Справа № 228/2169/13-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
справа №228/2169/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Попова В.В., розглянувши
в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Докучаєвської міської ради на
постанову Докучаєвського міського
суду Донецької області від 13 січня 2014
року у справі № 228/2169/13-а за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Докучаєвської міської ради, третя
особа: Управління державної
казначейської служби України у м.
Докучаєвську, про перерахунок допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Докучаєвського міського
суду Донецької області задоволені
частково позовні вимоги ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Докучаєвської
міської ради, третя особа: Управління
державної казначейської служби
України у м. Докучаєвську, про
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Визнані неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Докучаєвської міської ради з відмови у
нарахуванні та виплати ОСОБА_2 допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі
передбаченому законом за період з 25
червня 2013 року по 01 жовтня 2013 року.

Зобов?язано Управління праці та
соціального захисту населення
Докучаєвської міської ради здійснити
нарахування та виплату за рахунок
коштів Державного бюджету на користь
ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років за період з 25
червня 2013 року по 01 жовтня 2013 року.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився відповідач та звернулись з
апеляційною скаргою у якій вказали, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначили, що
позивачці нараховується допомога по
догляду за дитиною у відповідності до
ст. 15 Закону України "Про державну
допомогу сім"ям з дітьми" та п.22 Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім"ям з дітьми. Позивачка не
надала відповідачу необхідні
документи для призначення допомоги у
розмірі, що перевищує мінімальний.
Просили скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Позивачка є матір?ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З довідки УПСЗ від 18.11.2013 року № 217
вбачається, що ОСОБА_4 знаходиться на
обліку в у відповідача та отримує
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
працюючим жінкам.

18.11.2013 року на звернення позивача від
13.11.2013 року УПСЗН Докучаєвської міської
ради була надана відповідь за № 127, якою
було відмовлено в проведенні
перерахунку та виплаті допомоги, зі
змісту якою вбачається, що ОСОБА_2
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку в
розмірі, що перевищує мінімальний,
згідно порядку, передбаченому п. 22
Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року «Про
затвердження Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми».

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних
комунальних приватних заходів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007 №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» -
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України від 21.11.1992 № 2811-XII "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми", дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» від 18.01.2001 р., який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» встановлено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, а
відповідно до статті 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (далі - рішення №
10-рп/2008) визнано неконституційними
низку положень Закону № 107-VІ, в тому
числі й пункту 25 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
виключення статей 40-44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу III Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року - статті
13, 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми".

Проте, ст. 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
встановлено, що у 2009 р. допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" та
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Аналогічним чином врегульовано спірні
правовідносини у 2010 р. ст. 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік».

В зв'язку з тим, що у передбачений
законом спосіб положення Законів
України «ІІро Державний бюджет України
на 2009 рік» та «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» не визнано
неконституційними та не скасовано, у
2009-2010 р. допомога при народженні дитини
та по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку призначалась та
виплачувалась у відповідності до п. 22
Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001р. «Про
затвердження Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми».

Оскільки ані Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
ані іншими Законами, не
встановлювалось на 2011р. інший, ніж у
Законах України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» розмір допомоги, а дії
Законів про бюджет діяли, відповідно,
лише у 2009 та 2010 роках, спірні
правовідносини з 01.01.2011 р. регулюються
Законами України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а положення Постанови КМУ
№1751 від 27.12.2001р. «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми» в
тій частині, в якій воно суперечить
названим законам, застосовуватися не
може.

Отже, з 21.06.2011р. у відповідача виник
обов'язок здійснювати виплату
державної допомоги в розмірах,
передбачених Законами України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" та
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Оскільки у справі, що розглядається,
суд першої інстанції встановив, що спір
виник щодо виплати допомоги з травня 2013
року особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин суд дійшов висновку,
що на відносини щодо виплати допомоги
такій особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону,
що на відносини щодо виплати допомоги
такій особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням»), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 року в справі № 21-410а12.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю. Заявлений позов не
містить вимог про відшкодування шкоди,
отже вимоги в частині стягнення
недоотриманої позивачем суми допомоги
не ґрунтуються на законі.

З адміністративним позовом ОСОБА_2
звернулася до суду 25.12.2013 року.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Оскільки поважність причин пропуску
строку позивачем не вказані, тому
позовні вимоги за період з 01.05.2013 року
по 24.06.2013 року включно необхідно
залишити без розгляду та з урахуванням
норм ст. 99 КАС, щодо шестимісячного
терміну звернення до суду за захистом с
прав, свобод та інтересів, суд першої
інстанції прийшов до висновків що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з 25 червня 2013 року по 01 жовтня 2013 року.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Докучаєвської міської ради на
постанову Докучаєвського міського
суду Донецької області від 13 січня 2014
року у справі № 228/2169/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Докучаєвського міського
суду Донецької області від 13 січня 2014
року у справі № 228/2169/13-а - залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням законної сили.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді
І.В.Сіваченко

В.В.Попов