Справа № К/9991/42420/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року м.
Київ К/9991/42420/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційні скарги
Іванківської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експалайт-2004»

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18.01.2011 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2011 р.

у справі № 2а-8968/10/1070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експалайт-2004»

до Іванківської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Експалайт-2004»
(далі-позивач) звернулось з
адміністративним позовом до
Іванківської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області (далі-відповідач) про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18.01.2011 р.,
залишеною без змін ухвалю Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01.06.2011 р., адміністративний позов
задоволено частково: визнано
протиправними дії Іванківської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області щодо
відмови у визнанні податкової
декларації з податку на додану
вартість позивача за вересень 2010 року
податковою звітністю. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийняті з порушенням норм
матеріального права, позивач та
відповідач звернулись до Вищого
адміністративного суду України із
касаційними скаргами.

Так, позивач у поданій касаційній
скарзі просить змінити рішення суду
першої інстанції, виклавши резолютивну
частину в наступній редакції:
«зобов'язати Іванківську міжрайонну
державну податкову інспекцію
Київської області визнати декларацію з
податку на додану вартість позивача за
вересень 2010 року податковою звітністю
та провести податкову звітність по
особовому рахунку платника податків».

Відповідач, у свою чергу, просить
скасувати оскаржувані рішення судів
першої та апеляційної інстанції,
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Письмових заперечень на касаційні
скарги на адресу суду інстанції не
надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судовими інстанціями було встановлено,
що у жовтні 2010 року позивачем
направлено на адресу податкової
інспекції декларацію з податку на
додану вартість за вересень 2010 року.

Зазначена податкова декларація
отримана податковим органом 25.10.2010 р.,
про що свідчить копія повідомлення про
вручення рекомендованого поштового
відправлення.

У той же час, листом від 26.10.2010 р. №
4111/10/28-008 податковий орган повідомив
позивача про те, що вказана податкова
декларація заповнена товариством
всупереч правилам, зазначеним у
затвердженому порядку її заповнення, а
саме: не подано обов`язкового додатку
до декларації - реєстру отриманих і
виданих податкових накладних, у зв`язку
з чим отримала статус «не визнано як
податкову звітність».

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку фактичним
обставинам справи, судові інстанції
керувались такими нормативними
положеннями.

Відповідно до абзацу першого пп. 4.1.2 п.
4.1 статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», прийняття
податкової декларації є обов'язком
контролюючого органу. Податкова
декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Відмова
службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Якщо службова (посадова) особа
контролюючого органу порушує норми
абзацу першого цього підпункту,
платник податків зобов'язаний до
закінчення граничного строку подання
декларації надіслати таку декларацію
поштою з описом вкладеного та
повідомленням про вручення, до якої
долучається заява на ім'я керівника
відповідного контролюючого органу,
складена у довільній формі, із
зазначенням прізвища службової
(посадової) особи, яка відмовилася
прийняти декларацію, та/або із
зазначенням дати такої відмови. При
цьому декларація вважається поданою в
момент її вручення пошті, а граничний
десятиденний строк, встановлений для
поштових відправлень підпунктом 4.1.7, не
застосовується.

Платник податків може також оскаржити
дії службової (посадової) особи
контролюючого органу з відмови у
прийнятті податкової декларації у
судовому порядку.

За змістом абзацу п'ятого пп. 4.1.2 п. 4.1
цієї ж статті Закону податкова
звітність, отримана контролюючим
органом від платника податків як
податкова декларація, що заповнена ним
всупереч правилам, зазначеним у
затвердженому порядку її заповнення,
може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. Отримана
контролюючим органом від платника
податків як податкова декларація, що
заповнена ним всупереч правилам,
зазначеним у затвердженому порядку її
заповнення, може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків.

Таким чином, наведеними нормативними
положеннями передбачено вичерпний
перелік підстав невизнання податкової
звітності платника податків.

Між тим, судами попередніх інстанцій
було встановлено, що у поданій
позивачем до податкового органу
податковій декларації з податку на
додану вартість за вересень 2010 року
заповнено усі обов'язкові реквізити.

Наведене дозволило судам дійти
обґрунтованого висновку стосовно
відсутності підстав у податкового
органу для неприйняття податкової
декларації позивача з податку на
додану вартість за вересень 2010 року
через відсутність реєстру виданих та
отриманих податкових накладних при
поданні декларації з податку на додану
вартість.

Судові інстанції також правомірно
визначились стосовно відсутності
підстав для задоволення позовних вимог
у частині зобов'язання відповідача
визнати зазначену декларацію
податковою звітністю та провести
податкову звітність по особовому
рахунку платника податку - позивача.

Так, вирішуючи питання про
правомірність дій податкової
інспекції слід виходити з того, що
облік платників податків у картках
особового рахунку за своєю юридичною
природою не є тими діями суб'єкта
владних повноважень, які породжують
для підприємства будь-які правові
наслідки.

Отже, саме по собі відображення у
картці особового рахунку відповідних
даних не породжує для платника
податків настання будь-яких юридичних
наслідків та не впливає на його права і
обов'язки, що виключає підстави для
задоволення позовних вимог у
зазначеній частині.

Відповідно до ч.3 ст.220№ КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що
мотивація та докази, наведені у
касаційних скаргах, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Іванківської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експалайт-2004»
залишити без задоволення.

2. Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18.01.2011 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2011 р. у
справі № 2а-8968/10/1070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.