Справа № К/9991/52458/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/52458/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Чернігівської митниці

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2011 р.

у справі №2а-5818/10/2570

за позовом Акціонерного товариства
закритого типу «А/Т тютюнова компанія
«В.А.Т.-Прилуки»

до Чернігівської митниці

про скасування податкових повідомлень,

ВСТАНОВИВ :

Акціонерне товариство закритого типу
«А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки»
(далі-позивач) звернулося до суду з
позовом до Чернігівської митниці
(далі-відповідач) про скасування
податкових повідомлень.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010 р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2011 р.
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким
позовні вимоги задоволено: визнано
протиправними та скасовано рішення
відповідача від 21.07.2010 р. №102000003/2010/046/2,
№10200003/2010/047/2, №10200003/2010/048/2, №102000003/2010/049/2,
а також визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення
форми «Р» від 20.08.2010 р. №37 та №38.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведено планову
документальну перевірку позивача за
період діяльності з 01.10.2007 р. по 31.03.2010 р.,
за результатами якої складено акт від
11.08. 2010 року №0005/0/102000000/.

У ході проведеної перевірки
встановлено, що за вантажними митними
деклараціями від 01.06.20009 р. №102040000/9/040877,
від 18.09.2009 р. №102040000/9/041631, від 21.09.2009 р.
№102040000/9/041645, від 06.10.2009 р. №102040000/9/041743
здійснено митне оформлення
біаксеально орієнтованої
поліпропіленової плівки, імпортованої
зі звільненням від сплати ввізного
мита відповідно до Угоди про вільну
торгівлю між Урядом України та Урядом
Російської Федерації. Для
підтвердження заявленої країни
походження (Російська Федерація) при
митному оформленні позивачем було
надано сертифікати про форми СТ-1 від
20.05.2009 р. № RUUA , від 14.09.2009 р. № RUUA
, від 18.08.2009 р. №RUUA , від 02.10.2009
р. № RUUA , видані Новгородською
торгово-промисловою палатою (Російська
Федерація), засвідчені уповноваженим
органом - Новгородською ТПП.

Під час проведення перевірки,
відповідачем прийняті рішення від
21.07.2010 р. №102000003/2010/0046/2, №102000003/2010/0047/2,
№102000003/2010/0048/2, №102000003/2010/0049/2 про
визнання недійсними преференційних
сертифікатів про походження товару
форми СТ-1 від 20.05.2009 р. № RUUA , від
14.09.2009 р. №RUUA , від 18.09.2009 р. № RUUA
, від 02.10.2009 р. № RUUA , а країну
походження визначено, як невідому.

На підставі даного акту відповідачем
прийняті податкові повідомлення форми
«Р» від 20.08.2010 р. №37, про визначення
зобов'язання позивача зі сплатити
ввізного мита та застосовані штрафні
(фінансові) санкції, всього на суму 110
646,44 грн. та № 38, яким визначено
податкове зобов'язання зі сплатити
податку на додану вартість та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції всього на суму 22 140,83 грн.

Зазначені рішення та податкові
повідомлення форми «Р» позивачем були
оскаржені до Чернігівської митниці та
до Державної митної служби України.
Подані скарги залишені без
задоволення, а оскаржувані рішення та
податкові повідомлення форми «Р» - без
змін.

Задовольняючи позовні вимоги суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що визнаючи недійсними офіційні
документи, видані компетентними
органами іншої держави (Новгородської
ТПП Російської Федерації), відповідач
вийшов за межі своїх повноважень, що
обмежуються територією України, та
діяв всупереч міжнародним
зобов'язанням України щодо невтручання
у внутрішні справи та визнання
суверенітету іншої держави.

Крім того, згідно висновків суду
апеляційної інстанції, митні органи,
після здійснення процедури митного
оформлення товарів та випуску їх у
вільний обіг позбавлені можливості
визначати код товарної номенклатури
таких товарів і як наслідок приймати
податкові повідомлення про визначення
ввізного мита та податку на додану
вартість.

Як свідчать матеріли справи, за
перевіряємий період позивачем
здійснено 243 зовнішньоекономічні
операції щодо ввезення на митну
територію України у митному режимі -
«імпорт», зокрема, біаксеально
орієнтованої поліпропіленової плівки,
зі звільненням від сплати ввізного
мита відповідно до положень Угод про
вільну торгівлю з Російською
Федерацією та Республікою Молдова.

Під час митного контролю та митного
оформлення товарів, імпортованих
позивачем, митним органом було
прийнято рішення щодо визнання
невідомою країни походження товару,
заявленого до митного оформлення у
режимі найбільшого сприяння та рішення
про визначення преференційних
сертифікатів недійсними для
застосування режиму вільної торгівлі.

Так, позивачем за вантажними митними
деклараціями від 01.06.2009 р. №102040000/9/040877,
від 18.09.2009 р. №102040000/9/041631, від 21.09.2009 р.
№102040000/9/041645, від 06.10.2009 р. №102040000/9/041743
здійснено митне оформлення
біаксеально орієнтованої
поліпропіленової плівки.

Для підтвердження заявленої країни
походження (Російська Федерація) при
митному оформленні позивачем було
надано сертифікати форми СТ-1 від 20.05.2009
р. № RUUA , від 14.09.2009 р. № RUUA ,
від 18.09.2009 р. № RUUA , від 02.10.2009 р. №
RUUA , видані та засвідчені
Новгородською торгово-промисловою
палатою (Російська Федерація).

Відповідач своїми листами від 13.05.2010 р.
№04/1357 та від 22.06.2010 р. №04/1810 звернувся до
Новгородського торгово-промислової
палати щодо надання документів,
необхідних для перевірки критерію
достатньої обробки/переробки
ввезеного товару.

Враховуючи те, що Новгородською
торгово-промисловою палатою не надано
митному органу для перевірки критерію
достатньої обробки/переробки вантажні
митні декларації на імпорт фарб
Німецького походження, які були
використані при виготовленні
біаксеально орієнтованої
поліпропіленової плівки, відомостей
про вартість кожної складової
виробничих витрат, а також включення до
ціни імпортованої плівки «ZSD 20.0»
походженням з Німеччини витрат на
митні операції (мито) та заниження
вартості транспортування і зборів
Розрахунку собівартості порівняно з
фактичною вартістю транспортування
при експорті товару з Російської
Федерації до України, на думку митного
органу, свідчить про те, що ввезений
товар - біаксеально орієнтована
поліпропіленова плівка не набуває
статусу російського походження.

У зв'язку з цим, митним органом під час
перевірки прийняті рішення про
визнання недійсними преференційних
сертифікатів про походження товару, а
країну походження - невідомою, що стало
підставою для донарахування
податкових зобов'язань позивачу.

Крім того, в ході перевірки, під час
опрацювання ряду ВМД, за якими були
задекларовані та оформлені запчастини
до обладнання, встановлено факти
невірної класифікації товарів згідно
УКТЗЕД, що призвело до заниження
податкових зобов'язань зі сплати
ввізного мита та зі сплати податку на
додану вартість.

Так, на територію України були ввезені
запчастини до пакувальної, сигаретної
машин, пневмотранспорту вальної,
сушильної машин та машин по
виробництву фільтропачок, ацетатний
джут, картон ВАТАВАК, фарба друкарська,
запчастини до автоматичної модульної
станції Sodimax, тощо, які задекларовані за
кодами УКТЗЕД 8422, 8478, 8479 та 8414, у яких, на
думку податкового органу, вказаний
товар описується загальним словом
«частини», при цьому товарні позиції
8483, 7307, 7318, 8302 детально описують кожен
виріб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Визначення засад організації та
здійснення митної справи в Україні,
регулювання економічних,
організаційних, правових, кадрових та
соціальних аспектів діяльності митної
служби України передбачені Митним
кодексом України.

Згідно з ч.5 ст.43 Митного кодексу
України, у разі ввезення на митну
територію України, після здійснення у
повному обсязі митного оформлення
товарів і транспортних засобів, що
переміщуються через митний кордон
України, митний контроль закінчується.

Відповідно до ст.69 Митного кодексу
України, незалежно від закінчення
операцій митного контролю, оформлення
та пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи.
Такий контроль здійснюється на
підставі письмового розпорядження
керівника митного органу або особи, яка
його заміщує.

У відповідності до ст. 78 зазначеного
Кодексу, митне оформлення здійснюється
митним органом, як правило, протягом
однієї доби з часу пред'явлення товарів
і транспортних засобів, що підлягають
митному оформленню, подання митної
декларації та всіх необхідних
документів і відомостей. Митне
оформлення вважається завершеним
після виконання митним органом митних
процедур, визначених ним на підставі
цього Кодексу відповідно до заявленого
митного режиму.

Аналіз наведених норм свідчить про
можливість митного контролю після
завершення митного оформлення за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України.

Разом із тим, таких обставин у даній
справі судом попередньої інстанції
встановлено не було.

Висновки акта перевірки про наявність
порушень щодо сертифікатів про
походження товарів з Російської
Федерації та класифікації товарів,
митне оформлення яких було закінчено,
обґрунтовано не взяті до уваги судом
апеляційної інстанції, оскільки вони
не відповідають меті та виходять за
межі перевірки системи звітності та
обліку підприємства, визначеної
митницею до її початку.

Визначаючись з безпідставністю
доводів митного органу про невірну
класифікацію позивачем ввезеного
товару, запасних частин, суд
апеляційної інстанції також
обгрунтовано зазначив, що належним
доказом факту неправильної
класифікації товару є рішення митного
органу про класифікацію товарів,
прийняте відповідно до ст.ст. 312, 313
Митного кодексу України.

Відповідно до приписів ст.312 Митного
кодексу України, ведення УКТЗЕД
здійснює спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади в
галузі митної справи в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Митні органи класифікують товари,
тобто відносять товари до
класифікаційних групувань, зазначених
в УКТЗЕД. Рішення митних органів щодо
класифікації товарів для митних цілей
є обов'язковими для підприємств і
громадян (ст.313 Митного кодексу
України).

У той же час, матеріали справи не
містять рішення Чернігівської митниці
щодо визначення класифікації товару,
який був ввезений позивачем за період з
01.10.2007 р. по 31.03.2010 р.

Враховуючи те, що митний органи,
приймаючи вантажні митні декларації та
випускаючи товар на митну територію
України у вільний обіг, погоджувався з
кодом товарної номенклатури,
зазначеним позивачем, та відомостями
щодо сплати мита і податку на додану
вартість, то відповідно до п.10.3 ст.10
Закону України «Про податок на додану
вартість» та пп.4.2.1 п.4.2 ст.4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», у відповідача були відсутні
підстави для визначення податкових
зобов'язань у зв'язку з помилковим
визначенням коду товарної
номенклатури.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції стосовно
наявності підстав для скасування
спірних рішень та податкових
повідомлень, а відтак задоволення
позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване судове рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Чернігівської
митниці залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2011 р. у
справі №2а-5818/10/2570 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.