Справа № 812/9969/13-а
Суддя: О.П. Островська
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/9969/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді: Островської О.П.,

при секретарі: Тельдековій Н.В.,

за участю:

представника позивача: Івасюк І.О.,

представник відповідача: не прибув,

представники третіх осіб: не прибули,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луганську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» до Луганського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
треті особи - Сєвєродонецька міська
рада Луганської області, Комунальне
підприємство
«Сєвєродонецьктеплокомуненерго» про
часткове визнання не чинним з моменту
його прийняття та скасування повністю
Рішення №01-24/212 від 30.09.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2013 року позивач Державне
підприємство «Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» звернувся до
суду з позовом до відповідача
Луганського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про визнання незаконним з
моменту його прийняття та скасувати
повністю Рішення № 01-24/212 від 30.09.2013 року
адміністративної колегії Луганського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України у
справі № 196 «Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладання штрафу» у
розмірі 68000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на те що, під час
розгляду справи органом
Антимонопольного комітету України
було грубо порушено приписи ст. 4 Закону
України «Про Антимонопольний комітет
України», а саме відповідач
припустився порушення одного із
основоположних принципів діяльності
Антимонопольного комітету України -
принципу захисту конкуренції на
засадах рівності фізичних та юридичних
осіб перед законом.

Так, у заяві ОСОБА_4, яка стала підставою
для розгляду справи відносно позивача
йшлося про вчинення тотожного
правопорушення двома самостійними
суб'єктами: ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та
Комунальним підприємством
«Сєвєродонецьктеплокомуненерго».

При цьому, зміст порушення, його
визначальні чинники та фактории, як
щодо позивача, так і відносно КП
«Сєвєродонецьктеплокомуненерго» (як
то зазначено в заяві ОСОБА_4) є
абсолютно ідентичними. Однак, за
незрозумілих для позивача причин
відповідач щодо двох рівнозначних
суб'єктів господарювання прийняв
абсолютно різнопланові рішення: ДП
«Сєвєродонецька ТЕЦ» була піддана
штрафним санкціям, а КП
«Сєвєродонецьктеплокомуненерго» було
звільнене від юридичної
відповідальності.

Тобто, відповідачем порушено
процедуру, якої відповідач мав
дотримуватися.

Крім того, відповідачем не було
здійснено всебічного, повного і
об'єктивного з'ясування дійсних
обставин справи, зокрема ті обставини,
які обумовили припинення
підприємством надання послуг з
централізованого гарячого
водопостачання.

Так, не було враховано положення ч.3 ст.
16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» в частині
можливості припинення надання послуг,
де зазначено у числі іншого і
необхідність проведення ремонтних
робіт за погодженим у встановленому
порядку графіком.

Не враховано, що позивачем було
своєчасно та належним чином
опрацьовано графіки ремонтів
основного обладнання, а також заходи з
підготовки підрозділів до роботи в
осінньо-зимовий період 2013-2014 років, які
були затверджені і погоджені
заступником міського голови. Отже
рішення позивача про припинення
постачання споживачам гарячої води з 5
квітня 2013 року є правомірним, а тому
висновок відповідача про наявне
зловживання позивачем своїм
монопольним становищем є
неправомірним.

При цьому , також не були враховані
техніко-технологічні особливості
постачання гарячої води, яка
здійснюється одно магістральними
трубопроводами, спорудженими для
подачі теплоносія централізованого
опалення до житлового фонду, тому
проведення ремонтних робіт на
магістральних трубопроводах
унеможливлює одночасну подачу
населенню гарячої води.

Також, відповідачем не досліджено і не
враховано, яким же чином виробляється
теплоносій для нагрівання холодної
води в бойлерах, що розташовані в
підвальних приміщеннях житлових
будинків. Згідно з установленими
технологічними процесами вироблення
теплоносія являє собою побічний
продукт виробництва електричної
енергії. Вироблення теплоносія для
підігріву холодної води й перетворення
її в стан гарячої води можливе лише за
умови запуску в роботу механізмів й
обладнання, котре виробляє електричну
енергію.

Саме в цей між-опалювальний період в
балансі Оптового ринку електричної
енергії не були закладені обсяги
виробництва та відпуску електричної
енергії ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ». Тому
Сєвєродонецька міська рада і не
визначила ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ»
виконавцем послуг централізованого
постачання гарячої води населенню м.
Сєвєродонецька в між-опалювальний
період 2013 року.

У подальшому позивач уточнив свої
позовні вимоги, де зазначивши на
необхідність зменшення позовних вимог,
вказав, що пунктом 1 резолютивної
частини оскаржуваного рішення визнано,
що позивач займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку надання
послуг з централізованого постачання
теплової енергії та гарячого
водопостачання в межах власних
теплових мереж у м. Сєвєродонецьку. Не
заперечуючи проти цього, позивач
вважає за необхідне виключити з
предмету позову п.1 резолютивної
частині оскаржуваного рішення
відповідача.

У іншому, посилаючись на ті ж обставини,
позивач просив визнати недійсним з
моменту його прийняття та скасувати
рішення № 01-24/212 від 30 вересня 2013 року
адміністративної колегії Луганського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України у
справі №196 «Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу» в
частині -

п.2 - визнання дій Державного
підприємства «Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» з відмови у
реалізації товару: а саме послуги з
централізованого постачання гарячої
води у між опалювальний період у 2013
році, порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбаченого пунктом 2 ст. 50 та
пунктом 5 частини 2 статті 13 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» у вигляді зловживання
монопольним становищем на ринку шляхом
повної відмови від реалізації товару
за відсутності альтернативних джерел
придбання;

п.3 - накладення на Державне
підприємство «Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» штрафу у
розмірі 68000 грн. за порушення, зазначені
у пункті 2 рішення № 01-24/212 від 30 вересня
2013 року, відповідно до ст. 52 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції».

У судовому засіданні представник
позивача підтримав свої позовні
вимоги, дав суду пояснення, аналогічні
викладеному у позовній заяві, крім
того, послався, що при проведенні
ремонтних робіт на мережах
теплопроводу вони керувалися графіком
проведення цих робот, встановленим
Наказом Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України № 922
від 26 листопада 2012 року, який є для них
обов'язковим. Проведення таких робіт
підтверджується відповідними актами
приймання-передач виконаних робіт, що в
свою чергу підтверджує, що в між
опалювальний період 2013 року позивач не
міг продовжувати надання послуг з
гарячого водопостачання через
здійснення планових ремонтних робіт.
Щодо недотримання порядку та строку
повідомлення населення про перерву у
наданні послуг, то за загальним
правилом опалювальний період
закінчувався 15 кватня 2013 року,
повідомити про перерву у наданні
послуг населення слід за 10 днів до його
закінчення, тобто 5 квітня 2013 року,
однак розпорядженням міського голови
опалювальний сезон було оголошено
закінченим 4 квітня 2013 року, внаслідок
чого позивач не міг дотриматися
встановлених законом строків
повідомлення. Оскільки прийняття
такого розпорядження від позивача не
залежало, то ця обставина може бути
розцінена, як непереборна сила.

Представник відповідача у судове
засідання 05.03.2014 року не з`явився, про
час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив. У минулих
судових засіданнях представник
відповідача позов не визнав, у своїх
запереченнях послався, що позивач
посилався під час розгляду справи
відповідачем, що припинення надання
послуг було викликано наявністю
заборгованості споживачів послуг,
заборгованістю державного бюджету
перед позивачем з компенсації разниці
в тарифах, та як наслідок неможливістю
проведення підприємством своєчасних
розрахунків за поставлені енергоносії,
що й призвело до примусового
припинення газопостачальним
підприємством постачання природного
газу позивачеві, а відтак і
неможливості вироблення позивачем
теплової енергії, а також тим, що
розпорядженням міського голови
опалювальний період 2012-2013 року було
завершено з 4 квітня 2013 року та тим, що
позивач не визначений виконавцем
послуг з централізованого гарячого
водопостачання в між опалювальний
період 2013 року. Жодне з вказаних причин
не дає підстав не дотримуватися вимог
статті 16 Закону Україн «Про
житлово-комунальні послуги». Тому
відповідачем правильно припинення
позивачем надання вказаних послуг було
розцінено, як порушення законодавства
про захист економічної конкуренції.
Посилання позивача на проведення
планових ремонтних робіт за графіком,
як підставу припинення надання послуг,
є безпідставним, оскільки у такому
випадку позивач мав обов'язково
повідомити про це споживачів не раніше
ніж за 10 днів, припинення опалювального
сезону не є підставою не виконувати
вказаний обов'язок. Крім того, графік
проведення ремонтних робіт теплоносія
повинен бути погоджений з виконавчим
органом місцевої ради або місцевої
держадміністрації, що відсутнє у
даному випадку. Також, законодавство
про захист економічної конкуренції не
ставить застосування відповідальності
за порушення у залежність від
наявності у суб'єкта господарювання
вини у будь-якій формі.

Представник третьої особи -
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області - у судове засідання
не з`явився, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, надав заяву у якій просив справу
розглянути за його відсутності

Представник третьої особи - КП
«Сєвєродонецьктеплокомуненерго» - у
судове засідання не з`явився, про час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані докази, суд
приходить до наступного.

У відповідності з Конституцією України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій, чи
бездіяльності органів державної влади,
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові та службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 17 Кожексу адміністративного
судочинства України передбачено, що в
числі інших юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
основним завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними управлінських функцій
на основі законодавства, у тому числі
на виконання делегованих повноважень,
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Тому у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України,

- з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано,

- обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),

- безсторонньо (неупереджено),

- добросовісно,

- розсудливо,

- з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації,

- пропорційно, зокрема, з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія),

- з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення,

- своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Пунктом 1 ст. 3 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України» від
26.11.1993 № 3659-ХП передбачено, що одним з
основних завдань Антимонопольного
комітету України є участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах різності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

На підставі статті 48 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
за результатами розгляду справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про:
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; припинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; зобов'язання органу влади,
органу місцевого самоврядування,
органу адміністративно-господарського
управління та контролю скасувати або
змінити прийняте ним рішення чи
розірвати угоди, визнані
антиконкурентними діями органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю; визнання
суб'єкта господарювання таким, що
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку; примусовий поділ
суб'єкта господарювання, що займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку; накладення штрафу; блокування
цінних паперів; усунення наслідків
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції, тощо.

Відповідно до частини 1 ст. 60 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» заявник, відповідач,
третя особа мають право оскаржити
рішення органів Антимонопольного
комітету України повністю або частково
до господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Статтею 59 вказаного закону
передбачено, що підставами для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України є:

- неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи;

- недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими;

- невідповідність висновків,
викладених у рішенні, обставинам
справи;

- порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

- порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним
рішення тільки за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач -
Державне підприємство «Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль»,
ідентифікаційний код юридичної особи
00131050, зареєстроване у якості юридичної
особи виконавчим комітетом
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області 24.06.1998 року №1 000976 на підтвердження чого видане
свідоцтво серії А00 №048554 (том І
арк.справи 20).

Позивач є суб'єктом господарювання,
який надає населенню послуги з
централізованого постачання теплової
енергії та гарячого водопостачання в
межах власних теплових мереж у м.
Сєвєродонецьку мешканцям міста, та
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринках гарячого
водопостачання.

Позивача створено відповідно до наказу
Міністерства енергетики України №74
від 19 травня 1998 року бна базі
відообобленого підрозділу
Сєвєродонецькі теплові мережі та
Сєвєродонецька ТЕЦ.

