Справа № 816/526/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року 15:55м. ПолтаваСправа №
816/526/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представника позивача - Пшеничного О.Л.,

представника відповідача - Давиденко
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вєлєна-Торг" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вєлєна-Торг"
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 03 вересня 2013
року № 1/344, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 23252,50 грн, в
тому числі 18602 грн - за основним
платежем, 4650,50 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що вказане податкове
повідомлення-рішення прийнято
податковим органом на підставі
висновків перевірки про порушення
позивачем пунктів 198.1, 198.2 та 198.6 статті
198, пунктів 201.1 та 201.6 статті 201
Податкового кодексу України під час
господарських правовідносин із
товариством з обмеженою
відповідальністю "Радіалгруп" (надалі -
ТОВ "Радіалгруп"). Позивач вважає такі
висновки необґрунтованими з огляду на
те, що вказаний контрагент на момент
здійснення господарської операції був
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, перебував
на податковому обліку, позивачем було
отримано відповідний товар згідно умов
договору купівлі-продажу, що в
подальшому використаний у
господарській діяльності, шляхом
реалізації іншим контрагентам.
Правомірність формування податкового
зобов`язання з податку на додану
вартість за наслідками господарських
операцій підтверджено належними
документами.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні. У
долучених до матеріалів справи
запереченнях відповідач в
обґрунтування правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення зазначав, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 198.1, 198.2 та 198.6 статті
198, пунктів 201.1 та 201.6 статті 201
Податкового кодексу України під час
формування податкового кредиту з ПДВ
за наслідками господарських
взаємовідносин ТОВ "Радіалгруп".
Вказував, що надані позивачем в ході
проведення перевірки документи не
підтверджують реальності здійснення
господарської операції в частині
відсутності підтвердження факту
транспортування товару від
постачальника до покупця. А тому
податковим органом правомірно
констатовано заниження податку на
додану вартість та донараховано
позивачу відповідні податкові
зобов'язання.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, встановив
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вєлєна-Торг"
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Кременчуцької
міської ради Полтавської області 02
червня 2011 року, ідентифікаційний код
37467995, номер запису 0000339, а також
перебуває на податковому обліку, в тому
числі як платник податку на додану
вартість у відповідача, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями виписки про державну
реєстрацію юридичної особи, свідоцтва
про взяття на облік платника податків
(а.с. 45-46, 54).

У період з 30 липня 2013 року по 05 серпня 2013
року відповідачем проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ "Вєлєна-Торг" по питанню
правомірності формування податкового
кредиту та податкового зобов'язання по
декларації з податку на додану
вартість за червень 2012 року, за
результатами якої складено акт від 12
серпня 2013 року № 1058/16-03-15-01/37467995 (а.с. 8-20),
в якому відображено порушення
позивачем пунктів 198.1, 198.2 та 198.6 статті
198, пунктів 201.1 та 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого дані, наведені у
деклараціях з податку на додану
вартість за період з 01 червня 2012 року по
30 червня 2012 року на суму 18602 грн про
обсяги придбання, та податковий кредит
- не є дійсними, та як наслідок,
зменшується податковий кредит та
збільшується сума, яка підлягає сплаті
до бюджету у розмірі 18602 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 03 вересня 2013
року № 1/344, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 23252,50 грн, в
тому числі 18602 грн - за основним
платежем, 4650,50 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с. 21-22).

За результатами адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скарги позивача - без
задоволення (а.с. 23-36).

Позивач не погодившись із вказаним
податковим повідомленням-рішенням, у
зв'язку з чим оскаржив його до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню від 03
вересня 2013 року № 1/344, суд виходив
з наступного.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З огляду на викладене, необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 ст. 201 Податкового кодексу
України встановлює, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст. 182 цього
Кодексу.

Суд також враховує, що статтею 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що господарська операція -
це дія або подія, що викликає зміни у
структурі активів і зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону
вбачається, що бухгалтерський облік
полягає, зокрема, у складанні та
прийнятті до обліку первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складенні на їх підставі зведених
облікових документів, систематизації
інформації первинних документів на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

З огляду на викладене, податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснений
і підтверджений належним чином
складеними податковими накладними,
первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Судом встановлено, протягом періоду, що
перевірявся, між позивачем (по тексту
договору - Покупець) та ТОВ "Радіалгруп"
(по тексту договору - Продавець) було
укладено договір від 08 червня 2012 року №
25/12, відповідно до умов якого цей
договір регулює загальні умови
здійснення між сторонами угод на
поставку Товару Покупцеві, а також
права, обов'язки і відповідальності
Сторін за угодами, укладеними
відповідно до положень цього Договору.
Даний Договір не може тлумачитись без
документів, що підтверджують
проведення операції, а документи, що
підтверджують здійснення угоди, не
можуть тлумачитись без даного Договору
(а.с. 42-43).

Як вбачається із матеріалів справи,
підставою для формування позивачем
податкового кредиту була податкова
накладна, видана ТОВ "Радіалгруп", від 08
червня 2012 року № 100 (а.с. 40).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем долучено
до матеріалів справи належним чином
завірені копії наступних документів:
Додатки № 1 до вищевказаного договору,
відповідно до якого визначено
найменування товару та їх загальна
вартість, а саме: бітум нафтовий
дорожній в'язкий БНД 60/90 ДСТУ 4044-2001
загальної вартістю 118333,33 грн, в тому
числі ПДВ у розмірі 5916,67 грн (а.с. 41);
накладну від 08 червня 2012 року № 104 на
відпуск товару зі складу з
відповідними відмітками уповноважених
осіб позивача та спірного контрагента
(а.с. 37); рахунок від 08 червня 2012 року № 80
(а.с. 38).

На підтвердження здійснення позивачем
оплати отриманого від ТОВ "Радіалгруп"
товару, позивачем надано виписку з
особового рахунку за 08 червня 2012 року
щодо оплати купленого у спірного
контрагенту товару та платіжне
доручення від 08 червня 2012 року № 2347 (а.с.
44, 70 ).

Судом встановлено, що товар, отриманий
позивачем від спірного контрагента
використаний в межах господарської
діяльності, а саме у подальшому
реалізований дочірньому підприємству
"Закарпатський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", філії Хутський
райавтодор" "Закарпатський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України", що
підтверджено долученими до матеріалів
справи первинними бухгалтерськими
документами (а.с. 93-100).

Господарські операції позивача
здійснювались в межах основних видів
діяльності позивача за КВЕД.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що господарські операції
позивача зі спірним контрагентом у
перевіряємий період мали реальний
характер, викликаючи зміни в структурі
активів позивача, підтверджені
документами первинного
бухгалтерського обліку, тому
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ на підставі належним
чином оформлених податкових накладних
ТОВ "Радіалгруп" ґрунтується на вимогах
Податкового кодексу України.

Доводи відповідача стосовно того, що у
контрагента позивача - ТОВ "Радіалгруп"
не має власних виробничих, складських
торгових приміщень, устаткування та
транспортних засобів, необхідних для
здійснення господарської діяльності,
суд вважає необґрунтованими, оскільки
зазначені висновки не враховують нічим
не обмежені права підприємства
укладати цивільно-правові угоди оренди
(користування) приміщень, устаткування
та автотранспорту та використання
залучених за такими цивільно-правовими
угодами трудових та інших ресурсів у
власній господарській діяльності.

Згідно пояснень представника позивача
наданих в судовому засіданні
контрагент позивача ТОВ "Раділгруп", як
і сам позивач є посередниками і не
здійснювали поставку товару на свої
склади, оскільки купівля товару
відбувалась одночасно із подальшою
реалізацією іншим контрагентам, які
власними або залученими силами
отримували товар в місці
відвантаження, а саме на естакаді
наливу, розташованій за адресою: м.
Кременчук, вул. Свіштовська, 3 або м.
Кременчук, проїзд Галузевий, 80. На
підтвердження чого, позивачем долучено
до матеріалів справи належним чином
завірена копія товарно-транспортної
накладної від 08 червня 2012 року № 104 та
довіреностей, виданих уповноваженим
особам позивача, що підтверджується
належним чином завіреною копією
товарно-транспортної накладної та
реєстром документів за червень 2012 року
(а.с. 67-68). Вказаний транспорт
використовувався на підставі договору
оренди з оформленими належним чином
супровідними документами, у тому числі
свідоцтва про підготовку водіїв
транспортних засобів, що перевозять
небезпечні вантажі, свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу,
свідоцтв про допущення транспортних
засобів до перевезення визначених
небезпечних вантажів, ліцензії про
надання послуг з перевезення та
ліцензійних карт (а.с. 69, 83-92).

Таким чином, сукупність наданих
представниками позивача документів
дають достатні підстави дійти висновку
про фактичне виконання умов договору
купівлі-продажу із спірним
контрагентом, окрім того, зі змісту
первинних документів, долучених до
матеріалів, в діяльності позивача та
його контрагента наявні розумні
економічні та
організаційно-адміністративні причини
для укладання договору, а також наявні
чинники, з якими закон пов'язує
можливість формування позивачем
податкового кредиту за спірними
операціями, зокрема, витрати позивача
за цим договором повною мірою пов'язані
з його господарською діяльністю.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи в повному обсязі доведено
реальність господарських операцій з
придбання товарів, встановлено факт
понесення позивачем витрат та сплати у
ціні придбаних товарів податку на
додану вартість, а також використання
таких товарів у подальшій
господарській діяльності позивача.

Суд звертає увагу на те, висновок
відповідача про порушення позивачем
вимог чинного податкового
законодавства України ґрунтується
головним чином на аналізі характеру
господарської діяльності контрагента
позивача - ТОВ "Радіалгруп", а саме на
висновках: Акту про результати
позапланової перевірки ТОВ
"Радіалгруп" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
12 серпня 2010 року по 30 вересня 2012 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 12 серпня 2010 року по 30 вересня
2012 року (контрагента Позивача) від 28
грудня 2012 року № 4824/22-2/37238075 (а.с. 109-121).

Однак, суд звертає увагу, що в Акті
перевірки від 28 грудня 2012 року №
4824/22-2/37238075, на підставі якого
відповідач зробив висновки про не
підтвердження реальності операцій між
позивачем та його контрагентом
зазначено, зокрема на сторінці 13 Акту,
що ТОВ "Радіалгруп" для перевірки було
надано видаткові, прибуткові,
податкові та товаро-транспортні
накладні на продаж та доставку
нафтопродуктів, копії паспортів якості
та сертифікатів відповідності на
отримані та відвантаженні
нафтопродукти. Таким чином, висновки
відповідача є суперечливими та
необґрунтованими і спростовані
документами, які надавалися для
перевірки та залученні до матеріалів
справи.

Суд також вважає за необхідне звернути
увагу на те, що сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі
внаслідок ухилення від сплати) в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем та суму
бюджетного відшкодування
(Інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України від 20
липня 2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби").

В той же час, позивач є відокремленою
юридичною особою від свого контрагента
-юридичної особи ТОВ "Радіалгруп", а
тому не може нести податкову
відповідальність за відсутності вини,
оскільки це б порушувало
конституційний принцип
індивідуального характеру
відповідальності.

Крім того, чинне станом на час
виникнення спірних правовідносин
законодавство не покладає на платника
податків обов'язку перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства перед тим,
як відносити відповідні суми ПДВ до
податкового кредиту та заявляти
відповідні суми до бюджетного
відшкодування, чи формувати валові
витрати.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", "якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту".

Відтак, всупереч вимогам податкового
законодавства України, висновки
податкового органу у спірних
правовідносинах базуються не на
аналізі змісту договірних відносин між
позивачем та його контрагентом, а на
аналізі обставин, які не можуть бути
самостійною підставою для нарахування
(збільшення) суми грошового
зобов'язання за податком на додану
вартість, а саме побудовані на аналізі
фінансово-господарської діяльності
контрагента позивача та на висновках
Акту перевірки ТОВ "Радіалгруп".

Таким чином, згідно Акту перевірки від
12 серпня 2013 року № 1058/16-03-15-01/37467995
відповідач покладає на ТОВ
"Вєлєна-Торг" відповідальність,
внаслідок можливого порушення норм
податкового законодавства його
контрагентом, що є неприпустимим
відповідно до статті 61 Конституції
України.

Суд, проаналізувавши фактичні
обставини та матеріали справи,
оцінивши докази, надані сторонами, не
знайшов у діях платника податків
(позивача) порушень тих норм законів, на
які посилається відповідач, і прийшов
до висновку, що твердження податкового
органу про наявність таких порушень
ґрунтуються на його припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача протирічать вимогам
закону та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Суд не погоджується з позицією
відповідача у справі з мотивацій,
наведених вище та вважає, що
відповідачем невірно застосовані
норми Податкового кодексу України,
відтак, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
необґрунтовано та не на підставі
закону, а тому є протиправним та
підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірного
повідомлення-рішення покладено на
податковий орган.

В даному випадку відповідач не довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вєлєна-Торг" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 03 вересня 2013 року №
1/344.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вєлєна-Торг" витрати
зі сплати судового збору у розмірі 255,78
грн.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови
виготовлено 11 березня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський