Справа № 826/1387/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2014 року 15:10 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів: Донця В.А., Каракашьяна С.К., за
участю секретаря судового засідання
Савченко А.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомОСОБА_1 до Державної
міграційної служби України
провизнання бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії за
від позивача - ОСОБА_2.;
від відповідача - Салімський О.В.
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної міграційної
служби МВС України, в якому просить суд:
- «визнати бездіяльність Державної
міграційної служби МВС України в м.
Києві , яка не зробила перевірку моїх
питань, зазначених в моєму позові;
- зобов'язати відповідача вчинити певні
зробити перевірку протиправних дій в.о.
начальника Голосіївського РВ ГУ ДМС
України в м. Києві Паламарчук О.С., за
вказівкою якої в січні 2013 року в
паспорт ОСОБА_5 були внесені завідомо
неправдиві відомості, що вона
зареєстрована 11.06.1993 році в АДРЕСА_1
Голосіївським РУ ГУ МВС України в м.
Києві, якого у 1993 році не існувало;
зробити перевірку, чому відповідач
відповідно до вимог ст. 6 Закону України
«Про свободу пересування і вільний
вибір місця проживання в Україні» від
11.12.2003 року не зареєстрував моє місце
проживання до сім'ї в АДРЕСА_1,
мотивуючи тим, що для реєстрації мого
місця проживання потрібен ордер, або
чиясь згода, що суперечить ст. 6 Закону,
якою передбачено, що забороняється
вимагати для реєстрації місця
проживання подання особою інших
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначив, що він неодноразово
звертався до відповідача зі скаргами
про проведення перевірок стосовно
проведення реєстрації ОСОБА_5, проте
отримував лише необґрунтовані
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 лютого 2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

У судовому засіданні 25 лютого 2014 року
судом замінено неналежного
відповідача у справі - Державну
міграційну службу України МВС України
на належного - Державну міграційну
службу України.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позові. Додатково
зазначав, що позовні вимоги пред'явлені
саме до Державної міграційної служби
України.

Представник відповідача в судовому
засіданні 04 березня 2014 року проти
задоволення позову заперечував,
зазначивши, що позивачу на його
звернення та скарги були надані
відповіді, у яких зазначалось, що
підставою для реєстрації місця
проживання є ордер, свідоцтво про право
власності, договір найму, піднайму,
оренди. У разі відсутності документів,
що є підставою для реєстрації, повинна
бути надана згода власника,
співвласника житла або уповноважених
органів, наймача та членів його сім'ї.
Відповідачем встановлено, що ОСОБА_5,
яка зареєстрована та проживає за
адресою: АДРЕСА_1 категорично заперечує
проти реєстрації позивача за вказаною
адресою. Крім того, питання визнання
бездіяльності та зобов'язання провести
реєстрацію місця проживання позивача
за вказаною вище адресою було вирішено
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 лютого 2013 року у справі № 826/418/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 травня 2013 року, та якою у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було
повністю відмовлено.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 04
березня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до наступних
висновків.

Позивач 06 червня 2013 року звернувся до
Голови Державної міграційної служби
України в м. Києві з заявою, в якій
просив «зробити перевірку
протиправних дій Паламарчук О.С. та
прийняти до неї відповідні заходи:

1. Чому вона відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України, якою передбачено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачено Конституцією та
законами України, відповідно до ст. 33
Конституції та ст. 6 даного Закону не
зареєструвала моє місце проживання до
моєї сім'ї за адресою; АДРЕСА_1

2. Чому вона заднім числом, у січні 2013
року внесла завідомо неправдиві відо
мості в офіційний документ - паспорт
ОСОБА_5 поставила штамп, що вона 11.06.1993
року зареєстрована АДРЕСА_1, незважаючи
на те, що в 1993 року Голосіївського РУ ГУ
МВС України в м .Києві не існувало та
реєстрації місця проживання особи в
Україні не було?

Не усвідомлюючи свої протиправні дії,
Паламарчук О.С. поставила мене в
особливий статус - у безправного
громадянина України, не маючи штампа у
паспорті я позбавлений нею усіх
конституційних прав, передбачених ст.
ст. 3, 8, 21, 22, 24, 33, 49, 55, 70 Конституцією
України. Не маючи реєстрації місця
проживання на території Україні, я не
можу приймати участь у виборах до
Верховної Ради України, Президента
України, я постійно працюючи в м. Києві,
але не можу обслуговуватись
поліклінікою району та користуватися
іншими соціальними правами
громадянина України».