Свою діяльність здійснює згідно з
ліцензією Міністрества з питань
житлово-комунального господарства
України №500697 від 19.02.2010 року на инках
виробництва, постачання та
транспортування теплової енергії.

З 05 квітня 2013 року позивачем припинено
централізоване постачання гарячої
води мешканцям м. Сєвєродонецька.

За результатами розгляду скарги
мешканця м. Сєвєродонецька з цього
приводу, відповідачем було прийнято
рішення № 01-24/212 від 30 вересня 2013 року
адміністративної колегії Луганського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України у
справі №196 «Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу»,
яким встановлено порушення позивачем
п. 5 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» та п. 2 ст. 50
цього закону у вигляді зловживання
монопольним становищем на ринку шляхом
повної відмови від реалізації товару
за відсутності альтернативних джерел
придбання товару, та:

визнано, що Державного підприємства
«Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» відповідно до
абзацу 2 частини 1 ст. 12 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
на ринках надання послуг з
централізованого постачання теплової
енергії та гарячої води у 2012 році та в
першому кварталі 2013 року займало
монопольне (домінуюче) становище із
часткою 100% у межах території міста
Сєвєродонецька, де розташовані місцеві
тепломережі, які перебували у його
законному користуванні;

визнано дії Державного підприємства
«Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» з відмови у
реалізації товару: а саме послуги з
централізованого постачання гарячої
води у між опалювальний період у 2013
році, порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбаченого пунктом 2 ст. 50 та пунктом
5 частини 2 статті 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» у
вигляді зловживання монопольним
становищем на ринку шляхом повної
відмови від реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
придбання;

накладено на Державне підприємство
«Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» штрафу у
розмірі 68000 грн. за порушення, зазначені
у пункті 2 рішення № 01-24/212 від 30 вересня
2013 року, відповідно до ст. 52 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» (том І арк. справи 7-10).

Вказані обставини не заперечуються
сторонами.

Суд вважає, що у відповідача були
підстави для прийняття вказаного
рішення.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»:

1. Зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

2. Зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку,
зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов
придбання або реалізації товару, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку;

2) застосування різних цін чи різних
інших умов до рівнозначних угод з
суб'єктами господарювання, продавцями
чи покупцями без об'єктивно
виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод
прийняттям суб'єктом господарювання
додаткових зобов'язань, які за своєю
природою або згідно з торговими та
іншими чесними звичаями у
підприємницькій діяльності не
стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або
технічного розвитку, що завдало чи може
завдати шкоди іншим суб'єктам
господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від
придбання або реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження
конкурентоспроможності інших
суб'єктів господарювання на ринку без
об'єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок
(виходу з ринку) чи усунення з ринку
продавців, покупців, інших суб'єктів
господарювання.

3. Зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку забороняється і
тягне за собою відповідальність згідно
з законом.

Статтею 50 Закону України «Про захис
економічної конкуренції» передбачено,
що порушеннями законодавства про
захист економічної конкуренції у числі
іншого, є: зловживання монопольним
(домінуючим) становищем;

Судом встановлено, що під час розгляду
справи відповідачем позивач надав
пояснення, що припинення ним надання
послуг з постачання мешканцям міста
гарячої води було викликано наявністю
заборгованості споживачів послуг,
заборгованістю державного бюджету
перед позивачем з компенсації разниці
в тарифах, та як наслідок неможливістю
проведення підприємством своєчасних
розрахунків за поставлені енергоносії,
що й призвело до примусового
припинення газопостачальним
підприємством постачання природного
газу позивачеві, а відтак і
неможливості вироблення позивачем
теплової енергії, а також тим, що
розпорядженням міського голови
опалювальний період 2012-2013 року було
завершено з 04 квітня 2013 року. Інших
підстав для такого припинення
позивачем не зазначалося.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»:

