Справа № 805/1248/14
Суддя: Дворников М.С.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 р.
Справа № 805/1248/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Дворникова М.С. розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Харцизьку Донецької області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Харцизьку про
стягнення заборгованості у розмірі
13308,92 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Харцизьку Донецької області (надалі -
позивач, Пенсійний Фонд) звернулось до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Харцизьку
Донецької області (далі - відповідач,
Фонд соціального страхування) про
стягнення заборгованості у розмірі
13308,92 грн.

Позовні вимоги Пенсійний Фонд
обґрунтував посиланням на положення
Закону України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", відповідно до яких
органи виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків, починаючи з 1 квітня 2001 року,
повинні відшкодовувати органам
Пенсійного фонду пенсії, сплачені
особам, яким призначено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Відповідно до Порядку,
затвердженому сумісною Постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, органи Пенсійного фонду щомісяця
проводять з відділенням виконавчої
дирекції Фонду звірку витрат по
особових справах потерпілих, складають
акт щомісячної звірки, в якому
визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню та до 15 числа
місяця, наступного за звітним, подають
його відповідним головним управлінням
ПФУ і управлінням виконавчої дирекції
Фонду на місцях.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином. Причин неявки суду не повідомив,
заяв про відкладення розгляду справи
не надсилав.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги, та якими
доказами вони підтверджуються, а також
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, суд
встановив наступне.

На підставі розпоряджень позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36 призначено пенсію у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Годувальники цих осіб отримали
ушкодження здоров'я на виробництві в
Україні.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Харцизьку Донецької області у період
з жовтня 2013 року по грудень 2013 року
вказаним особам була сплачена пенсія у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві в сумі 13308,92 грн.

Відповідачем ця сума не була прийнята
до заліку, що підтверджується актами
щомісячних звірок та таблицями
розбіжностей (а.с. 4-9).

Оскільки відповідач у встановленому
порядку не прийняв до відшкодування
витрати, понесені УПФУ на виплату
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві, то
зазначену суму позивач просив стягнути
з відповідача у судовому порядку.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов не підлягає з
наступних підстав.

Пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до статті 10 Закону
України від 5 листопада 1991 року №1788-ХП
"Про пенсійне забезпечення"
здійснюється органами Пенсійного
фонду України, при цьому стаття 81
вказаного Закону передбачає, що
призначення та виплата пенсій, в тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

З набранням чинності Законом України
від 23 вересня 1999 року №1105-XІV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (надалі - ОСОБА_27 №1105)
обов'язок щодо відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті при настанні страхового
випадку, зокрема, виплати йому або
особам, які перебувають на його
утриманні пенсій по інвалідності у
зв'язку із втратою годувальника,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань (підпункти "г", "д" пункту 1
статті 21 Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону
№1105-XІV, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований; має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону
України від 22 лютого 2001 року №2272-ІІІ
"Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - ОСОБА_27 №2272-ІІІ)
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України.

На виконання Закону №1105-XІV правлінням
Пенсійного фонду України та правлінням
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
прийнята спільна постанова від 4
березня 2003 року № 5-4/4, якою
затверджений "Порядок відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання" (надалі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку визначено, що органи
Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа
місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та списку померлих осіб і
осіб, знятих з обліку з інших причин,
які отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, проводять з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення звірку
витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню, та до 15 числа місяця,
наступного за звітним, подають його
відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV та
Порядку відповідач зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, а саме суму пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, суму пенсії
у зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, допомога на поховання
сім'ї померлого, суми витрат Пенсійного
фонду з виплати і доставки вказаних
пенсій. Наведений перелік
відшкодування шкоди при ушкодженні
здоров'я являється вичерпним та
розширеному тлумаченню не підлягає.

Пунктом 8 статті 36 Закону України від 9
липня 2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхуваня" передбачено, що пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, призначаються
відповідно до Закону №1105-XIV.

Статтями 21, 28 Закону №1105-XIV встановлено,
що у разі настання страхового випадку
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
виплатити особам, які мають на це право,
зокрема, пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 33 Закону №1105-XIV передбачено, що
у разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання.

Такими непрацездатними особами,
зокрема, є жінки, які досягли 55 років, і
чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони
не працюють.

