Справа № 2а/2506/20254/11
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Лямзіна Н.Ю.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді
Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межвича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Чернігівській області на
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 19 грудня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівський області про
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівський області та просить
визнати протиправним та скасувати
рішення Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області щодо обчислення
та призначення йому пенсії за вислугу
років в розмірі 6742 грн. 01 коп.,
зобов'язати відповідача обчислити та
призначити йому пенсію за вислугу
років з 31 грудня 2010 року з розміру
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням,
враховуючи відповідні оклади за
посадою, спеціальним званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 19 грудня 2011 року
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати
рішення Головного управління
Пенсійного Фонду України в
Чернігівській області щодо обчислення
та призначення ОСОБА_3 пенсії за
вислугу років в розмірі 6742 грн. 01 коп.
Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області обчислити та
призначити ОСОБА_3 пенсію з 29.05.2011 року
за вислугу років з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
встановлених законодавством, як це
передбачено ч. З ст. 43 Закону України
„Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб". В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність рішення суду, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом норм процесуального
права, що є підставою для скасування
судового рішення

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
з 31.12.2010 року позивач знаходиться на
обліку в управлінні пенсійного
забезпечення військовослужбовців та
деяких інших категорій громадян
Головного управління Пенсійного фонду
України в Чернігівській області і
отримує пенсію за вислугу років згідно
статті 12 Закону України від 09.04.1992 року
№ 2262 „Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб" (далі Закон № 2262) в
розмірі 73 % грошового забезпечення.

Згідно наказу начальника УМВС України
в Чернігівській області від 30.12.2010 року
№ 289 о/с позивача звільнено зі служби.

Позивач звернувся до відповідача з
вимогою про призначення йому пенсії за
вислугу років, виходячи з розміру
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням,
враховуючи відповідні оклади за
посадою, спеціальним званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством, однак
відповідач відмовив йому, в зв'язку з
чим позивач звернувся до суду за
захистом своїх прав.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку, що
вимога позивача щодо зобов'язання
провести перерахунок пенсії, виходячи
з розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням, враховуючи відповідні
оклади за посадою, військовим
(спеціальним) званням, процентну
надбавку за вислугу років, щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та
премії, в розмірах, встановлених
частиною 3 ст. 43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" є обґрунтованою та підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України
„Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" в редакції Закону України
від 04 квітня 2006 року, яка діяла на час
звернення позивача з заявою про
перерахунок пенсії, встановлено, що
пенсії особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру
грошового забезпечення за останньою
штатно посадою перед звільненням,
враховуючи відповідні оклади за
посадою, військовим (спеціальним)
званням, процентну надбавку за
вислугу років, щомісячні додаткові
види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та
премії в розмірах, установлених
законодавством.

Законом України від 28 грудня 2007 року
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» у статті 43
Закону України „Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" в частині третій слова «за
останньою штатною посадою перед
звільненням» виключено та доповнено
словами «та у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду
України 10-рп/2008 від 22.05.2008 року зміну ч. 3
ст. 43 зазначеного Закону визнано
неконституційною.

Згідно з п.п. 5, 6, 7 зазначеного Рішення
Конституційного Суду України
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення. Рішення
Конституційного Суду України у цій
справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України»,
визнаних неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не
може бути оскаржене.

Тобто, дія ч. 3 ст. 43 Закону України
„Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" в редакції Закону від 28
грудня 2007 року втратила чинність з дня
ухвалення рішення Конституційним
Судом України, тобто, з 22 травня 2008 року,
а тому на час звільнення позивача з
військової служби підлягали
застосуванню норми ст. 43 Закону
України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" в редакції Закону від 04
квітня 2006 року. З огляду на те, що
Закон України „Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановою Кабінету
Міністрів України № 45, відповідач
неправомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено ч. 3 ст. 43 Закону
України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб".

Так, з матеріалів справи вбачається, що
Згідно довідки від 27.10.2011 року №15/908,
виданої УМВС України в Чернігівській
області, грошове утримання
(забезпечення) позивача за останньою
штатною посадою перед звільненням
враховуючи відповідні оклади за
посадою, спеціальним званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством,
становило 10310 грн. 36 коп.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про часткове задоволення
позовних вимог є вірним.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
необґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Чернігівській області - залишити без
задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 19 грудня 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.