Справа № 825/3842/13-а
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3842/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Соломко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Грищенко Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі
Костюченко М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, згідно ч.1 ст.41 КАС України,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня
2013р. у справі за адміністративним
позовом Чернігівського міського
центру зайнятості - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_2 про
стягнення незаконно отриманого
матеріального забезпечення на випадок
безробіття,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року позов задоволено повністю,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Чернігівського міського центру
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття кошти
незаконно отриманого матеріального
забезпечення на випадок безробіття в
сумі 1326 грн. 76 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
адміністративного позову.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем матеріальне забезпечення
на випадок безробіття отримано
незаконно, а тому стягнув на користь
позивача суму такого.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ОСОБА_2 згідно поданої ним заяви від
14.07.2009року був зареєстрований в
Чернігівському міському центрі
зайнятості як такий, що шукає роботу, та
який в заяві зазначив, що не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності.

Чернігівським міським центром
зайнятості відповідачу було надано
статус безробітного як такому, що шукає
роботу, та призначено допомогу по
безробіттю відповідно до статей 22, 23
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування України на
випадок безробіття» та Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 року № 307.

За період з 14.07.2009 року по 14.09.2009 року
ОСОБА_2 отримав грошову допомогу по
безробіттю відповідно до статті 7
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», в розмірі 1326,76 грн.

17.09.2013року позивачем відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування України на
випадок безробіття» проведено
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення за результатами якого
складено акт № 665, яким встановлено, що
в період перебування на обліку в ЧМЗЦ
та виплати допомоги по безробіттю
ОСОБА_2 був зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, що є
порушенням частини другої статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Підпунктом «б» ч.3 статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення»
визначено, що в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Безробітними, згідно з положеннями
статті 2 Закону України «Про зайнятість
населення», визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку № 307,
допомога по безробіттю надається
застрахованим та незастрахованим
особам, визнаним у встановленому
порядку безробітними.

Згідно з абзацом 1 та 2 пункту 5 частини
другої статті 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» виконавча дирекція Фонду
та її робочі органи, зокрема,
контролюють правильність витрат за
страхуванням на випадок безробіття,
проводять розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення в порядку,
встановленому центральними органами
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, державної
податкової політики, Пенсійним фондом
України за погодженням з правлінням
Фонду. Розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
здійснюється шляхом звіряння даних,
зазначених у документах
страхувальника, з базою даних
Пенсійного фонду України та Державної
податкової адміністрації України, а в
разі необхідності - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 307,
перевірка проводиться районними,
міськрайонними, міськими та районними
у містах центрами зайнятості, на які
покладено виконання функцій робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, за місцем
реєстрації роботодавця як платника
внесків на загальнообов'язкове
соціальне страхування на випадок
безробіття у разі, коли: подані
застрахованою особою документи дають
їй право на одержання допомоги по
безробіттю відповідно до частини
першої статті 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття"; особа, яка одержує
допомогу по безробіттю та не може бути
працевлаштована у зв'язку з
відсутністю на ринку праці підходящої
роботи, виявила бажання отримати
залишок належної їй допомоги по
безробіттю одноразово для організації
підприємницької діяльності.

Розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним, згідно з п.2
Порядку, затвердженого наказами
Державної податкової адміністрації
України, Пенсійним фондом та
Міністерством праці та соціальної
політики України, від 13.02.2009 року №
7-1|60/62, розслідування згідно з цим
Порядком здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Відповідно до пунктів 5, 6, 7, 8 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним, перевірка
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, проводиться центрами
зайнятості шляхом: звіряння наданої
особою інформації з відомостями,
наявними в Державній податковій
адміністрації України, Пенсійному
фонді України, у державних
реєстраторів. За результатами звірки
або перевірки оформлюється акт, який
підписується посадовими особами, що її
проводили. У разі встановлення центром
зайнятості відповідно до цього Порядку
належності безробітної особи до
категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. Рішення про повернення коштів
особою чи роботодавцем оформлюється
наказом. Протягом двох робочих днів
після прийняття рішення центр
зайнятості надсилає особі чи
роботодавцю рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення повернути
незаконно виплачені кошти. У разі
неповернення коштів у встановлений
строк, стягнення таких коштів
здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Тому висновок суду першої інстанції, що
на позивача покладено обов'язок
здійснювати контроль за правильністю
та обґрунтованістю виплат на випадок
безробіття шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної, є
вірним.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, позивачем не була проведена
перевірка достовірності даних, що
зазначені відповідачем в заяві від
14.09.2009 року під час його реєстрації як
безробітного, що є порушенням Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», за результатами
якої складено акт № 665 від 17.09.2013 року.

Даним актом перевірки встановлено, що
ОСОБА_2 перебував на обліку в ЧМЦЗ з
14.07.2009 р. по 30.10.2009 р., а підприємницьку
діяльність припинено 18.07.2013 року, що є
порушенням частини 2 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», та
підтверджується Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Отже, на час проведення виплат по
безробіттю в період з 14.07.2009 року по
30.10.2009 року відповідач був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець і на момент
оформлення статусу безробітного та
призначення допомоги по безробіттю
відносився до зайнятого населення.

Згідно із частинами другою та третьою
статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Отже, обов'язок щодо своєчасного
надання відомостей про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг покладено на осіб, які
зареєстровані як безробітні, однак
цього обов'язку відповідачем не
виконано.

Пунктом 6.14 вищевказаного Порядку № 307
передбачено, якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, у тому числі встановлені під
час розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку. Сума виплаченої
допомоги по безробіттю
підтверджується відповідною довідкою
центру зайнятості, що підписується
керівником, головним бухгалтером та
скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.09.2013 року позивачем був виданий наказ
«Про повернення коштів гр. ОСОБА_2» № 370
та направлено лист від 18.09.2013 року №
05/4400 з вимогою повернути кошти на
протязі 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення.

Даний наказ відповідачем отримано та
не оскаржено, кошти в розмірі 1326,76 грн.
до Чернігівського міського центру
зайнятості добровільно не повернуто.

Щодо строків давності, то колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, оскільки, позивач
дізнався про порушення відповідачем
вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» - 17.09.2013 року, з моменту
виявлення факту надання відповідачем
недостовірних даних, що
підтверджується актом перевірки № 665.
Адміністративний позов подано-17.10.2013
року.

Відповідно до ч.1,2 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
суб'єкт владних повноважень має право
звернутися до суду у випадках,
встановлених законами України з дня,
коли дізнався про порушення, а тому
строк звернення вданому випадку не
пропущено.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права. Вказаним
вимогам Закону постанова суду першої
інстанції відповідає.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
постанова суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції не вбачається.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня
2013р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте, може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І. О.
Лічевецький

В.П.
Мельничук

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.