11.2013р. по 06.11.2013р.
Вінницькою ОДПІ з питань дотримання
вимог валютного законодавства України
при проведені розрахунків по контракту
№Т6235 від 29.04.2013р., проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ФОП ОСОБА_1, результат якої
оформлений актом від 11.11.2013р №
926/1701/НОМЕР_1 (надалі - акт від 11.11.2013р.

В ході проведення якої встановлено, що
при проведенні розрахунків по
контракту №Т 6235 від 29.04.2013р., укладеного
з нерезидентом- "Bay Shore Medical Equipment LLC"
позивачем порушено ст. 2 Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" (а.с. 6-11).

На підставі чого, 20.11.2013р. сформовано
податкове повідомлення рішення форми
"У" від 20.11.2013р., яким визначено пеню за
порушення термінів розрахунків у сфері
ЗЕД в розмірі 82 319 грн. 63 коп.(а.с.14).

Не погодившись з даним фактом,
позивачем до Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області подано
скаргу від 05.12.2013р., яка рішенням про
розгляд первинної скарги залишена без
задоволення, а податкове повідомлення
рішення без змін (а.с.22-26).

Оскільки, дане податкове повідомлення
рішення не ґрунтується на нормах
діючого законодавства, тому позивач
оскаржив його до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд виходив з того, що п. 7.3 ст. 7
Податкового кодексу України визначено,
що будь-які питання щодо оподаткування
регулюються цим Кодексом і не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів,
що містять виключно положення щодо
внесення змін до цього Кодексу та/або
положення, які встановлюють
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства.

Згідно з п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Як свідчать матеріали справи, у період
з 04.11.2013р. по 06.11.2013р., на підставі наказу
Вінницької ОДПІ від 04.11.2013р. № 945/17,
податковим органом проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ФОП ОСОБА_1, з питань
дотримання вимог валютного
законодавства України при проведені
розрахунків по контракту №Т6235 від
29.04.2013р.

Зокрема, перевіркою за наслідками
дослідження контракту, вантажно-митних
декларацій, банківських виписок про
рух коштів по розподільчому та
поточному валютному рахунку, листа від
06.09.2013р. № 8404/2027 ПАТ КБ "Хрещатик"
встановлено порушення позивачем
термінів розрахунків операцій згідно з
контрактом № Т6235 від 29.04.2013р. Даного
висновку податковий орган дійшов з
огляду на те, що попередня оплата за
договором від 29.04.2013р. відбулась:
30.04.2013р. в сумі 40815 дол. США з граничним
терміном надходження імпортного
товару 29.07.2013р.; 07.05.2013р. в сумі 14400,50 дол.
США з граничним терміном надходження
імпортного товару 05.08.2013р. У зв'язку з
відсутністю від резидента товару у
встановлений термін станом на 30.07.2013р.
та 06.08.2013р. по вказаному контракту
утворилась дебіторська
заборгованість, яка закрита 01.10.2013р.
шляхом надходження імпортного товару,
що на думку податкового органу
свідчить про недотримання вимог ст. 2
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті".

Судом встановлено, що між позивачем та
"Bay Shore Medical Equipment, LLC" укладено контракт
№Т 6235 від 29.04.2013р., за яким продавець "Bay
Shore Medical Equipment, LLC" зобов'язується
поставити покупцю фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1
магнітно-резонансний томограф.

Положення ст. 1 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність"
визначають, що імпорт (імпорт товарів) -
купівля (у тому числі з оплатою в
негрошовій формі) українськими
суб'єктами зовнішньоекономічної
діяльності в іноземних суб'єктів
господарської діяльності товарів з
ввезенням або без ввезення цих товарів
на територію України, включаючи
купівлю товарів, призначених для
власного споживання установами та
організаціями України, розташованими
за її межами.

Даною нормою Закону також визначено, що
моментом здійснення експортного
(імпортного) контракту є момент, на який
здійснено всі обов'язки за зазначеним
контрактом, включаючи оформлення
векселів (тратт) або укладення
кредитних угод, тоді як моментом
здійснення експорту (імпорту) є
момент перетину товаром митного
кордону України або переходу права
власності на зазначений товар, що
експортується чи імпортується, від
продавця до покупця.

