Справа № К/9991/28717/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року м.
Київ К/9991/28717/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.01.2010 р.

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19.04.2011 р.

у справі №2а-6619/09/0870

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Запорізький Втормет»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Відкрите акціонерне товариство
«Запорізький Втормет» (далі - позивач)
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
(далі - відповідач) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.01.2010 р.,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011 р.,
позовні вимоги задоволено: скасовано
податкові повідомлення-рішення від
08.05.2009 р. №/0, №/0, від 13.07.2009 р.
№/1, №/1, від 18.09.2009 р. №/2,
№/2 та стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача 6,80
грн. судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2007 р. по 31.12.2008 р., валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2007
р. по 31.12.2008 р., про що складено акт від
28.04.2009 р. №47/23-5/001930097, яким встановлено
порушення позивачем п.п.5.2.5 п.5.2, п.п.5.3.9
п.5.3 ст.5, п.п.11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», внаслідок чого занижено
податок на прибуток за період, що
перевірявся на загальну суму 260 557,00
грн., у т. ч. за 2007 рік 260 557,00 грн.; п.п.7.4.2,
п.п.7.4.3 п.7.4 ст.7, п.11.44 ст.11 Закону України
«Про податок на додану вартість», у
результаті чого занижено ПДВ, що
підлягає сплаті (рядок 27 декларації) на
загальну суму 537 646,00 грн., у т. ч. по
періодах: листопад 2007 р. - 380 391,00 грн.,
січень 2008 р. - 141 693,00 грн., червень 2008 р. - 15
562,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 08.05.2009 р.
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у розмірі 390 835,50
грн., з яких 260 557,00 грн. за основним
платежем та 130 278,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, №/0, яким
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 806 469,00 грн., з яких 537
646,00 гр. за основним платежем та 268 823,00
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

У порядку адміністративного
узгодження вказаних податкових
повідомлень-рішень, податковим органом
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 13.07.2009 р.
№/1, №/1 та від 18.09.2009 р.
№/2, №/2, аналогічні за
змістом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Визначаючи позивачу податкові
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств, податковий орган виходив
із того, що позивачем безпідставно
включено до складу валових витрат за ІV
квартал 2007 року авансові платежі у сумі
1 277 228,00 грн. (платіжні доручення від
19.10.2007 р., 24.12.2007 р. та 26.12.2007 р.),
перераховані Запорізькій митниці як
передплату за митне оформлення товару,
фактично експортованого у І кварталі
2008 року.

З такими висновками податкового
органу, обґрунтовано не погодилися
суди попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються, зокрема, суми внесених
(нарахованих) податків, зборів
(обов'язкових платежів), установлених
Законом України «Про систему
оподаткування» (крім тих, що прямо не
визначені у переліку податків, зборів
(обов'язкових платежів), визначених
зазначеним Законом), включаючи
акцизний збір та рентні платежі, а
також збір у вигляді цільової надбавки
до діючого тарифу на електричну та
теплову енергію, за винятком податків,
зборів (обов'язкових платежів),
передбачених підпунктами 5.3.3, 5.3.4, та
пені, штрафів, неустойок, передбачених
підпунктом 5.3.5 цієї статті.

Відповідно до п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата списання коштів з
банківських рахунків платника податку
на оплату товарів (робіт, послуг), а в
разі їх придбання за готівку - день їх
видачі з каси платника податку;

- або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Сплата позивачем авансових платежів
підтверджується наявними у матеріалах
справи платіжними дорученнями від
19.10.2007 р. №7473, від 24.12.2007 р. №8471, від 26.12.2007
р. №8488. Керуючись наведеними
нормативними приписами позивач
правомірно відніс до складу валових
витрат суму експортованого мита за
першої з подій - в день списання коштів
з банківського рахунку.

При цьому, судовими інстанціями
правомірно не взято до уваги
твердження скаржника про те, що згідно
п.п.11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
датою збільшення валових витрат при
здійсненні операцій з митницею, яка не
є платником податку на прибуток, по
митному оформленню є дата оформлення
митної декларації, тобто завершення
всіх митних процедур, оскільки
позивачем сплачені не послуги, а
авансовий платіж за митне оформлення,
що не може прирівнюватися до послуг.

Стосовно встановлених перевіркою
порушень позивачем вимог п.п.7.4.2, п.п.7.4.3
п.7.4 ст.7, п.11.44 ст.11 Закону України «Про
податок на додану вартість», суди також
аргументовано визначились із
наступним.

