Справа № 822/2688/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ К/800/50442/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року

у справі № 822/2688/13-а

за позовом Приватного підприємства
«Піровибухсервіс»

до Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області,

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«АРІАЛТРЕЙД»,

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Веста Прайм»,

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергозбут-5»,

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕМФ плюс»,

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна компанія
«Протон»,

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
«Піровибухсервіс» (позивач) звернулось
до суду з позовом до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області (відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 13 травня 2013 року та №
від 01 квітня 2013 року.

Постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від 31
липня 2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано відсутністю економічного
змісту та реального характеру
господарських операцій, здійснених
позивачем за договорами доручення,
укладеними з Товариством з обмеженою
відповідальністю «АРІАЛТРЕЙД»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Веста Прайм»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Енергозбут-5»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕМФ плюс»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна компанія
«Протон», що свідчить, на думку суду,
про фіктивний характер проведених
операцій та їх спрямування на
неправомірне отримання ПП
«Піровибухсервіс» податкової вигоди
шляхом зменшення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року
апеляційну скаргу ПП
«Піровибухсервіс» задоволено
повністю. Постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 31
липня 2013 року скасовано та прийнято
нову постанову, якою адміністративний
позов задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення
№ від 13 травня 2013 року та №
від 01 квітня 2013 року. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ПП «Піровибухсервіс» судові витрати в
розмірі 3 441,00 грн. шляхом безспірного
списання з рахунку
Кам'янець-Подільської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, відповідач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Вінницького апеляційного
адміністративного суду від
19 вересня 2013 року та залишення в силі
постанови Хмельницького окружного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено планову виїзну перевірку ПП
«Піровибухсервіс» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня
2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01 жовтня 2011
року по 31 грудня 2012 року, за
результатами якої складено акт №
480/221/32115360 від 18 березня 2013
року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 01
квітня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі
1 810 956,00 грн. (1 311 379,00 грн. - основний
платіж, 499 577,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції), та податкове
повідомлення-рішення № від 01
квітня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 1 822 899,00
грн. (1 215 266,00 грн. - основний платіж,
607 633,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

За результатами адміністративного
оскарження, податкове
повідомлення-рішення № від 01
квітня 2013 року скасовано в частині
визначеної суми штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 47 150,00 грн., що стало
підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 13
травня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 1 763 806 ,00 грн. (1 311
379,00 грн. - основний платіж, 452 427,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 138.1.1 пункту 138.1,
пунктів 138.2, 138.4, 138.8, підпункту 138.10.3
пункту 138.10 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139,
пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) у зв'язку з неправомірним
формуванням валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за договорами
доручення, укладеними з ТОВ
«АРІАЛТРЕЙД», ТОВ «Веста Прайм», ТОВ
«Енергозбут-5», ТОВ «ЕМФ плюс»,
ТОВ «ВКК «Протон», з підстав
відсутності факту реального вчинення
господарських операцій та, як наслідок,
нікчемності відповідних правочинів.

Обґрунтовуючи свою правову позицію
щодо неправомірного формування
позивачем даних податкового обліку за
спірними господарськими операціями,
контролюючий орган вказував на те, що
контрагенти ПП «Піровибухсервіс» не
знаходяться за місцем реєстрації.
Також, відповідач наголошував на
недоведеності позивачем необхідності
укладання спірних договорів при
здійсненні господарської діяльності.

Задовольняючи адміністративний позов
повністю, суд апеляційної інстанції
виходив з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін
майнового стану платника податків як
обов'язкова ознака господарської
операції кореспондує з нормами ПК
України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, не
включаються до складу валових витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, позивачем (довіритель) в
охоплений перевіркою період укладено
ряд договорів доручень з
ТОВ «АРІАЛТРЕЙД», ТОВ «Веста
Прайм», ТОВ «Енергозбут-5», ТОВ «ЕМФ
плюс», ТОВ «ВКК «Протон» (повірені),
відповідно до умов яких повірені
зобов'язались від імені та за рахунок
довірителя знайти покупців та укласти
з ними відповідні договори на поставку
належних ПП «Піровибухсервіс»
матеріалів.

На підтвердження фактичного
виконання умов укладених з
контрагентами договорів позивачем
долучено до матеріалів справи звіти
про виконання договорів доручення,
податкові накладні, довіреності, акти
прийому-передачі виконаних робіт,
банківські виписки, платіжні
доручення, яким, на переконання колегії
суддів, Вінницьким апеляційним
адміністративним судом надано належну
правову оцінку, як того вимагають
правила статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Також, судом апеляційної
інстанції встановлено, що необхідність
укладання договорів з повіреними в
розглядуваній ситуації обумовлена
відмовами потенційних покупців
продукції, що реалізується позивачем,
на направлені останнім
листи-пропозиції. В свою чергу, ТОВ
«АРІАЛТРЕЙД», ТОВ «Веста Прайм»,
ТОВ «Енергозбут-5», ТОВ «ЕМФ
плюс», ТОВ «ВКК «Протон» завдяки
проведеним роботам вдалось від імені
позивача укласти ряд договорів
поставки, які долучено ПП
«Піровибухсервіс» до матеріалів
справи на підтвердження пов'язаності
отриманих послуг із власною
господарською діяльністю.

При цьому слід враховувати,
що податкове законодавство не ставить
в залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від інших
осіб, зокрема, від перебування
постачальників за юридичною адресою.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
контрагентів може слугувати підставою
для висновку про неправомірне
формування ним даних податкового
обліку.

Разом з тим, матеріали
адміністративної справи не містять
належних та допустимих доказів, які
засвідчували б відсутність фактичного
виконання господарських операцій за
спірними договорами, узгодженість дій
позивача з контрагентами з метою
незаконного отримання податкових
вигод або його обізнаність з такими
діями повірених. Не надано
відповідачем і будь-яких доказів на
підтвердження своїх доводів щодо
фіктивності (підроблення) долучених
позивачем до матеріалів справи
первинних документів, договорів
поставки, листів-пропозицій, як-от -
висновків експертів, вироків у
кримінальних справах тощо.

А відтак, твердження податкового
органу про нікчемність укладених
позивачем з ТОВ «Аріал Трейд», ТОВ
«Веста Прайм», ТОВ «Енергозбут-5», ТОВ
«ЕМФ плюс», ТОВ ВКК «Протон» правочинів
є необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року такою, що прийнята
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області відхилити, а
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.