Справа № 2а-2322/10/1770
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
Справа
№ 9104/30442/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівне на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 25
червня 2010 року по справі № 2а-2322/10/1770 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрфарм» до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне про визнання протиправними та
скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрфарм» (далі - ТзОВ
«Укрфарм») звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.
Рівне (далі - ДПІ у м. Рівне), в якому
просило визнати протиправними та
скасувати рішення відповідача від 10
березня 2010 року № /23-114, №
/23-114, № /17-135.

В обґрунтування позовних вимог
посилалось на те, що ціна квартири
АДРЕСА_1, правомірно визначена
договором купівлі-продажу, укладеним
між ТзОВ «Укрфарм» та ОСОБА_1, що
відповідає вимогам підпункту 1.20.1
пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
згідно з яким звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 червня
2010 року вказаний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
рішення відповідача від 10 березня 2010
року № /23-114, № /23-114,
№ /17-135.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду, ДПІ у м. Рівне подала
апеляційну скаргу, у якій, з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на те, факти порушень
позивачем вимог податкового
законодавства, які послужили підставою
для прийняття оскаржуваних рішень про
визначення податкових зобов'язань із
застосуванням звичайних цін, мали
місце та чітко зафіксовані в акті
перевірки від 01 березня 2010 року №
221/23-100/22570942, а тому висновки суду першої
інстанції про протиправність цих
рішень та відповідно про наявність
підстав для їх скасування є
помилковими.

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому на підставі пункту 2 частини 1
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі акта перевірки від 01
березня 2010 року № 221/23-100/22570942,
складеного за результатами планової
виїзної перевірки ТзОВ «Укрфарм» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 жовтня 2007
року по 30 вересня 2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
жовтня 2007 року по 30 вересня 2009
року, ДПІ у м. Рівне прийнято рішення
від 10 березня 2010 року № /23-114, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання із застосуванням
звичайних цін за податком на додану
вартість в розмірі 33529.50 грн., з яких за
основним платежем в розмірі 22353.00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 11176.50 грн., №
/23-114, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання із
застосуванням звичайних цін за
податком на прибуток в розмірі 41911.50
грн., з яких за основним платежем в
розмірі 27941.00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 13970.50
грн., та № /17-135, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання із застосуванням
звичайних цін за податком з доходів
фізичних осіб в розмірі 60352.20 грн., з
яких за основним платежем в розмірі
20117.40 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 40234.80 грн.

Підставою для визначення позивачеві
податкового зобов'язання слугував
висновок відповідача про порушення
позивачем вимог підпунктів 4.1.1, 4.1.3
пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.4.1, 7.4.3
пункту 7.3 статті 7, підпункту 11.3.1 пункту
11.3 статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що призвело до заниження податку на
прибуток на суму 27941.00 грн., пунктів 4.1, 4.2
статті 4 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
заниження податку на додану вартість
на суму 22353.00 грн., пунктів 1.6, 1.15
статті 1, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті
3, підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4,
пункту 7.1 статті 7, підпунктів 8.1.1, 8.1.2
пункту 8.1 статті 8, підпункт «а» пункту
17.2 статті 17, пункту 19.2 статті 19,
підпункту «а» підпункту 20.3.1, підпункту
20.3.2 пункту 20.3 статті 20 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
що призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб на суму 20117.40 грн.

Вказані висновки обґрунтовані
посиланням на те, що в січні 2008 року
ТзОВ «Укрфарм» здійснило
продаж квартири № 1, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, фізичній особі ОСОБА_1
за ціною, нижчою ніж звичайна.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що висновки
податкового органу про порушення ТзОВ
«Укрфарм» вимог податкового
законодавства, а саме заниження
податку на додану вартість, податку на
прибуток та податку з доходів фізичних
осіб, є необґрунтованими та не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
справи, що в свою чергу свідчить про
неправомірність оскаржуваних рішень.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» база оподаткування операції
з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари
(послуги) перевищує договірну ціну на
такі товари (послуги) більше ніж на 20
відсотків, база оподаткування операції
з поставки таких товарів (послуг)
визначається за звичайними цінами.

Відповідно до пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» у разі поставки товарів
(робіт, послуг) без оплати або з
частковою оплатою їх вартості коштами
у межах бартерних (товарообмінних)
операцій, здійснення операцій з
безоплатної передачі товарів (робіт,
послуг), натуральних виплат у рахунок
оплати праці фізичним особам, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, передачі товарів
(робіт, послуг) у межах балансу платника
податку для невиробничого
використання, витрати на яке не
відносяться до валових витрат
виробництва (обігу) і не підлягають
амортизації, а також пов'язаній з
продавцем особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності, який не
зареєстрований як платник податку,
база оподаткування визначається
виходячи з фактичної ціни операції, але
не нижчої за звичайні ціни.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що доход,
отриманий платником податку від
продажу товарів (робіт, послуг)
пов'язаним особам, визначається
виходячи із договірних цін, але не
менших за звичайні ціни на такі товари
(роботи, послуги), що діяли на дату
такого продажу. Вказане положення, з
врахуванням вимог підпункту 7.4.3 пункту
7.4 статті 7 даного Закону, поширюються
також на операції з особами, які не є
платниками податку, встановленого
статтею 10 цього Закону, або сплачують
податок на прибуток за іншими, ніж
платник податку, ставками.

Згідно з підпунктом 1.20.1 пункту 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
якщо цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотнє,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована (абзац 1 підпункту 1.20.2
пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

При визначенні звичайної ціни на об'єкт
нерухомості слід враховувати такі
умови, як його місце розташування,
фізичний стан, а також те, чи
здійснювалось поліпшення такого
об'єкта. Звичайна ціна об'єкта
нерухомості не може бути визначена без
належної оцінки зазначених
економічних факторів.

Крім цього, згідно з пунктом 13 Указу
Президента України від 23 липня 1998
№ 817/98 «Про деякі заходи з
дерегулювання підприємницької
діяльності» індикативні або звичайні
ціни на товари (роботи, послуги) для
застосування їх у податкових або
митних цілях установлюються на
підставі статистичної оцінки рівня цін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку. Індикативні або звичайні ціни
не можуть встановлюватися органами
виконавчої влади, які використовують
їх для нарахування та стягнення
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та неподаткових платежів,
крім випадків відсутності
статистичних даних про рівень цін на
окремі види товарів (робіт, послуг).

Отже, з'ясування рівня звичайних цін
має відбуватися відповідно до
визначеної процедури, а необхідна
інформація - надаватися уповноваженим
державним органом. Таким чином,
будь-які дані, надані приватними
структурами чи не уповноваженими на це
державними органами (висновки,
результати досліджень, витяги з
реєстру прав власності на нерухоме
майно тощо), не є статистичними
документами стосовно звичайних цін на
товари (роботи, послуги) та не можуть
бути підставою для визначення
звичайної ціни.

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.

Як видно з матеріалів справи, 30 червня
2006 року позивачем придбано у
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, за ціною 95000.00
грн., для наступного її переобладнання
під аптеку.

30 січня 2008 року вказаний об'єкт
нерухомості на підставі договору
купівлі-продажу переданий у власність
ОСОБА_1 за ціною 120000.00 грн. Як вказано в
даному договорі, балансова вартість
цієї квартири, згідно з витягом з
реєстру прав власності на нерухоме
майно № 17136785, виданим 20 грудня 2007 року
КП «Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації», становить 98251.00 грн.

Для визначення звичайної ціни
реалізованої позивачем квартири
АДРЕСА_1, податковим органом в ході
перевірки було використано інформацію
про вартість 1 кв.м. житла в 2008 році,
надану агентствами нерухомості ПП
«Моноліт-АН», ПП АН «Челсі», ПП АН
«Тандем».

З огляду на те, що при встановленні
факту невідповідності рівня звичайних
цін, за якими здійснювалась спірна
операція з продажу нерухомого об'єкту,
відповідачем не було представлено
статистичної оцінки рівня цін
реалізації ідентичних або однорідних
товарів, які б вказували на заниження
позивачем ціни продажу вказаного
товарів у співставних умовах, висновки
викладені в акті перевірки від 01
березня 2010 року № 221/23-100/22570942 про
заниження позивачем податку на
прибуток та податку додану вартість у
зв'язку з реалізацією об'єкта
нерухомості за цінами нижче звичайних
є безпідставними.

Крім цього, вказані обставини також
спростовують і висновок податкового
органу про заниження позивачем податку
з доходів фізичних осіб, у зв'язку з
відсутністю наданого ОСОБА_1
додаткового блага при купівлі ним
нерухомого майна (квартири) по вартості
нижче звичайної ціни.

Враховуючи викладене вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про недотримання податковим
органом при реалізації своїх
повноважень щодо донарахування
позивачу податку на додану вартість,
податку на прибуток та податку з
доходів фізичних осіб внаслідок
визначення звичайних цін у
невстановлений законом спосіб.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
частини 1 статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 197, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2010
року по справі № 2а-2322/10/1770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

І.О.
Яворський