Справа № 2а/1870/3647/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/96420/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Малиніна В.В. (доповідач), Ситникова О.Ф.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 06 липня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 жовтня 2011 року по справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Ковпаківському районі м. Суми
до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року УПФУ звернулося до
Сумського окружного адміністративного
суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за 2010 рік у розмірі 1
756,80 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 06 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05 жовтня 2011
року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить їх рішення скасувати та
постановити нове яким відмовити у
задоволені позову.

Розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження
відповідно до статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Суд першої інстанції, з висновком
якого погодився суд апеляційної
інстанції, вірно дійшов висновку про
те, що відповідачем самостійно
визначено суму страхових внесків за 2010
рік, на момент розгляду справи
відповідачем залишок заборгованості
не була сплачена у встановлений строк,
а тому позовні вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості зі сплати
страхових внесків за 2010 рік в сумі 1 756,80
грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками судів, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.5 ст.14 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
відповідач є страхувальником та
сплачує страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування відповідно до закону.

Згідно п.6 ч.2 ст.17 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Згідно п.п.3, 4 статті 18 Закону № 1058
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, що
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.
Страхові внески не включаються до
складу податків, інших обов'язкових
платежів, що складають систему
оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.

Згідно зі ст.5 Закону № 1058 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), цей Закон
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом
визначаються: принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню; платники
страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Відповідно до п.п.4 п.8 розділу XV
"Перехідних положень" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (в редакції
Закону України "Про внесення змін до
законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від 08.07.2010року N 2461-VI)
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування (єдиний
податок) зобов'язані сплачувати
страхові внески у розмірі, який
визначається ними самостійно, при
цьому сума страхового внеску з
урахуванням частини єдиного податку,
що перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску, обчисленого від максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників, загального
оподатковуваного доходу, з якої
сплачуються страхові внески.

Статтею 53 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік" від
27.04.2010 р. № 2154-VI встановлено з 1 липня 2010
року мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі 888 гривень, з 1 жовтня
2010 року 907 грн. 00 коп., з 1 грудня 2010 року
922 грн. 00 коп., таким чином мінімальний
страховий внесок на місяць у третьому
кварталі 2010 року становив 294 грн. 82 коп.,
у жовтні-листопаді 2010 року 301 грн. 12 коп.,
у грудні 2010 року 306 грн. 10 коп.

Частинами четвертою та шостою
статті 20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що сплата
страхових внесків здійснюється
виключно в грошовій формі шляхом
внесення відповідних сум страхових
внесків до солідарної системи на
банківські рахунки виконавчих органів
Пенсійного фонду. Страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для відповідача є
квартал.

Згідно п.3 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 р. № 727/98,
відділення Державного казначейства
України наступного дня після
надходження коштів перераховують
відповідні суми внесків до Пенсійного
фонду України.

Згідно поданого до УПФУ в
Ковпаківському районі м. Суми звіту за
2010 рік, відповідачем, як платником
фіксованого податку, самостійно були
нараховані страхові внески в сумі 1 828,80
грн., виходячи із вищезазначеного
мінімального страхового внеску, а саме
липень-вересень 2010 року в сумі 294,82 грн.,
жовтень-листопад 2010 року в сумі 301,12грн.,
грудень 2010 року в сумі 306,10грн., що
підтверджується копією звіту за 2010 рік
(а.с.6) та не заперечується відповідачем.

Із розрахунку позовних вимог УПФУ в
Ковпаківському районі м. Суми
вбачається, що з урахуванням часткової
сплати в розмірі 72,00 грн.,
заборгованість відповідача зі сплати
страхових внесків за 2010 рік складає 1
756,80 грн. (а.с.4), що також підтверджується
витягом з особової картки платника
(а.с.24) та не заперечується
відповідачем.

Частиною 6 ст.18 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (діючої на час виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Частиною 12 ст.20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що страхові
внески підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

Враховуючи те, що відповідачем
самостійно визначено суму страхових
внесків за 2010 рік, на момент розгляду
справи відповідачем залишок
заборгованості не було сплачено у
встановлений строк, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку про те, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості зі сплати
страхових внесків за 2010 рік в сумі 1 756,80
грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

З огляду на викладене, висновки
судів є правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 06 липня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 жовтня 2011 року по справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Ковпаківському районі м. Суми
до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников

Ю.К.Черпак