Справа № 805/2588/14
Суддя: Старосуд І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 р.
Справа № 805/2588/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Старосуд І.М., розглянувши у порядку
письмового провадження в залі суду за
адресою: 83052, місто Донецьк, вулиця 50
Гвардійської дивізії, 17,
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Гірницькому районі міста Макіївки
Донецької області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі міста Макіївки Донецької
області про стягнення сум витрат за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01.10.2013 по 31.12.2013 у розмірі 1 119,24 гривень, -

В С Т А Н О В
И В:

25.02.2014 управління Пенсійного фонду
України в Гірницькому районі міста
Макіївки Донецької області звернулось
до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі міста Макіївки Донецької
області про стягнення сум витрат за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01.10.2013 по 31.12.2013 у розмірі 1 119,24 гривень.
Позовні вимоги мотивує тим, що
управлінням було направлено до
відповідача акти щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.10.2013 по 31.12.2013
у розмірі 1 119,24 гривень, які не були
прийняті відповідачем.

Позивач вказує, що неприйняття
відповідачем до відшкодування
зазначеної вище суми призвело до
порушення його права на їх
відшкодування. Просить стягнути з
відповідача витрати за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01.10.2013 по 31.12.2013 у розмірі 1 119,24 гривень. З
вказаних підстав просили задовольнити
позовні вимоги (арк. справи 2 - 5).

Представник позивача Недомовна Т.В.
позовні вимоги підтримала, просила
позов задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату час та
місце слухання справи був повідомлений
судом належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення (арк. справи 41). 12.03.2014
через відділ діловодства та
документообігу надав заяву про розгляд
справи без участи представника
відповідача (арк. справи 48) та письмові
заперечення проти позову (арк. справи 50
- 52), в яких зазначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворіння, які
спричинили втрату працездатності,
створено в Україні з метою фінансового
забезпечення відповідальності
роботодавця-страхувальника за шкоду,
нанесену працівникові у зв'язку із
виникненням трудових відносин. Тобто,
умовою виникнення відповідальності
Фонду за здійсненням страхових виплат,
у тому числі і виплаті пенсій, є
настання страхової події, яка пов'язана
з виконанням трудових відносин
відповідно до договору, що був
укладений зазначеними юридичними та
фізичними особами. Позивачем не
доведено причино-наслідковий зв'язок
смерті годувальників заявлених осіб з
одержаним ними каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Що стосується
виплачених пенсій громадянам, яким
виплачувалось у зв'язку з тим, що на
момент смерті годувальника утриманець
був непрацездатним, то відповідно до
законодавства, право на отримання
такої пенсії є лише ті особи, які
перебували на утриманні, жінки, що не
досягли 55 років і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працювали. З
вказаних підстав просили відмовити у
задоволенні позову.

За таких обставин та враховуючи
приписи частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника відповідача у порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши
питання, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач -
управління Пенсійного фонду України в
Гірницькому районі міста Макіївки
Донецької області є органом виконавчої
влади, який в цих правовідносинах
здійснює повноваження, покладені на
нього статтею 12 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Положенням про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
N 384/2011 з наступними змінами та
доповненнями.

У відповідності з пунктом 12
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», у період до
перетворення Пенсійного фонду України
в неприбуткову самоврядну організацію
він функціонує як центральний орган
виконавчої влади на підставі норм
цього Закону (крім норм, зазначених в
абзаці шостому пункту 1 цього розділу)
та Положення про Пенсійний фонд
України, яке затверджує Президент
України. Бюджет Пенсійного фонду
України в зазначений період затверджує
Кабінет Міністрів України.

Згідно зі статтею 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року N 384/2011 з наступними змінами та
доповненнями, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України.

Згідно зі статтею 7 Положення,
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

У відповідності до статті 4 вказаного
Положення організовує, координує та
контролює роботу головних управлінь
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управлінь у районах,
містах, районах у містах, а також
управлінь у містах та районах (далі -
територіальні органи) щодо
забезпечення додержання
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами актів
законодавства про пенсійне
забезпечення і законодавства про збір
та ведення обліку єдиного внеску;
повного і своєчасного обліку платників
єдиного внеску; забезпечення збору та
ведення обліку надходжень від сплати
єдиного внеску, інших коштів
відповідно до законодавства;
здійснення контролю за додержанням
законодавства про збір та ведення
обліку єдиного внеску, про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, правильністю нарахування,
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати єдиного внеску, страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування (далі -
страхові внески) та інших платежів,
призначенням (перерахунком) і виплатою
пенсій, щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
та іншими виплатами, які згідно із
законодавством здійснюються за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України, інших джерел, визначених
законодавством; стягнення у
передбаченому законодавством порядку
своєчасно не нарахованих та/або не
сплачених сум єдиного внеску,
страхових внесків та інших платежів;
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання та інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів
Пенсійного фонду України та інших
джерел, визначених законодавством.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що
страхування від нещасного випадку
здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків - некомерційна
самоврядна організація, що діє на
підставі статуту, який затверджується
її правлінням.

