Справа № 815/1233/14
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1233/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Саратське
автотранспортне підприємство 15166» до
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області про визнання
незаконною постанови № 031310 від 23.10.2013
року, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Управління
Укртрансінспекції в Одеській області в
якому просив суд визнати незаконною
постанову про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 23.10.2013 року № 031310 Управління
Укртрансінспекції в Одеській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив наступне.

29.09.2013 року співробітники Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
провели перевірку дотримання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом транспортного засобу БАЗ А
079.19, державний номерний знак «НОМЕР_1»,
що належить ТОВ «Саратське
автотранспортне підприємство 15166».

За результатами цієї перевірки 29.09.2013
року відповідач склав акт перевірки
дотримання вимог законодавства про
автомобільний транспорт №079376, яким
встановлені порушення позивачем:

- абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», що
виразилося в наданні послуг з
перевезення пасажирів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, а саме:
відсутній протокол про перевірку та
адаптацію тахографу до транспортного
засобу, відсутній витяг з транспорту
маршруту, який виготовляється як
фотокопія паспорту, завірений печаткою
організатора перевезень;

- абз.8 ч.1 ст.60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», що
виразилося у відсутності щоденних
реєстраційних листків режимів праці та
відпочинку водія ОСОБА_1 з 01.09.2013 року по
29.09.2013 року.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 23.10.2013 року №031289, з №031291 по №031318,
якими позивачеві, за порушення абз.8 ч.1
ст. 60 Закону України «Про автомобільний
транспорт», накладено штраф у
загальному розмірі 9860,00 грн.

Позивач не погоджується з постановою
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області № 031310 від 23.10.2013 року
та вважає її незаконною.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. Про дату, час та
місце судового засідання повідомлявся
належним чином та своєчасно. 03 березня
2014 року через канцелярію суду надійшло
клопотання від представника позивача
про розгляд справи за відсутністю
позивача та його представника (а.с.43).

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та
заперечував проти його задоволення з
підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову (а.с.46).

Крім того, в судовому засіданні
представник відповідача заявив
клопотання про подальший розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Суд, з урахуванням ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
вирішив розглянути дану
адміністративну справу в порядку
письмового провадження.

Дослідивши надані письмові докази,
перевіривши матеріали справи, а також
проаналізувавши законодавство, яке
регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити. Свій висновок суд
вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Саратське
автотранспортне підприємство 15166»
зареєстроване Саратською районною
державною адміністрацією Одеської
області 30.08.1996 року.

Відповідно до завдання на перевірку
від 27.09.2013 року №0030951 29.09.2013 року
співробітники Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
провели перевірку дотримання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом транспортного засобу БАЗ А
079.19, державний номерний знак «НОМЕР_1»,
що належить ТОВ «Саратське
автотранспортне підприємство 15166».

За результатами цієї перевірки 29.09.2013
року відповідач склав акт проведення
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом №079376 (а.с.47), яким
встановлені порушення позивачем:

- абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», що
виразилося в наданні послуг з
перевезення пасажирів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, а саме:
відсутній протокол про перевірку та
адаптацію тахографу до транспортного
засобу, відсутній витяг з транспорту
маршруту, який виготовляється як
фотокопія паспорту, завірений печаткою
організатора перевезень;

- абз.8 ч.1 ст.60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», що
виразилося у відсутності щоденних
реєстраційних листків режимів праці та
відпочинку водія ОСОБА_1 з 01.09.2013 року по
29.09.2013 року.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв постанову про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 031310 від 23.10.2013 року, якою позивачеві,
за порушення абз.8 ч.1 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
накладено штраф у розмірі 340,00 грн.
(а.с.23).

Позивач оскаржив вищезазначену
постанову до Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті.

Державна інспекція України з безпеки
на наземному транспорті листом від
06.12.2013 року №6820/8/15-13 надала відповідь на
скаргу позивача. В вищезазначеному
листі Державна інспекція України з
безпеки на наземному транспорті
зазначила, що постанова про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 031310 від 23.10.2013 року залишається без
змін, а скарга без задоволення (а.с.25).

Згідно з ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії), добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Перевіривши законність рішення
відповідача суд дійшов висновку, що
спірна постанова про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 031310 від 23.10.2013 року, якою позивачеві,
за порушення абз.8 ч.1 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
накладено штраф у розмірі 340,00 грн.,
прийнята відповідачем обґрунтовано, на
підставі Конституції та законів
України, у зв'язку з чим заявлені
позивачем вимоги про скасування цієї
постанови не належать до задоволення.

Так, пункт 1 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, визначає процедуру
здійснення державного контролю за
додержанням суб'єктами господарювання,
які провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту, вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
виконанням умов перевезень, визначених
дозволом на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотриманням
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконанням
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов, внесенням
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників.

Так, як вже було встановлено вище,
впродовж проведення перевірки
позивача відповідач встановив
порушення абз.8 ч.1 ст.60 Закону України
«Про автомобільний транспорт», що
виразилося у відсутності
індивідуальних контрольних листків
режимів праці та відпочинку водія.

Відповідно до п.8 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті під час проведення
комплексної перевірки суб'єкта
господарювання перевіряється
виключно, крім іншого, наявність
тахографів - контрольних пристроїв для
показу чи реєстрації в автоматичному
або напівавтоматичному режимі
інформації про рух транспортних
засобів та періоди роботи водіїв,
ведення щоденних реєстраційних
листків режиму праці та відпочинку
водіїв на транспортних засобах, якими
здійснюються міжнародні автомобільні
перевезення.

Відповідно до п.3.3 Інструкції з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті, затвердженої Наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 24.06.2010 року №385, водій
транспортного засобу, обладнаного
тахографом: забезпечує правильну
експлуатацію тахографа та управління
режимами його роботи відповідно до
інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і
заповнює тахокарти та забезпечує їх
належне зберігання; використовує
тахокарти (у разі використання
аналогового тахографа) або у разі
використання цифрового тахографа -
особисту картку водія кожного дня,
протягом якого керував транспортним
засобом; має при собі: протокол про
перевірку та адаптацію тахографа до
транспортного засобу; заповнені
тахокарти у кількості, що передбачена
ЄУТР, або картку водія чи роздруківку
даних роботи тахографа у разі
обладнання транспортного засобу
цифровим тахографом; у разі
несправності або пошкодження
аналогового тахографа своєчасно
записує від руки дані щодо режиму
роботи та відпочинку на зворотному
боці тахокарти, де нанесена сітка з
відповідними графічними позначками,
інформує про це відповідну посадову
особу перевізника, з яким водій
перебуває у трудових відносинах (для
найманих водіїв); у разі несправності
або пошкодження цифрового тахографа
або картки до нього своєчасно записує
від руки дані щодо режиму роботи та
відпочинку на зворотному боці аркуша,
призначеного для роздруківки даних, що
використовують у даному тахографі, та
забезпечує належне зберігання таких
записів.

Суд зазначає, що з 20 грудня 2010 року
набула чинності Поправка № 6 до ЄУТР в
частині необхідності надання до
контролю реєстраційних листків праці
та відпочинку водія (тахокарт) за
поточний день та попередні 28
календарних дні.

Крім того, суд наголошує, що
вищезазначена інструкція поширюється
на суб'єктів господарювання, які
проводять діяльність у сфері надання
послуг з перевезення пасажирів та/або
вантажів автомобільними транспортними
засобами без будь-якого розмежування
на види перевезень.

Згідно з п.27 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті за наявності підстав
керівник органу державного контролю
або його заступник виносить постанову
про застосування
адміністративно-господарських
штрафів.

Так, відповідно до абз.8 ч.1 ст.60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за порушення режимів праці та
відпочинку водіями транспортних
засобів - штраф у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Також, згідно з ч.3 ст.60 Закону України
«Про автомобільний транспорт» при
вчиненні однією особою двох або більше
правопорушень
адміністративно-господарський штраф
накладається за кожне правопорушення
окремо.

Підсумовуючи вищезазначене суд робить
висновок, що постанова про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 031310 від 23.10.2013 року, якою позивачеві,
за порушення абз.8 ч.1 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
накладено штраф у розмірі 340,00 грн.,
прийнята відповідачем правомірно, на
підставі Конституції та законів
України, у зв'язку з чим заявлені
позивачем вимоги про скасування цієї
постанови не належать до задоволення.

Доводи позивача, якими він
обґрунтовував свої позовні вимоги не
знайшли свого підтвердження впродовж
розгляду справи та спростовуються
наведеними в рішенні суду обставинами.
Адже відповідно до ч.1 ст.71 КАС України:
«Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення».

Відповідно до ч.2 чт.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Оскільки суд по справі свідків не
залучав та не призначав проведення
судових експертиз, розподіл судових
витрат не здійснюється.

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про автомобільний транспорт»,
Порядком здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
Інструкцією з використання
контрольних пристроїв (тахографів) на
автомобільному транспорті, ст.ст. 2, 6-9,
11, 52, 69-71, 86, 94, 128, 159-164 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185,
частини першої-другої, четвертої
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, сторони які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
дану постанову повністю або частково
шляхом подання апеляційної скарги до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
адміністративний суд першої інстанції,
який ухвалив судове рішення.

Суддя
О.Я. Бойко