Так, проведеною перевіркою
встановлено, що на складах позивача
зберігався металобрухт, придбаний до
06.02.2007 р. та віднесений до складу
податкового кредиту у попередніх
періодах у розмірі 2 663 359,52 грн. у
кількості 3085 т.

Відповідно до наказу підприємства від
05.02.2007 р. №27, у зв'язку зі змінами
оподаткування операцій з
металобрухтом залишки брухту станом на
06.02.2007 р. складувалися окремо та
зберігалися на складах до
відвантаження на експорт.

У подальшому металобрухт згідно
контракту від 28.08.2006 р. №3Р/6, укладеного
з компанією «Euro Steel Holding AG», Ліхтенштейн
(покупець), було експортовано у
листопаді 2007 року на суму 1 958 695,14 грн. та
у січні 2008 року на суму 704 664,38 грн.

Судами було встановлено, що
відповідачем зроблено висновок, що
підприємством безпідставно
застосовано нульову ставку по податку
на додану вартість при експорті
металобрухту, у результаті чого
завищено податковий кредит по податку
на додану вартість на суму 532 671,90 грн.

Відповідно до п.п.11.44 ст.11 Закону
України «Про податок на додану
вартість», тимчасово до 1 січня 2009 року
операції з поставки відходів і брухту
чорних металів, у тому числі операції з
імпорту таких товарів, звільняються
від оподаткування. Перелік таких
товарів із зазначенням кодів згідно з
УКТ ЗЕД затверджує Кабінет Міністрів
України.

Постановою Кабінету міністрів України
від 31.01.2007 р. №104, яка набула чинності з
06.02.2007 р. затверджено Перелік відходів і
брухту чорних металів, операцій з
поставки яких, у тому числі операції з
імпорту, звільняються від сплати
податку на додану вартість.

Пунктом 6.2 ст. 6 Закону України «Про
податок на додану вартість»
встановлено, що при експорті товарів та
супутніх такому експорту послуг ставка
податку становить « 0» відсотків до
бази оподаткування. Цей пункт Закону
стосується всього переліку
експортованої продукції, за винятком
товарів та послуг, передбачених п. 6.3
ст.6 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Відповідно до приписів пункту 6.3 ст. 6
вказаного Закону нульова ставка
податку не застосовується до операцій
з поставки товарів (супутніх послуг) за
межі митного або державного кордону
України, якщо операція з поставки таких
товарів (супутніх послуг) не вважається
об'єктом оподаткування згідно з
пунктом 3.2 статті 3 цього Закону або
звільняється від оподаткування цим
податком згідно з пунктом 5 статті 5
цього Закону (крім підпунктів 5.1.2, 5.1.7 та
пункту 5.2 статті 5 цього Закону, до яких
застосовується така нульова ставка
податку), а також для транспортних
засобів, які відправлялися під митним
режимом переробки за межі митного
кордону України з метою їх ремонту та
повертаються на митну територію
України для їх подальшого вільного
обігу.

Аналізуючи зазначене, можна зробити
висновок про те, що посилання на п. 11.44
ст. 11 Закону України «Про податок
на додану вартість» у вказаних нормах
відсутнє, з огляду на що, суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
зробили висновок про те, що позивач
правомірно застосував нульову ставку
податку на додану вартість до операції
з експорту металобрухту придбаного та
нереалізованого до дати затвердження
Переліку відходів і брухту чорних
металів, операцій з поставки яких, у
тому числі операції з імпорту,
звільняються від сплати податку на
додану вартість (06.02.2007 р.).

Правомірно відхилені судами і доводи
скаржника про необхідність
коригування позивачем податкового
кредиту листопада 2007 р. та січня 2007 р.
суми ПДВ. Загальна сума завищення
податкового кредиту склала 532 671,90 грн.

У той же час, пп. 7.4.2, 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не передбачено обов'язку
позивача здійснювати коригування
податкового кредиту по операціях з
експорту металобрухту, якій був
придбаний до звільнення операцій по
поставці брухту від оподаткування.

Крім того, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього ж
Закону України, на який посилається
представник відповідача в письмових
поясненнях, не містить посилання на п.
11.4 ст. 11 Закону України «Про податок на
додану вартість», отже обмежень щодо
ціни продажу металобрухту законом не
встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень та
наявності підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.
Запоріжжя залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.01.2010 р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19.04.2011 р. у справі №2а-6619/09/0870
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.