Зі змісту п. 4 ч.1 ст. 4 Митного кодексу
України слідує, що ввезення товарів,
транспортних засобів на митну
територію України, вивезення товарів,
транспортних засобів за межі митної
території України - сукупність дій,
пов'язаних із переміщенням товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України у будь-який спосіб у
відповідному напрямку.

Положення ст. 74 Митного кодексу України
встановлюють, що імпорт (випуск для
вільного обігу) - це митний режим,
відповідно до якого іноземні товари
після сплати всіх митних платежів,
встановлених законами України на
імпорт цих товарів, та виконання усіх
необхідних митних формальностей
випускаються для вільного обігу на
митній території України.

Умови поміщення товарів у митний режим
імпорту врегульовано ст. 75 Митого
кодексу України, зокрема митний режим
імпорту може бути застосований до
товарів, що надходять на митну
територію України, та до товарів, що
зберігаються під митним контролем або
поміщені в інший митний режим, а також
до продуктів переробки товарів,
поміщених у митний режим переробки на
митній території.

Законодавством України з питань
державної митної справи можуть бути
визначені документи, які
використовуються для декларування
товарів у митний режим імпорту замість
митної декларації. Для поміщення
товарів у митний режим імпорту особа,
на яку покладається дотримання вимог
митного режиму, повинна: 1) подати
органу доходів і зборів, що здійснює
випуск товарів, документи на такі
товари; 2) сплатити митні платежі, якими
відповідно до законів України
обкладаються товари під час ввезення
на митну територію України в режимі
імпорту; 3) виконати встановлені
відповідно до закону вимоги щодо
заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Якщо іноземні товари після ввезення їх
на митну територію України були
пошкоджені або втрачені внаслідок
аварії чи дії обставин непереборної
сили або внаслідок протиправних дій
третіх осіб, що підтверджується
документально, за рішенням декларанта
вони можуть бути заявлені органу
доходів і зборів у митний режим імпорту
в пошкодженому стані чи у фактичній
кількості з додержанням щодо них
встановлених відповідно до закону
заходів тарифного та нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності. У разі втрати товарів після
ввезення їх на митну територію України
внаслідок протиправних дій третіх осіб
митні платежі, встановлені на імпорт
таких товарів, підлягають сплаті в
повному обсязі у порядку,
встановленому цим Кодексом. За
рішенням декларанта або уповноваженої
ним особи допускається поміщення
пошкоджених товарів в інші митні
режими. У разі встановлення відповідно
до закону заборон чи обмежень щодо
ввезення на митну територію України
відповідних товарів такі товари,
випущені у вільний обіг на митній
території України за попередніми,
тимчасовими або періодичними митними
деклараціями, підлягають поміщенню у
митний режим імпорту відповідно до
умов, які діяли на момент їх випуску у
вільний обіг.

З аналізу даних норм слідує, що суб'єкти
зовнішньоекономічної діяльності мають
право на ввезення від іноземних
суб'єктів господарської діяльності
товарів на територію України.

Статтею 1 "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
передбачено, що виручка резидентів у
іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в
уповноважених банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності. Перевищення зазначеного
строку потребує висновку центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері економічного
розвитку. При поміщенні товарів у
митний режим переробки за межами
митної території строк повернення цих
товарів або продуктів їх переробки на
митну територію України у митному
режимі імпорту визначається
відповідно до Митного кодексу України.
Національний банк України має право
запроваджувати на строк до шести
місяців інші строки розрахунків, ніж
ті, що визначені частиною першою цієї
статті.

За приписами статті 2 Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, в разі, коли
таке відстрочення перевищує 180
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу або виставлення
векселя на користь постачальника
продукції (робіт, послуг), що
імпортується, потребують висновку
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
економічного розвитку. При
застосуванні розрахунків щодо
імпортних операцій резидентів у формі
документарного акредитиву строк,
передбачений частиною першою цієї
статті, діє з моменту здійснення
уповноваженим банком платежу на
користь нерезидента.

