Справа № 2а-12528/09/2570
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/7427/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2010

у справі № 2а-12528/09/2570

за позовом ОСОБА_2

до 1.Чернігівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Чернігівської області

2.Головного управління Державного
казначейства України Чернігівській
області

про зобов'язання вчинити
певні дії та стягнення штрафу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач,
ОСОБА_2) звернулась до суду з позовом до
Чернігівської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернігівської
області (далі по тексту - відповідач,
Чернігівська МДПІ Чернігівської
області) та Головного управління
Державного казначейства України
Чернігівській області про зобов'язання
перерахувати суму надміру сплаченого
податку з доходів фізичних осіб, що
підлягає поверненню внаслідок
застосування права на податковий
кредит в розмірі 910,24 грн. та стягнення
штрафу за несвоєчасну виплату суми
надміру сплаченого податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 910,24 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 03.02.2010
позовні вимоги задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2010
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 03.02.2010
скасовано та прийнято нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що між позивачем та
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
21.03.2006 укладено договір іпотечного
житлового кредиту на придбання житла,
посвідчений 21.03.2006 приватним
нотаріусом Чернігівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 за
реєстровим номером №666.

Відповідно до договору позивачка
придбала в кредит житловий будинок та
земельну ділянку, що розташовані за
адресою: с. АДРЕСА_1. Предмет іпотеки
оцінено в 61479,00 грн.

В декларації про доходи за 2008 рік,
поданої до Чернігівської МДПІ, позивач
зазначила частину суми процентів за
іпотечним кредитом, сплачених нею, на
підтвердження чого надано відповідні
квитанції, а також додано копії:
паспорта та довідки про присвоєння
ідентифікаційного номеру, договору
купівля-продажу, кредитного договору,
іпотечного договору, квитанцій про
сплату відсотків, довідку про
заробітну плату.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
доказів, передбачених чинним
законодавством, які свідчать про
проживання особи в тому чи іншому
місці, оскільки право на включення до
складу податкового кредиту частини
суми процентів за іпотечним житловим
кредитом виникає у випадку, якщо за
рахунок такого іпотечного житлового
кредиту будується чи придбавається
житло (будинок, квартира, кімната),
визначене таким платником податку як
основне місце його проживання. Разом з
тим, при зміні місця проживання в межах
адміністративно-територіальної
одиниці, на яку поширюється
повноваження органу реєстрації, особа,
яка зареєструвала місце проживання,
або її законний представник повинні
письмово повідомити про це відповідний
орган реєстрації протягом семи днів.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги виходив з наступного, з
чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Пункт 1.5 ст. 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
визначає іпотечний житловий кредит як
фінансовий кредит, що надається
фізичній особі, товариству
співвласників квартир або житловому
кооперативу строком не менше п'яти
повних календарних років для
фінансування витрат, пов'язаних з
будівництвом або придбанням квартири
(кімнати) або житлового будинку (його
частини) (з урахуванням землі, що
знаходиться під таким житловим
будинком, чи присадибної ділянки), які
надаються у власність позичальника з
прийняттям кредитором такого житла
(землі, що знаходиться під ним, чи
присадибної ділянки) у заставу.

Згідно із пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» платник податку має
право включити до складу податкового
кредиту звітного року частину суми
відсотків за іпотечним кредитом,
сплачених платником податку, яка
розраховується за правилами,
визначеними ст.10 цього Закону.

Пунктом 10.1 ст. 10 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
встановлено, що право у платника
податку щодо податкового кредиту на
іпотеку виникає у разі, якщо за рахунок
такого іпотечного житлового кредиту
будується чи придбається житловий
будинок (квартира, кімната), визначений
платником податку як основне місце
проживання.

Відповідно до положень Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
платник податку, який бажає
скористатися правом на податковий
кредит за підсумками звітного року,
повинен протягом року, наступного за
звітним, подати до податкової
інспекції за місцем своєї податкової
адреси річну податкову декларацію про
суму загального річного
оподатковуваного доходу, вказати
підстави, суми та підтвердні документи
щодо податкового кредиту.

Податкова адреса фізичної особи - це
місце постійного або переважного
проживання платника податку, місце
податкової реєстрації платника
податку, визначене згідно із
законодавством (п. 1.14 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб»).

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 01.04.2006 постійно проживає без
реєстрації в АДРЕСА_1 та зареєстрована
за вказаною адресою 05.03.2009, що
підтверджується довідкою №1291 від
15.12.2009, виданої виконавчим комітетом
Рад Слобідської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області.

Оскільки, надання податкового кредиту
здійснюється за наслідками звітного
податкового року (за 2008 рік) та
реєстрація у придбаній за рахунок
іпотечного житлового кредиту квартирі
відбулася 05.03.2009, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що платник
податку може реалізувати своє законне
право на податковий кредит за 2008 рік, а
тому дії Чернігівської МДПІ
Чернігівської області є протиправними.

У відповідності до пп. 20.4.1 п. 20.4 ст. 20
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» особою, яка несе
відповідальність за неповне або
несвоєчасне повернення суми надміру
сплаченого податку, у тому числі
внаслідок застосування права на
податковий кредит, є податковий орган,
який порушує строки подання розрахунку
такої суми або занижує його розмір.

Згідно пп. 20.4.2 п. 20.4 ст. 20 зазначеного
Закону за неповне або несвоєчасне
повернення суми надміру сплаченого
податку, у тому числі внаслідок
застосування права на податковий
кредит, на користь платника податку
сплачуються штрафи, зокрема якщо
платник податку не отримує таку суму у
строк, визначений цим Законом, при
затримці від 91 календарного дня,
наступного за останнім днем граничного
строку її виплати, - у розмірі 100
відсотків від такої суми.

Повернення суми надмірно сплаченого
податку, у тому числі внаслідок
застосування права на податковий
кредит, здійснюється органом
державного казначейства з рахунку, на
який зараховується цей податок до його
розподілу між рівнями відповідних
місцевих бюджетів (пп. 20.4.3 п. 20.4 ст. 20
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»).

Таким чином, колегія суддів
погоджується із судом першої
інстанції, що у разі неповернення
платнику податку надмірно сплаченого
податку внаслідок застосування ним
права на податковий кредит предметом
спору є грошові кошти, які підлягають
поверненню з відповідного бюджетного
рахунку. У зв'язку з цим належним
способом захисту права платника
податку є вимога про стягнення з
відповідного бюджетного рахунку
надмірно сплаченої суми податку.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Отже, постанова Чернігівського
окружного адміністративного суду від
03.02.2010 прийнята відповідно до вимог
чинного законодавства і скасована
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2010
помилково.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалене
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2010 та
залишення в силі постанови
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 03.02.2010.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2010
скасувати та залишити в силі постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 03.02.2010.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров