Справа № 2а-1670/6454/12
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/800/12393/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Приходько І.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Самойленко М.О.

відповідача: Біленко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 08.11.2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.02.2013 року

у справі № 2а-1670/6454/12

за позовомВиробничо-будівельного
колективного підприємства
«Рассвет»доКременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Полтавської області Державної
податкової службипровизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Виробничо-будівельне колективне
підприємство «Рассвет» (далі по тексту
- позивач, ВБКП «Рассвет») звернулось з
позовом до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Полтавської області Державної
податкової служби (далі по тексту -
відповідач, ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 08.11.2012 року
адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.02.2013 року
апеляційну скаргу ОДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

У запереченні на касаційну скаргу ВБКП
«Рассвет», посилаючись на те, що суди
першої та апеляційної інстанції не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права, просить
касаційну скаргу ОДПІ залишити без
задоволення.

Крім того, скаржник звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
клопотанням про заміну Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби на її
правонаступника - Кременчуцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області, колегія суддів
дійшла висновку щодо обґрунтованості
заявленого клопотання та наявності
підстав для його задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку ВБКП «Рассвет» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 року по 30.06.2012 року, за
результатами якої складено акт від
12.09.2012 року № 3561/22-209-24831310.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п.135.1 ст. 135, п. 137.10 ст.
137, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, а саме -
занижено податок на прибуток на
загальну суму 2555479 грн., п. 198.1, п. 198.6 ст.
198, п. 201.4 п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 731353 грн. та завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду на суму
404596 грн. за червень 2012 року, завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду на суму
4393 грн. за червень 2012 року; пп. 198.6 ст. 198,
пп. 200.1, пп. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, а саме: завищено суму
бюджетного відшкодування ПДВ на
рахунок платника у банку за серпень 2011
року на суму 225762 грн.; пп. 164.2.11 п. 164.2 ст.
164, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.
168. пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, абзац "а" п. 176.2 ст.
176 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки з питань щодо повноти та
своєчасно внесення до бюджету сум
податку з доходів фізичних осіб за
перевіряє мий період на загальну суму
9149,36 грн., п. 3.1, п. 3.2, п. 7.39, п. 7.41 Положення
«Про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні», а саме -
проведення готівкових розрахунків без
подання одержувачем коштів оригіналу
платіжного документа (встановленої
форми та змісту), який підтверджував
сплату покупцем готівкових коштів на
суму 60,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ОДПІ прийнято
податкові повідомлення - рішення від
28.09.2012 року:

№ /1502, яким ВБКП «Рассвет»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств за основним платежем у
розмірі 2 555 479 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями - 828 368,50 грн.;

№ /1503, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем у розмірі 731 353 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями - 365 677
грн.;

№ /164, яким ВБКП «Рассвет»
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі 225
762 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями -112 881 грн.;

№ /165, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 408 989 грн.;

№ /1504, яким до ВБКП «Рассвет»
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 60,00 грн.;

№ /1505, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб за основним
платежем у розмірі 9149,36 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями - 1691,53
грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) передбачено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник. податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи, ВБКП
«Рассвет» та ТОВ «Ріст», ПП «Троян-СВ»,
ПП «Сієра-Сервіс» були здійсненні
господарські операції щодо придбання
товарів.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та
вищевказаними контрагентами
підтверджується наявними в матеріалах
справи рахунками-фактури, видатковими
накладними, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
тощо.

Оплата позивачем придбаного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання позивачем придбаних
товарів у власній господарській
діяльності підтверджується
матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та вищевказаними
контрагентами.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Ріст», ПП
«Троян-СВ» та ПП «Сієра-Сервіс» на час
спірних відносин були зареєстровані як
платники податку (відповідно до вимог
чинного законодавства).

Також, суди обґрунтовано не прийняли до
уваги висновки ОДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог діючого на час
спірних правовідносин законодавства.

В свою чергу, щодо висновків ОДПІ про
порушення ВБКП «Рассвет» п. 198.6 ст. 198, п.
200.1 п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, слід зазначити наступне.

Згідно п. 14.1.18 ст. 14 ПК України бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 200.1. ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України
передбачено, що при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом.

Згідно п. 200.3.ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК
Українипередбачено, що якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно акту від 21.11.2011 року №
7894/23-309/24831310, ДПІ було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ВБКП «Рассвет» з питань
правильності, повноти та
обґрунтованості відшкодування податку
на додану вартість на рахунок платника
у банку за серпень 2011 року.

На підставі даних висновків, що
викладені у вищевказаному акті
перевірки ОДПІ було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 08.12.2011 року №
/257, яким ВБКП «Рассвет» зменшено
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість в сумі 225 762 грн., та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 112 881 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2012 року
у справі № 2а-1670/11094/11 скасовано
податкове повідомлення-рішення від
08.12.2011 року № /257, яким ВБКП
«Рассвет» зменшено бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 225 762 грн., та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 112 881 грн.

Під час розгляду вищевказаної справи
судами було досліджено реальність
господарських взаємовідносин позивача
з ТОВ «Монолітбудкомплект».

Частиною 1 ст. 72 КАС України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України
обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Крім того, в акті перевірки зазначено
про порушення ВБКП «Рассвет» Положення
«Про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні», та
порушення вимог податкового
законодавства під час перевірки з
питань щодо повноти та своєчасно
внесення до бюджету сум податку з
доходів фізичних осіб за перевіряє мий
період.

Відповідно до пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 ПК
України, витрати на відрядження
фізичних осіб, які перебувають у
трудових відносинах із таким платником
податку або є членами керівних органів
платника податку, в межах фактичних
витрат особи, яка відряджена, на проїзд
(у тому числі перевезення багажу,
бронювання транспортних квитків) як до
місця відрядження і назад, так і за
місцем відрядження (у тому числі на
орендованому транспорті), оплату
вартості проживання у готелях
(мотелях), а також включених до таких
рахунків витрат на харчування чи
побутові послуги (прання, чищення,
лагодження та прасування одягу, взуття
чи білизни), на найм інших жилих
приміщень, оплату телефонних розмов,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове
страхування, інші документально
оформлені витрати, пов'язані з
правилами в'їзду та перебування у місці
відрядження, в тому числі будь-які
збори і податки, що підлягають сплаті у
зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього
підпункту витрати можуть бути включені
до складу витрат платника податку лише
за наявності підтвердних документів,
що засвідчують вартість цих витрат у
вигляді транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних
квитанцій), у тому числі електронних
квитків за наявності посадкового
талона та документа про сплату за всіма
видами транспорту, в тому числі
чартерних рейсів, рахунків, отриманих
із готелів (мотелів) або від інших осіб,
що надають послуги з розміщення та
проживання фізичної особи, в тому числі
бронювання місць у місцях проживання,
страхових полісів тощо.

До складу витрат на відрядження
відносяться також витрати, не
підтверджені документально, на
харчування та фінансування інших
власних потреб фізичної особи (добові
витрати), понесені у зв'язку з таким
відрядженням у межах території
України, але не більш як 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року, в
розрахунку за кожен календарний день
такого відрядження, а для відряджень за
кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року, в
розрахунку за кожен календарний день
такого відрядження.

Як вбачається з матеріалів справи, в
акті перевірки зазначено, що
працівником підприємства ОСОБА_4
подано авансові звіти до яких
прикріплено чеки про сплату за
проживання в готелі «Кремінь» м.
Кременчука на загальну суму 1159,59 грн. є
«додатковим благом» працівника; а
також, що посадовими особами
підприємства до авансових звітів
прикріплені чеки на придбання
дизпалива, бензину, газу у різних
містах України без оформлення
належного відрядження.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що понесені витрати на
відрядження працівників ВБКП
«Рассвет» підтверджені наказами на
відрядження, посвідченнями про
відрядження із відмітками про прибуття
посадових осіб позивача до пунктів
призначення, чеками та рахунками.

Кошти на проживання працівника
підприємства ОСОБА_4 в готелі «Кремінь»
м. Кременчука, були відшкодовані ОСОБА_4
в зв'язку з тим, що вони не є "додатковим
благом", а являються прямими витрати
підприємства у зв'язку з виробничою
необхідністю.

17.01.2012 року ВБКП «Рассвет» укладено
угоду № 17/01-СП1 з ТОВ "Паркінг+", для
виконання даного договору позивач
придбав транспортний засіб - ГАЗ 3307 АП17.
Згідно наказу № 11-к від 27.03.2012 року було
прийнято на роботу ОСОБА_4 машиністом
автомобільного крану (автовишки) 4
розряду.

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст. 14 ПК
України додаткові блага - кошти,
матеріальні чи нематеріальні цінності,
послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій та вбачається з
матеріалів справи, відповідачем не
надано належних доказів щодо порушення
ВБКП «Рассвет» Положення «Про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Полтавського
окружного адміністративного суду від
08.11.2012 року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12.02.2013 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Кременчуцьку об'єднану державну
податкову інспекцію Полтавської
області Державної податкової служби на
Кременчуцьку об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області.

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 08.11.2012 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.02.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак І.В. Приходько