Імперативність вказаних норм полягає в
тому, що виручка резидентів у іноземній
валюті підлягає зарахуванню на їх
валютні рахунки в уповноважених банках
не пізніше 180 календарних днів з дати
митного оформлення, при цьому моментом
вчинення імпортної операції, є момент
фактичного перетину імпортованим
товаром митного кордону України.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16.10.2012р. по справі К/9991/55624/11
та постанові Верховного суду України
від 16.01.2012р., копії яких містяться в
матеріалах справи.

З наданих до суду доказів слідує, що на
виконання умов вказаного контракту
позивачем на рахунок продавця
здійснено передоплату за обладнання :
згідно з платіжними дорученнями
Вінницької регіонального відділення
ПАТ Комерційного банку "Хрещатик" в
іноземній валюті №4 та за № 6, 30.04.2013р. в
сумі 40 815 дол. США та 07.05.2013р. в сумі 14 400,50
дол. США (а.с.19-20).

В контексті зазначених норм, граничним
строком надходження на територію
України обладнання згідно з вказаними
платіжними дорученнями є 30.07.2013р. та
06.08.2013р. відповідно.

Як свідчать матеріали справи, згідно
договору підряду №МБР-82 від 25.09.2013р.,
позивач як замовник доручає, а
виконавець ТОВ "Митний брокер-Рівне" в
особі директора Гуменюк С.М.
зобов'язується за обумовлену плату і в
обумовлений термін надавати послуги
по декларуванню товарів, майна,
транспортних - засобів та інших
предметів замовника, що переміщуються
замовником через митний кордон України
та їх оформленню у Рівненській митниці
Міндоходів. 01.10.2013р. умови вказаного
договору виконані в повному об'ємі про
що свідчать акт виконаних робіт.

Висновком спеціаліста Рівненської
торгово-промислової палати №1-738 від
01.10.2013р., пред'явлений для огляду
магнітно резонансний томограф
виробництва Японії тип MR-WS-M10A, серійний
номер R 858302 дата виписку 27.05.2003р.,
знаходиться у частково розібраному,
комплектному задовільному стані та
після складальних та
пуско-налагоджувальних робіт може бути
використаний за своїм прямим
призначенням.

Тобто, фактичне виконання контракту
відбулось 01.10.2013р., однак суд зауважує,
що вказаний факт не може свідчити про
те, що фактична передача товару на
територію України відбулась 01.10.2013р.,
оскільки моментом здійснення експорту
(імпорту) є момент перетину товаром
митного кордону України.

В даному випадку податковим органом
помилково встановлено, що датою
імпорту товару є дата оформлення
вантажної митної декларації, адже
даний факт встановлюється з дати
фактичного перетину кордону такого
товару.

В розрізі зазначеного, судом
досліджено засвідчену копію
коносаменту, за яким обладнання, згідно
з контрактом №Т 6235 від 29.04.2013р.,
надійшло під митний контроль на
територію України 09.08.2013р., про що
свідчать відбиток штемпелю Південної
митниці. Згодом вказаний товар
направлено до Рівненської митниці та
отриманий останньою 01.10.2013р., про що
свідчать відповідний відбиток
штемпелю.

Таким чином, судом встановлено, що
моментом здійснення імпорту магнітно
резонансного томографу є 09.08.2013р., з
урахуванням зазначеного,
спростовуються посилання податкового
органу, що погашення дебіторської
заборгованості відбулось 01.10.2013р.

Суд звертає увагу податкового органу
на той факт, що надходження товару до
Рівненської митниці саме 01.10.2013р.
відбулось з незалежних від фізичної
особи підприємця ОСОБА_1 причин.

Водночас, як зазначено вище виручка
резидентів у іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в
уповноважених банках не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що граничним строком
надходження на територію України
обладнання згідно з вказаними
платіжними дорученнями є 30.07.2013р. та
06.08.2013р. відповідно.

В своїх поясненнях позивач та його
представник не заперечували щодо не
дотримання термінів встановлених ст.2
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті", в той
же час, акцентували увагу суду, що датою
імпорту є 09.08.2013р., відтак нарахування
пені необхідно розраховувати виходячи
з фактичної дати імпорту .

Так, у відповідності до ст. 4 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
порушення резидентами строків,
передбачених статтями 1 і 2 цього Закону
або встановлених Національним банком
України відповідно до статей 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару) в
іноземній валюті, перерахованої у
грошову одиницю України за валютним
курсом Національного банку України на
день виникнення заборгованості.
Загальний розмір нарахованої пені не
може перевищувати суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару).

З наданого до суду розрахунку
нарахування пені за порушення
законодавчо встановлених термінів
надходження товару по імпортному
контракту встановлено, що в контексті
даної норми, нарахування пені
податковим органом відбулось по
01.10.2013р., замість належного 09.08.2013р.

Згідно з ч.1 ст. 24 Митного кодексу
України, кожна особа має право
оскаржити рішення, дії або
бездіяльність органів доходів і
зборів, їх посадових осіб та інших
працівників, якщо вважає, що цими
рішеннями, діями або бездіяльністю
порушено її права, свободи чи інтереси.

Предметом оскарження є рішення -
окремі акти, якими органи доходів і
зборів або їх посадові особи приймають
рішення з питань, передбачених
законодавством України з питань
державної митної справи, а також
задовольняють скарги, заяви,
клопотання конкретних фізичних чи
юридичних осіб або відмовляють у їх
задоволенні, що передбачає п.1 ч.2
вищезазначеної норми Митного кодексу
України.

Надаючи правову оцінку заявленим
позовним вимогами, суд виходив з того,
що позивачем дійсно не дотримано
строки визначені ст. 2 Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті", водночас враховуючи
те, що податковим органом невірно
визначено дату імпорту та як наслідок
невірно розраховано пеню, тому
оскаржуване податкове повідомлення
рішення є таким, що підлягає
скасуванню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
наслідком встановлення
невідповідності частини рішення
суб'єкта владних повноважень вимогам
чинного законодавства є визнання
такого акта частково протиправним, при
умові, що цю частину може бути
ідентифіковано (виокремлено, названо)
та що без неї оспорюваний акт в іншій
частині (частинах) не втрачає свою
цілісність, значення. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору,
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в якійсь сумі. Суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень. Разом з тим, слід
врахувати, що рішення, в якому недійсну
частину не можна виокремити чи
ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 25.03.2013 р. (справа № К-58319/09) та
від 15.04.2013 р. (справа № К/9991/49449/12).

Таким чином, надавши правову оцінку
всім обставинам справи, які знайшли
своє підтвердження в ході судового
засідання, доводяться як показами
сторін так і матеріалами справи, суд з
метою захисту прав та інтересів
позивача, в узгодження з вимогами
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, вважає, що позов
слід задовольнити повністю, тим самим
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення від
20.11.2013р. № .

При ухваленні рішення в даній
адміністративній справі, суд також
керувався статтею 19 Конституції
України, за якою органи державної
влади, їх посадові особи зобов`язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 Кодексу адміністративного
судочинства України оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 71 цього
Кодексу в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про його
правомірні дії.

З обставин адміністративної справи,
встановлених судом, вбачається, що
відповідачем не доведено
правомірність оскаржуваного рішення,
відтак позовні вимоги знайшли своє
підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

Окрім того, судом враховано, що
відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З огляду на встановлені судом
обставини, оскаржуване рішення не
відповідає вище переліченим вимогам.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
та ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий
збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення від
20.11.2013р. № Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) судові
витрати в сумі 182 грн. (сто вісімдесят
дві гривні) 70 коп. (сімдесят копійок)
шляхом їх безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір у сумі 1 644 грн. (одна тисяча
шістсот сорок чотири гривні) 30 коп.
(тридцять копійок) шляхом його
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна