Справа № 821/4442/13-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р. Справа № 821/4442/13-а

Категорія: 5.1.2 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д. судді -Турецької
І.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Херсонського міського
управління Головного управління
Держсанепідслужби у Херсонській
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 11
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Антонівської
селищної ради м. Херсона до головного
спеціаліста організації
держсанепіднагляду Херсонського
міського управління Головного
управління Держсанепідслужби у
Херсонській області - Мих Яни
Геннадіївни, Херсонського міського
управління Головного управління
Держсанепідслужби у Херсонській
області про визнання дій незаконними,
скасування припису,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року Антонівська селищна
рада м. Херсона звернулася до суду з
адміністративним позовом до головного
спеціалісту відділу організації
держсанепіднагляду Херсонського
міського управління Головного
управління Держсанепідслужби у
Херсонській області Мих Я.Г. та
Херсонського міського управління
Головного управління
Держсанепідслужби у Херсонській
області про:

- визнання протиправними дії щодо
складання припису №02-01/1045 від 26 вересня
2013 року про усунення порушень;

- скасування припису №02-01/1045 від 26
вересня 2013 року про усунення порушень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що селищна рада не має
статусу суб'єкта господарювання і сама
є органом державного нагляду
(контролю), в той час як припис складено
за наслідками заходів державного
нагляду у сфері господарської
діяльності і його може бути адресовано
виключно суб'єкту господарювання;
приписом на позивача покладено
обов'язок вчинити дії з приведення у
належний санітарний стан території,
яка не знаходиться у його власності чи
користуванні. На думку позивача, не
існувало правових підстав для
складення оскаржуваного припису та
покладення на позивача обов'язку
усувати порушення, яке він не вчиняв.

Відповідачі позов не визнали,
посилаючись на правомірність
оскаржуваного припису.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року адміністративний позов
задоволено частково.

Скасовано припис Херсонського
міського управління Головного
управління Держсанепідслужби у
Херсонській області від 26 вересня 2013
року №02-01/1045.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, Херсонське
міське управління Головного
управління Держсанепідслужби у
Херсонській області подало апеляційну
скаргу, в якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції, в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та прийняття нової постанови про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Відповідачем проведено перевірку
дотримання вимог санітарного
законодавства на території, прилеглій
до Цюрупинського мосту (з боку м.
Херсона), за наслідками якої складено
акт перевірки від 25 вересня 2013 року.

Згідно з цим актом відповідачем
встановлено, що територія, прилегла до
Цюрупинського мосту (з боку м. Херсона)
знаходиться у незадовільному
санітарному стані, а саме не викошена
трава.

На підставі акта перевірки
відповідачем винесено в адресу
Антонівської селищної ради припис від
26 вересня 2013 року №02-01/1045, яким позивача
зобов'язано усунути наступні
порушення: ч.3 ст. 22 Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»
та «Державних санітарних норм та
правил утримання територій населених
місць», затверджених Наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 17 березня 2011 року №145, а саме
привести в належний санітарний стан
територію, прилеглу до Цюрупинського
мосту (з боку м. Херсона) шляхом покосу
трави та в подальшому утримувати в
належному стані територію
Антонівської селищної ради.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем не
вказано, які конкретно вимоги
Державних санітарних норм та правил
(котрими встановлюються заходи та
порядок їх виконання щодо збирання,
зберігання, перевезення, оброблення
(перероблення), утилізації, видалення,
знешкодження і захоронення відходів
(крім відходів, пов'язаних з виробничою
діяльністю підприємств)) недотримано
позивачем. Суд зазначив, що рослини
(трава і таке інше), які виросли на
земельних ділянках природним способом,
не є відходами у розумінні Закону
України «Про відходи», відповідно, не
прибирання позивачем рослин, які
виросли природним способом і не є
відходами, не утворює порушення ним
вимог Державних санітарних норм та
правила, у зв'язку з чим, вимога
оскарженого припису про усунення
порушень є протиправною. Також, на
думку суду, є протиправною вимога щодо
утримання в майбутньому території
Антонівської селищної ради в належному
санітарному стані, оскільки вказана
вимога не ґрунтується на виявленому
порушенні та не спрямована на його
усунення, крім того, відповідач не
здійснював перевірки дотримання вимог
санітарного законодавства на всій
території селищної ради, щодо якої
винесено припис.

Крім того, суд першої інстанції виходив
з того, що відповідач був уповноважений
проводити перевірку, тому позов в
частині визнання незаконними дій
відповідача щодо складання припису не
підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі Херсонського
міського управління Головного
управління Держсанепідслужби у
Херсонській області вказується, що зі
змісту «Державних санітарних норм та
правил утримання територій населених
місць», затверджених Наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 17 березня 2011 року №145 та
нормативних актів на, які є відсилання
в них (зокрема, Закону України «Про
благоустрій населених пунктів») слідує
висновок, що позивач повинен
здійснювати заходи, спрямовані на
поліпшення інженерно-технічного і
санітарного стану території,
покращення її естетичного вигляду, і,
тому, вимоги оскарженого припису є
правомірними.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
вимога оскарженого припису про
усунення порушень є протиправною,
однак, вважає необхідним доповнити
вказані висновки наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України
«Про забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»,
органи виконавчої влади, місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації та громадяни
зобов'язані утримувати надані в
користування чи належні їм на праві
власності земельні ділянки і території
відповідно до вимог санітарних норм.

Згідно з ст. 1 цього Закону, державні
санітарні норми та правила,
санітарно-гігієнічні та
санітарно-протиепідемічні правила і
норми, санітарно-епідеміологічні
правила і норми, протиепідемічні
правила і норми, гігієнічні та
протиепідемічні правила і норми,
державні санітарно-епідеміологічні
нормативи, санітарні регламенти (далі -
санітарні норми) - обов'язкові для
виконання нормативно-правові акти
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я, що
встановлюють медичні вимоги безпеки
щодо середовища життєдіяльності та
окремих його факторів, недотримання
яких створює загрозу здоров'ю і життю
людини та майбутніх поколінь, а також
загрозу виникнення і розповсюдження
інфекційних хвороб та масових
неінфекційних захворювань (отруєнь)
серед населення.

Відповідно до вказаної статті 1,
Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 17 березня 2011 року №145 були
затверджені «Державні санітарні норми
та правила утримання територій
населених місць», згідно з п.п.1.2, 1.3
яких:

Санітарні норми встановлюють вимоги до
санітарного очищення територій
населених місць, а також правила
виконання робіт з належного прибирання
об'єктів благоустрою та державного
санітарно-епідеміологічного нагляду у
сфері благоустрою населених пунктів і
поводження з відходами (п.1.2).

Дія Санітарних норм поширюється на
відносини, що виникають у сфері
благоустрою населених пунктів та
поводження з відходами, та вони є
обов'язковими для виконання органами
виконавчої влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форми власності та підпорядкування
і громадянами (1.3).

Преамбулою Закону України «Про
благоустрій» передбачено, що цей Закон
визначає правові, економічні,
екологічні, соціальні та організаційні
засади благоустрою населених пунктів і
спрямований на створення умов,
сприятливих для життєдіяльності
людини.

Згідно з ст.1, у цьому Законі наведені
нижче терміни вживаються в такому
значенні: благоустрій населених
пунктів - комплекс робіт з інженерного
захисту, розчищення, осушення та
озеленення території, а також
соціально-економічних,
організаційно-правових та екологічних
заходів з покращання мікроклімату,
санітарного очищення, зниження рівня
шуму та інше, що здійснюються на
території населеного пункту з метою її
раціонального використання, належного
утримання та охорони, створення умов
щодо захисту і відновлення
сприятливого для життєдіяльності
людини довкілля.

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України «Про
благоустрій», комплексним
благоустроєм вважається проведення на
визначеній території населеного
пункту (мікрорайон, квартал, парк,
бульвар, вулиця, провулок, узвіз тощо)
комплексу робіт з улаштування
(відновлення) покриття доріг і
тротуарів, обладнання пристроями для
безпеки руху, озеленення, забезпечення
зовнішнього освітлення та зовнішньої
реклами, встановлення малих
архітектурних форм, здійснення інших
заходів, спрямованих на поліпшення
інженерно-технічного і санітарного
стану території, покращання її
естетичного вигляду.

Посилаючись на наведені положення
«Державних санітарних норм та правил
утримання територій населених місць»,
затверджених Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 17 березня
2011 року №145 та Закону України «Про
благоустрій», апелянт вважає, що
позивач повинен виконати вимоги
оскарженого припису (а.с.9), зокрема
покосити траву (тобто, покращити
естетичний вигляд певної території), не
враховуючи, що вказані положення
стосуються населених пунктів (місць
перебування людей за його межами вони
стосуються лише у питанні побутових
відходів), разом з тим, територія,
зазначена в приписі, не відноситься до
території населеного пункту.

З матеріалів справи вбачається, що в
приписі мається на увазі територія,
прилегла до автомобільної дороги М-17 в
Херсонській області.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт», власники та
користувачі автомобільних доріг
несуть відповідальність за дотримання
вимог санітарних норм згідно із
законом.

Колегія суддів звертає увагу, що 26
вересня 2013 року відповідачем - головним
спеціалістом організації
держсанепіднагляду Херсонського
міського управління Головного
управління Держсанепідслужби у
Херсонській області - Мих Я.Г. було
надано 2 припису: 1 - позивачу (а.с.9); 2 -
службі автомобільних доріг у
Херсонській області (а.с.39) з тотожними
вимогами пунктів 1 приписів: «Привести
в належний санітарний стан територію,
прилеглу до Цюрипинського мосту (з боку
м. Херсон) - провести покіс трави».

Наведене свідчить, що вказаний
відповідач не був впевнений в
правильності жодного з вказаних
приписів, оскільки у іншому випадку він
би визначив належного виконавця одним
приписом.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги як необґрунтовані
та погоджується з висновками суду
першої інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що при
розгляді справи судом першої інстанції
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка, а
наведені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
незаконність чи необґрунтованість
судового рішення.

За таких обставин підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Херсонського
міського управління Головного
управління Держсанепідслужби у
Херсонській області - залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко Суддя:
С.Д. Домусчі Суддя: І.О. Турецька