На день смерті годувальника зазначеним
в акті звірки особам не виповнилося
55 років, зокрема:

ОСОБА_1, 1943р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 33 роки;

ОСОБА_2, 1954р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 49 років;

ОСОБА_3., 1960р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 31 рік;

ОСОБА_4, 1943р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 45 років;

ОСОБА_5, 1951р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 35 років;

ОСОБА_6, 1953р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 30 років;

ОСОБА_7, 1945р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 40 років;

ОСОБА_8, 1933р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 41 рік;

ОСОБА_9, 1948р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 39 років;

ОСОБА_11, 1953р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 49 років;

ОСОБА_12, 1941р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 42 роки;

ОСОБА_13, 1955р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 40 років;

ОСОБА_14, 1936р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 42 роки;

ОСОБА_15, 1950р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 38 років;

ОСОБА_16, 1936р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 28 років;

ОСОБА_17, 1943р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 38 років;

ОСОБА_19, 1941р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 47 років;

ОСОБА_20, 1955р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 29 років;

ОСОБА_21, 1937р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 33 роки;

ОСОБА_22, 1955р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 49 років;

ОСОБА_23, 1956р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 45 років;

ОСОБА_24, 1953р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 37 років;

ОСОБА_25, 1953р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 39 років;

ОСОБА_26, 1946р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 44 роки;

ОСОБА_28, 1955р. народження, на момент
загибелі сина мала 44 роки;

ОСОБА_29., 1942р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 28 років;

ОСОБА_30, 1949р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 31 рік;

ОСОБА_31, 1957р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 31 рік;

ОСОБА_32, 1941р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 49 років;

ОСОБА_34, 1936р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 33 роки;

ОСОБА_35, 1960р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 47 років;

ОСОБА_36 1957р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 47 роки;

На момент смерті потерпілого
(годувальника) ці особи не досягли 55
річного віку, були працездатними, груп
інвалідності не встановлено. Таким
чином, вищевказані особи не мають право
на одержання щомісячних страхових
виплат відповідно до Закону №1105-XIV.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача
заборгованості з виплати пенсії цим
особам є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Щодо інших осіб, а саме: ОСОБА_27, ОСОБА_37,
ОСОБА_10, та ОСОБА_18, судом встановлено
наступне:

ОСОБА_27 1938р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 72 роки, та
ОСОБА_37 1934р. народження, на момент
загибелі чоловіка мала 77 років. Однак
матеріали справи не містять щодо цих
осіб допустимих доказів причинно -
наслідкового зв'язку смерті
годувальника з профзахворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
яким, в силу вимог п. 2.10 розділу 2
Інструкції про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженої
Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 року № 606,
має бути довідка МСЕК за формою № 168-1/о.

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент
загибелі батька мала 21 рік; згідно із
розпорядженням від 15.10.2009 їй
призначено пенсію у зв'язку із втратою
годувальника, який помер у зв'язку із
нещасним випадком на виробництві
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також, як вбачається із розпорядження
ОСОБА_10, є інвалідом з дитинства,
встановлена ІІІ група інвалідності з
06.01.1959 року тобто після втрати
годувальника, який помер у зв'язку із
нещасним випадком на виробництві
ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В матеріалах справи наявна довідка з
якої вбачається, що ОСОБА_10 перебувала
на утриманні батька до дня його смерті,
проте висновку МСЕК про визнання її
непрацездатною в матеріалах справи не
міститься.

З приводу не врахування відповідачем
суми витрат на виплату пенсій у зв'язку
із втратою годувальника ОСОБА_18
встановлено, що на день смерті батька
ОСОБА_38 його дочці ОСОБА_18 виповнилось
два місяця, а тому у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Ці обставини були встановлені судовими
рішеннями від 7 серпня 2012 року по справі
№ 2а/0570/8914/2012 та від 19 лютого 2013 року по
справі № 805/750/13-а, які набрали законної
сили, тому не підлягають доказуванню в
межах даної справи відповідно до
частини 1 статті 72 КАС України, та не
можуть оскаржуватись в даній
адміністративній справі у
відповідності до частини 5 статті 254 КАС
України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Суд зазначає, що відповідачем доведено
факт відсутності правових підстав для
відшкодування витрат на виплату пенсій
по втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання стосовно осіб по особовим
справам: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36 відповідно до норм
діючого законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача є
обґрунтованими лише щодо стягнення
суми витрат на виплату пенсії у зв'язку
із втратою годувальника ОСОБА_18 за
період з жовтня по грудень 2013 року в
сумі 143 грн. 58 коп. (47,86 х 3 =143,58)

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-72, 79, 86,
87, 94, 99, 104-107, 110, 121-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в м. Харцизьку Донецької
області - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Харцизьку на
користь Управління Пенсійного фонду
України в м. Харцизьку Донецької
області витрати на виплату пенсій у
зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_18
в сумі 143 (сто сорок три) грн. 58 коп.

В іншій частині позовних вимог у
задоволенні відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 КАС України,
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дворников М.С.