Відповідач - відділення виконавчої
дирекції Фону соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в
Гірницькому районі міста Макіївки
Донецької області відповідно до пункту
1.1 Загальних положень про виконавчу
дирекцію Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 15 від 20.04.2001 року (із наступними
змінами та доповненнями) є постійно
діючим виконавчим органом правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України (далі -
Фонд), що здійснює реалізацію завдань
та основних принципів страхування від
нещасного випадку.

Судом встановлено, що управлінням
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі міста Макіївки Донецької
області були надані до відділення
виконавчої дирекції Фону соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі міста Макіївки Донецької
області за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 у
розмірі 1 119,24 гривень акти щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
особам: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Вказані акти не були прийняти
відповідачем.

Згідно статті 8 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», виплата пенсій
здійснюється з коштів Пенсійного фонду
України.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі за текстом -
роботодавець), громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Відповідно до статті 26 Основ
законодавства про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
Пенсійний фонд є страхувальником у
сфері пенсійного забезпечення.

Згідно статті 81 відповідного Закону
передбачено, що призначення пенсій і
оформлення документів для їх виплати
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Статтею 6 цього Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України закріплений в
якості страхувальника в сфері
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві
положення) Закону України «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
який набрав чинності з 1 квітня 2001 року,
встановлено, що Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
якої виник спір.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI цього
Закону встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Згідно зі статтею 33 Закону, у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті. Такими непрацездатними
особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Як вказувалось раніше, відповідачем не
враховані суми витрат на виплату
пенсій у зв'язку із втратою
годувальника наступним особам: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (чоловік ОСОБА_5, помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок професійного
захворювання фіброзно-каверзний
туберкульоз легенів); ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (чоловік ОСОБА_3, помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 внаслідок професійного
захворювання (антракосілікоз І
ступеню) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
(чоловік ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_6
внаслідок професійного захворювання
(коніотуберкульоз А).

Як встановлено судом, вказані
обставини також були предметом
розгляду Донецького окружного
адміністративного суду в межах
адміністративної справи № П/805/5/14.

Так, постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 04.02.2014 у
справі № П/805/5/14, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2014, було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог управлінню Пенсійного фонду
України в Гірницькому районі міста
Макіївки Донецької області. Постанова
Донецького окружного
адміністративного суду від 04.02.2014 у
справі № П/805/5/14 є такою, що набрала
законної сили (арк. справи 42 - 45, 46 - 48).

Як вбачається з вказаної постанови,
адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі міста Макіївки Донецької
області був поданий до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в Гірницькому
районі міста Макіївки Донецької
області про стягнення суми витрат за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01.07.2013 по 30.09.2013 у розмірі 1 119,24 гривень.

У справі № П/805/5/14 спір між сторонами
виник у зв'язку з неприйняттям
відповідачем до заліку актів
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по особам: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за період 01.07.2013 по 30.09.2013 на
загальну суму 1 119, 24 гривень.

У постанові Донецького окружного
адміністративного суду від 04.02.2014 у
справі № П/805/5/14 судом встановлено що,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на момент
загибелі чоловіків виповнилося більш 55
років та вони працювали.

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного
судочинства, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з частиною 2 статті 255 цього ж
кодексу, обставини, які були
встановлені постановою, що набрала
законної сили, в одній
адміністративній справі не можуть
оспорюватися в іншій судовій справі за
участю тих самих сторін.

Таким чином ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
відповідно до статті 33 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», не мають право на
одержання виплат, оскільки на момент
загибелі чоловіків їм виповнилось
більш 55 років та вони працювали.

Крім того, позивачем суду не надано
будь-яких доказів на підтвердження
причинного зв'язку смерті
вищезазначених громадян з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, тому у суду не має правових
підстав для відшкодування понесених
витрат за рахунок відповідача.

Аналогічний висновок суду
підтверджений ухвалою Вищого
адміністративного суду від 24.01.2013 у
справі № К/9991/27984/12.

Таким чином, з урахуванням наведених
вище положень законодавства, позивач
не має права на відшкодування
відповідачем сплачених сум пенсій
особам по втраті годувальника.

За таких обставин, понесені позивачем
витрати за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 у
розмірі 1 119,24 гривень не підлягають
відшкодуванню, тому позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 94 КАС
України, судові витрати з відповідача
не підлягають стягненню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 8, 9, 10, 11, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В
И В:

У задоволенні адміністративного
позову управління Пенсійного фонду
України в Гірницькому районі міста
Макіївки Донецької області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі міста Макіївки Донецької
області про стягнення сум витрат за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01.10.2013 по 31.12.2013 у розмірі 1 119,24 гривень -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня її проголошення. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Старосуд І.М.