Листом від 03 липня 2013 року № х-3280/пр
Державною міграційною службою України
та листом від 09 серпня 2013 року № 1/х-828
Головним управлінням Державної
міграційної служби України в місті
Києві позивачу були надані відповіді, в
яких останньому повідомлялось про те,
що підставою для реєстрації місця
проживання є ордер, свідоцтво про право
власності, договір найму, піднайму,
оренди. У разі відсутності документів,
що є підставою для реєстрації, повинна
бути надана згода власника,
співвласника житла або уповноважених
органів, наймача та членів його сім'ї.

Також позивача було проінформовано, що
за адресою: АДРЕСА_1 крім дружини
позивача ОСОБА_8 також проживає та
зареєстрована з 10 червня 1993 року
громадянка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.,
яка категорично заперечує проти
реєстрації позивача за вказаною
адресою.

Крім того, на виконання доручення т.в.о
Голови Державної міграційної служби
України Грицака В.М. від 01 жовтня 2013
року № Д/200/3.1-13 щодо неухильного та
всебічного забезпечення виконання
доручення Міністра внутрішніх справ
України від 23 вересня 2013 року № 32963вр до
листа Комітету з питань законодавчого
забезпечення правоохоронної
діяльності Верховної Ради України від
19 вересня 2013 року № 04-20/11-1899 Державною
міграційною службою України здійснено
перевірку фактів, викладених у скарзі
позивача та надано відповідь № 6-8074/3.1-13
від 15 жовтня 2013 року, якою повідомлено
позивача, що за результатами перевірки
встановлено, що протиправних дій при
здійсненні реєстрації місця
проживання ОСОБА_5, а також
проставлення у її паспорті громадянина
України відтиску штампу порушень з
боку начальника Голосіївського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві
Паламарчук О.С. не виявлено. Також
зазначено, що питання позивача буде
вирішено позитивно в разі подання до
Голосіївського РВ ГУДМС України в
місті Києві таких документі: письмової
заяви; паспорта громадянина України;
квитанції про сплату державного мита
або документа про звільнення від його
сплати; талону зняття з реєстрації
місця проживання в Україні; одного з
документів, що підтверджує право на
проживання в житлі (ордера, свідоцтва
про право власності, договору найму
(піднайму, оренди) або інших документів;
військового квитка або посвідчення про
приписку (для громадян, які підлягають
взяттю на військовий облік або
перебувають на військовому обліку), а у
разі відсутності одного з документів,
що підтверджує право на проживання в
житлі (ордер, свідоцтво про право
власності, договір найму (піднайму,
оренди) реєстрація здійснюється за
згодою власника/співвласника житла,
наймача та членів його сім'ї на
реєстрацію місця проживання, тобто за
письмовою згодою ОСОБА_5 відповідно до
пункту 2.2 розділу другого Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, затвердженого наказом МВС
України від 22 листопада 2012 року № 1077.

Як встановлено судом та не
заперечувалось представником
позивача, вказані відповіді були
надані на звернення позивача до голови
Комітету з питань законодавчого
забезпечення правоохоронної
діяльності Верховної Ради України
Кожем’якіна А.А. від 09 вересня 2013 року.

Крім того, як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, 28
жовтня 2013 року позивач звернувся зі
скаргою до голови Комітету з питань
законодавчого забезпечення
правоохоронної діяльності Верховної
Ради України Кожем’якіна А.А., у якій
просив:

- «чому в.о. Голови ДМС України Грицак
В.М. проігнорував вказівку міністра МВС
України Захарченко В.Ю. і по моїй скарзі
від 09.09.2013 року не зробив перевірку
протиправних дій в.о. начальника
Голосіївського РВ ГУ ДМС України в м.
Києві Паламарчук О.С., за вказівкою якої
в січня 2013 року в паспорті ОСОБА_5 були
внесені завідомо неправдиві відомості,
що вона зареєстрована 11.06.1993 року в
АДРЕСА_1 Голосіївським РУ ГУ МВС
України в м. Києві, якого у 1993 році не
існувало;

- зробити перевірку по моїй скарзі від
09.09.2013 року по 4 питанням, на які Грицак
В.М. не дав мені обґрунтованої
відповіді».

При цьому ні позивачем, ні відповідачем
копії скарги ОСОБА_1 від 09 вересня 2013
року суду не надано.

На скаргу від 28 жовтня 2013 року Державна
міграційна сулужба України 26 листопада
2013 року надала відповідь за № 6-9394/З-13, у
якій позивача повідомлено, що у
відповідь на його попередній лист ДМС
України листом від 15.10.2013 № 6-8074/3.1-13
надано інформацію щодо перевірки
викладених фактів у скарзі від 09.09.2013
року.

Позивач, вважаючи бездіяльність
відповідача, що виявилася у перевірці
дій посадових осіб при реєстрації
ОСОБА_5, а також не перевірці дій
посадових осіб, пов'язаних з не
реєстрацією позивача, що були
зазначені у скарзі, звернувся до суду з
зазначеним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України «Про звернення
громадян» громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно статті 19 зазначеного Закону
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані,
зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; у разі
прийняття рішення про обмеження
доступу громадянина до відповідної
інформації при розгляді заяви чи
скарги скласти про це мотивовану
постанову; письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки
заяви чи скарги і суть прийнятого
рішення.

Так, позивач звернувся з зазначеним
позовом у зв'язку тим, що вважав, що
відповідачем не вжито заходів для
перевірки протиправних, на його думку,
дій в.о. начальника Голосіївського РВ
ГУ ДМС України в м. Києві Паламарчук
О.С., за вказівкою якої в січні 2013 року в
паспорт ОСОБА_5 були внесені завідомо
неправдиві відомості, що вона
зареєстрована 11.06.1993 році в АДРЕСА_1
Голосіївським РУ ГУ МВС України в м.
Києві, якого у 1993 році не існувало та
перевірки, чому відповідач відповідно
до вимог ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування і вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11.12.2003
року не зареєстрував місце проживання
позивача до сім'ї в АДРЕСА_1, мотивуючи
тим, що для реєстрації його місця
проживання потрібен ордер або згода, що
суперечить ст. 6 Закону, якою
передбачено, що забороняється вимагати
для реєстрації місця проживання
подання особою інших документів.

При цьому, позивач посилався на лист
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації № 06-Х-1093 від 04
липня 2013 року, відповідно до якого 27
квітня 2001 року було затверджено межі
нових адміністративних районів міста
Києва, описи меж нових
адміністративних районів та плани
зовнішніх меж нових адміністративних
районів міста Києва. Таким чином, було
ліквідовано Залізничний район міста
Києва і створено Голосіївський район.

Крім того, факт надання відповідей та
вчасність їх надання представником
позивача в судовому засіданні не
заперечувався.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, зокрема, відповіді від 15 жовтня
2013 року № 6-8074/3.1-13, відповідачем
позивачу було повідомлено, що за
результатами перевірки встановлено, що
протиправних дій при здійсненні
реєстрації місця проживання ОСОБА_5, а
також проставлення у її паспорті
громадянина України відтиску штампу
порушень з боку начальника
Голосіївського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві Паламарчук О.С. не виявлено та
роз'яснено порядок звернення до
органів Державної міграційної служби
України стосовно реєстрації місця
проживання.

Проте, в матеріалах справи не містяться
та не надано суду, в тому числі на
вимогу суду представником відповідача
будь-яких доказів перевірки здійснення
факту реєстрації місця проживання
ОСОБА_5, зокрема, прізвища особи, що
проводила перевірку, доручень,
витребовування інформації, протоколів,
пояснень посадових осіб, тощо.

Отже, посилання на проведення
перевірки жодним доказом не
підтверджено.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
визнання протиправною бездіяльності
Державної міграційної служби України
при розгляді звернень ОСОБА_1 в частині
здійснення реєстрації місця
проживання ОСОБА_5

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно частини другої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що з метою захисту прав,
свобод та інтересів позивача наявні
підстави для часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 шляхом
зобов'язання Державної міграційної
служби України повторно розглянути
звернення ОСОБА_1 в частині здійснення
реєстрації місця проживання ОСОБА_5.

Разом з тим, суд звертає увагу
позивача, що інші позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
останні були предметом розгляду
Окружного адміністративного суду
міста Києва у справі № 826/418/13-а й
постановою суду від 13 лютого 2013 року
ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні
позову. Законність даного рішення
підтверджена ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 травня 2013 року.

Зокрема, постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва у
справі № 826/418/13-а від 13 лютого 2013 року
відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його
позову до Голосіївського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві, третя особа: ОСОБА_5, про
визнання бездіяльності, зобов'язання
провести реєстрацію місця проживання
за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 11, 69-71, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Державної міграційної служби України
при розгляді звернень ОСОБА_1 в частині
здійснення реєстрації місця
проживання ОСОБА_5.

Зобов'язати Державну міграційну службу
України повторно розглянути звернення
ОСОБА_1 в частині здійснення реєстрації
місця проживання ОСОБА_5.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя
В.П. Катющенко

Судді
В.А. Донець

С.К. Каракашьян