1. Порядок надання житлово-комунальних
послуг, їх якісні та кількісні
показники мають відповідати умовам
договору та вимогам законодавства. 2.
Перелік житлово-комунальних послуг, що
надаються споживачу, залежить від
рівня благоустрою відповідного
будинку (споруди). 3. Комунальні послуги
надаються споживачам безперебійно,
виключно за винятком часу перерв на:

1) проведення ремонтних і
профілактичних робіт
виконавцем/виробником за графіком,
погодженим з виконавчими органами
місцевих рад або місцевими державними
адміністраціями згідно з нормативними
документами. Допустима тривалість
перерв у наданні послуг, їх
періодичність встановлюються
Кабінетом Міністрів України на
підставі стандартів, нормативів, норм,
порядків та правил експлуатації,
проведення випробувань теплових мереж,
поточного і капітального ремонтів,
реконструкції об'єктів житлового
фонду;

2) міжопалювальний період для систем
опалення, рішення про початок та
закінчення якого приймається
виконавчими органами відповідних
місцевих рад або місцевими державними
адміністраціями виходячи з
кліматичних умов згідно з правилами та
іншими нормативними документами;

3) ліквідацію наслідків аварій або дії
обставин непереборної сили. Перерва у
наданні комунальних послуг, яка
виникла внаслідок аварії або дії
обставин непереборної сили, має бути
ліквідована у найкоротші терміни, що
визначаються нормативними
документами. Якщо ліквідація наслідків
аварії або дії обставин непереборної
сили потребує більше однієї доби,
виконавець/виробник спільно з органами
місцевого самоврядування здійснює
заходи щодо зменшення її негативного
впливу на споживачів.

4. У разі застосування перерви в наданні
послуг виконавець/виробник
зобов'язаний повідомити через засоби
масової інформації про таку перерву
споживача не пізніш як за 10 днів (за
винятком перерви, що виникла внаслідок
аварії або дії обставин непереборної
сили). У повідомленні необхідно
зазначити причину та строк перерви в
наданні відповідних послуг.

Виконавець/виробник зобов'язаний
проводити перерахунок розміру плати за
житлово-комунальні послуги у разі
перерви в їх наданні, ненаданні або
наданні не в повному обсязі у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

5. У разі перевищення нормативно
встановлених термінів, за винятком
настання форс-мажорних обставин,
виконавець/виробник несе
відповідальність згідно із законом.

6. Місцеві органи виконавчої влади або
органи місцевого самоврядування в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, мають право
тимчасово визначати інші норми
споживання, якості та режими надання
житлово-комунальних послуг з
урахуванням технічних можливостей
підприємств, кліматичних та інших
місцевих умов.

7. Термін дії рішення щодо обмеження
інших параметрів та нормативів
споживчих властивостей, режимів
надання житлово-комунальних послуг не
може перевищувати один рік.

Отже, підстави та порядок припинення
(перерви) у постачанні
житлово-комунальних послуг, куди
входить і надання послуг з
централізованого постачання гарячої
води, зазначені у вказаній статті, якою
і мав керуватися позивач при
припиненні надання послуг гарячого
водопостачання, яка не містить
зазначених ним підстав.

Таким чином, відповідач дійшов
правильного висновку, що у даному
випадку, позивач здійснивши
відключення мешканців міста
Сєвєродонецька від мереж
централізованого постачання гарячої
води, позивач ДП «Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» фактично
відмовив споживачам в реалізації
товару - послуг з централізованого
водопостачання гарячої води за
відсутності альтернативних джерел
придбання, оскільки зазначені ним
причини не передбачені, як підстава для
тимчасового припинення надання
вказаних послуг, чим було порушено
законодавство про захист економічної
конкуренції.

Доводи позивача про те, що у даному
випадку мало місце тимчасове
припинення надання послуг з постачання
гарячої води, на увагу не заслуговують,
оскільки припинення постачання
житлово-комунальних послуг
передбачено в частині 3 ст. 16 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», а у даному випадку дії
позивача є саме відмовою у наданні
послуг, а не припиненням їх надання, бо
зазначені ним відповідачеві під час
розгляду справи підстави, не
підпадають під перелік підстав,
вказаних у зазначеній нормі
матеріального права.

Посилання позивача, про те, що у заяві
ОСОБА_4, яка стала підставою для
розгляду відповідачем справи відносно
позивача йшлося про вчинення тотожного
правопорушення двома самостійними
суб'єктами: ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та
Комунальним підприємством
«Сєвєродонецьктеплокомуненерго», при
цьому, зміст порушення, його
визначальні чинники та фактори як щодо
позивача, так і відносно КП
«Сєвєродонецьктеплокомуненерго» (як
то зазначено в заяві ОСОБА_4) є
абсолютно ідентичними, однак, за
незрозумілих для позивача причин
відповідач щодо двох рівнозначних
суб'єктів господарювання прийняв
абсолютно різнопланові рішення: ДП
«Сєвєродонецька ТЕЦ» була піддана
штрафним санкціям, а КП
«Сєвєродонецьктеплокомуненерго» було
звільнене від юридичної
відповідальності, на увагу не
заслуговують, оскільки правильність
прийнятого рішення відповідачем
стосовно іншого суб'єкта
господарювання судом не перевіряється,
крім того, не притягнення цього
суб'єкта до відповідальності не є
підставою для звільнення позивача від
передбаченої законом відповідальності
за порушення законодавства про захист
економічної конкуренції.

Таким чином, посилання позивача про
порушення відповідачем процедури, якої
відповідач мав дотримуватися, є
безпідставним.

Доводи позивача про те, що
відповідачем не було здійснено
всебічного, повного і об'єктивного
з'ясування дійсних обставин справи,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, зокрема ті
обставини, які обумовили припинення
підприємством надання послуг з
централізованого гарячого
водопостачання, зокрема не було
враховано положення ч. 3 ст. 16 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» в частині випадків можливості
припинення надання послуг, у числі
іншого і необхідність проведення
ремонтних робіт за погодженим у
встановленому порядку графіком. на
увагу не заслуговують, оскільки
спростовуються наданими суду доказами,
згідно яких позивачем, як зазначено
вище таких причин припинення надання
послуг з централізованого постачання
гарячої води, до відповідача не
надавалося.

Крім того, суд вважає, що посилання
позивача на проведення планових
ремонтних робіт за Наказом
Міністерства та затвердженим графіком,
як підставу припинення надання послуг,
є безпідставним, оскільки у такому
випадку відповідно до вказаної норми
матеріального права, позивач мав
обов'язково повідомити про це
споживачів не раніше ніж за 10 днів,
також, графік проведення ремонтних
робіт теплоносія повинен бути
погоджений з виконавчим органом
місцевої ради або місцевої
держадміністрації, що відсутнє у
даному випадку.

Та обставина, що позивачем було
своєчасно та належним чином
опрацьовано графіки ремонтів
основного обладнання, а також заходи з
підготовки підрозділів до роботи в
осінньо-зимовий період 2013-2014 років, які
були затверджені і погоджені
заступником міського голови, не
звільняє позивача від виконання
обов'язку щодо належного повідомлення
мешканців про припинення постачання
гарячої води.

Посилання позивача про те, що
відповідачем також не були враховані
техніко-технологічні особливості
постачання гарячої води, яка
здійснюється одномагістральними
трубопроводами, спорудженими для
подачі теплоносія централізованого
опалення до житлового фонду, тому
проведення ремонтних робіт на
магістральних трубопроводах
унеможливлює одночасну подачу
населенню гарячої води, відповідачем
не досліджено і не враховано, яким же
чином виробляється теплоносій для
нагрівання холодної води в бойлерах,
що розташовані в підвальних
приміщеннях житлових будинків, що
згідно з установленими технологічними
процесами вироблення теплоносія являє
собою побічний продукт виробництва
електричної енергії, а вироблення
теплоносія для підігріву холодної води
й перетворення її в стан гарячої води
можливе лише за умови запуску в роботу
механізмів й обладнання, котре
виробляє електричну енергію, на увагу
не заслуговують, оскільки всі ці
обставини повинен враховувати саме
позивач при прийнятті рішення про
припинення надання послуг з
централізованого постачання гарячої
води мешканцям міста.

Крім того, позивачем про вказані
обставини не заявлялося відповідачеві
під час розгляду справи та прийняття
ним оскаржуваного рішення, отже
відповідач не повинен був розглядати
це питання.

Доводи позивача про те, що припинення
послуг з надання централізованого
опалення та гарячої води пов'язано з
припинення опалювального сезону з 4
квітня 2013 року згідно розпорядженню
міського голови міста Сєвєродонецька
№135 від 3 квітня 2013 року, на увагу не
заслуговує, оскільки з вказаного
розпорядження вбачається, що ним
припинено опалювальний сезон, що не
означає припинення надання послуг з
постачання до будинків мешканців міста
гарячої води, а тому це розпорядження
не є підставою позивачеві не
виконувати свій обов'язок.

Посилання позвича про те, що вказані
ним обставини підтверджують
відсутність його вини у ненаданні
послуг мешканцям міста з постачання
гарячої води, на увагу не заслуговують,
оскільки законодавство про захист
економічної конкуренції не ставить
застосування відповідальності за
порушення у залежність від наявності у
суб'єкта господарювання вини у
будь-якій формі.

Безпосередньо з оскаржуваного рішення
територіального відділення
антимонопольного комітету України
вбачається, що позивача притягнуто до
відповідальності за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбачене пунктом 5
частини 2 статті 13 вказаного вище
закону, а саме: зловживанням
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку, зокрема, повна відмова від
реалізації товару за відсутності
альтернативних джерел придбання.

Для кваліфікації дій за частиною 2 ст. 13
достатнім є встановлення самого факту
вчинення дій, визначених законом, як
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем,

Сама по собі відсутність вини позивача
не спростовує факту вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Відсутність вини у будь-якому випадку
не може бути підставою для звільнення
від відповідальності, оскільки
конкурентне законодавство не ставить
застосування передбаченої ним
відповідальності за порушення цього
законодавства у залежність від
наявності у суб'єкта господарювання
вини в будь-якій формі.

Вказана правова позиція викладена у
пункті 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 15 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства».

Таким чином, суд не вбачає підстав для
зміни, скасування чи визнання
недійсними оскаржуваного рішення
відповідача, а тому позов не підлягає
задоволенню.

Щодо питання про розподіл судових
витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати необхідно покласти на
позивача.

Згідно частини 3 статті 4 Закону України
«Про судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Платіжними дорученнями №4215 від 19.11.2013
року та №4513 від 28.11.2013 року (а.с.2, 34)
позивачем сплачено судовий збір на
загальну суму 172,04 грн. (10% від 1720,50 грн.).

Решта суми судового збору (90%), яка
підлягає стягненню з позивача
становить 1548,45 грн. (1720,50 - 172,05).

З клопотанням про звільнення або
розстрочення сплати судового збору
позивач не звертався.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 05.03.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено до 07.03.2014
року, про що згідно вимог частини 2
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 17, 18, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» до Луганського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
треті особи - Сєвєродонецька міська
рада Луганської області, Комунальне
підприємство
«Сєвєродонецьктеплокомуненерго» про
часткове визнання не чинним з моменту
його прийняття та скасування повністю
Рішення №01-24/212 від 30.09.2013 року -
відмовити в повному обсязі за
необґрунтованістю.

Стягнути з Державного підприємства
«Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль» (код 00131050) на
користь Державного бюджету України
решту суми судового збору в сумі 1548,45
грн. (одна тисяча п'ятсот сорок вісім
гривень 45 копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова у повному обсязі складена та
підписана 07 березня 2014 року.

Суддя
О.П. Островська