Справа № 820/2123/14
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р.
№ 820/2123/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В,

при секретарі судового засідання -
Тайцеві А.Л.

за участю:

представника позивача - Сімакова С.Г.

представника відповідача - Ковальчука
Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноком" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ "ТЕХНОКОМ", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, в якому просив суд
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
17.10.2013р. та № від 17.10.2013р.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що зі спірними
податковими повідомленнями-рішеннями,
винесеними за результатами проведеної
перевірки, оформленої актом перевірки
№117/42-00-10/30511780 від 01.10.2013 року, не
погоджується, та вважає їх незаконними,
необ'єктивними та такими, що підлягають
скасуванню. Так, позивач посилався на
безпідставність висновків
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про непідтвердженість
реальності господарських операцій з
ТОВ «СВІТ ОЛІЇ», оскільки за даними
операціями господарські зобов'язання
виконані сторонами в повному обсязі,
без претензій та зауважень, ніким не
оскаржені та у судовому порядку не
визнані недійсними, реальність
здійснення господарських операцій
підтверджується належно оформленими
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
оформленими згідно з вимогами чинного
законодавства України.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, посилаючись на факти
викладені в позовній заяві, просив суд
їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засідання проти позову заперечував,
просив відмовити у задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, вважає, що позов
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "ТЕХНОКОМ"
(далі - ТОВ "ТЕХНОКОМ") пройшло
передбачену законодавством процедуру
державної реєстрації, набуло правового
статусу юридичної особи, включено до
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України з
ідентифікаційним кодом - 30511780, є
платником податку на додану вартість
та знаходиться на обліку як платник
податків, зборів (обов'язкових
платежів) у СДПІ м. Харкова, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
№0000903, довідкою з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України №745771, довідкою про
взяття на облік платника податків,
свідоцтвом про реєстрацію платника
податку на додану вартість №30009674 від
18.01.2005р.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що фахівцями
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТОВ "ТЕХНОКОМ" з питання
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
контрагентом ТОВ «СВІТ ОЛІЇ» (код за
ЕДРПОУ 34429449) з податку на прибуток за 2012
рік та податку на додану вартість за
березень-травень 2012р.

Результати перевірки оформлені актом
№117/42-00-10/30511780 від 01.10.2013р.

Згідно висновків вказаного акту
перевірки за твердженням перевіряючих
в діяльності ТОВ "ТЕХНОКОМ" встановлено
порушення: - п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
податковий кредит на загальну суму
158614,64 грн.; -п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п.п.138.8.1
п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу України,
в результаті чого завищено витрати на
суму 793073 грн, що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
166545,33 грн.

На підставі висновків акту перевірки
№117/42-00-10/30511780 від 01.10.2013р.
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
винесені податкові повідомлення -
рішення № від 17.10.2013р., яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ на 158614 грн. та застосовано
штрафних (фінансових) санкцій на суму
79307 грн., а також податкове
повідомлення-рішення № від
17.10.2013р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
166546 грн. та застосовано штрафних
(фінансових) санкцій на суму 83273 грн.

Як свідчать матеріали справи,
фактичною підставою для винесення
спірних податкових повідомлень-рішень
стали висновки акту перевірки
№117/42-00-10/30511780 від 01.10.2013 року про
порушення позивачем по
взаємовідносинам з ТОВ «СВІТ ОЛІЇ» () вимог п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198, п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено податковий кредит на загальну
суму 158614,64 грн. та п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134,
п.п.138.8.1 п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
витрати на суму 793073 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 166545,33 грн.

Суд зазначає, що правила формування
валових витрат платниками податку на
прибуток підприємств з 01.04.2011 року
передбачені положеннями Податкового
кодексу України, із змісту яких право
формування валових витрат залежить від
документального підтвердження
нарахування (сплати) податку. Внаслідок
застосування зазначених правил,
платник податку повинен визначити дату
виникнення права на включення
відповідних сум витрат до складу
валових витрат.

Так, виходячи із змісту положень
Податкового кодексу України, витрати
- сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу
за рахунок його вилучення або
розподілу власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст.
14 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають,
зокрема, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати, що беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього
Кодексу.

Згідно з п.п. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138
Податкового кодексу України датою
здійснення витрат, нарахованих
платником податку у вигляді сум
податків та зборів, вважається
останній день звітного податкового
періоду, за який проводиться
нарахування податкового зобов'язання з
податку та збору.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Суд також зазначає, що з 01.01.2011 року
порядок нарахування платником податку
податкового кредиту передбачений
Податковим кодексом України.

Так, положеннями Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу (п.п. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх
ввезенні на митну територію України (у
тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого
вести облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/ послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті
201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та
є підставою для нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту. Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, до
складу валових витрат включаються
будь-які витрати, які пов'язані з
господарською діяльністю платника
податку та підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, а наявність у платника
податку (позивача у справі) виданих
йому податкових накладних і сплата
вартості отриманих товарів з ПДВ є
достатніми підставами для визначення
податкового кредиту з урахуванням
підтвердження реального здійснення
господарської операції та з метою
подальшого використання товарів в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Судом встановлено, що між позивачем, в
якості покупця, та ТОВ «СВІТ ОЛІЇ», в
якості постачальника, було укладено
договір поставки № 134 від 10.02.2012 р.,
відповідно до умов якого постачальник
(ТОВ «СВІТ ОЛІЇ») зобов'язався
постачати покупцю (ТОВ «ТЕХНОКОМ»)
товар - олію соняшникову рафінову
дезодоровану виморожену наливом, а
покупець зобов'язався приймати та
оплачувати товар. Умови поставки - DDP
склад покупця розташований за адресою:
м. Харків пр. Московський, 199-А. Згідно п.
2.5 договору допускається відхилення
маси +/- 5%. При цьому береться за увагу,
що соняшникова олія відноситься до
сировини, яка змінює свою масу в
залежності від температури та
вологості середовища, а також факт, що
цистерну з олією неможливо зважити без
машини, в зв'язку з чим допустиме певне
відхилення, яке не повинно
перевищувати 5% .

До договору були укладені додатки про
встановлення ціни товару та строку
поставки: №1 від 10.02.2012р.; №2 від 05.03.2012р.;
№3 від 22.03.2012р.; №4 від 10.04.2012р.; №5 від
16.05.2012р., а також укладена Додаткова
угода №1 від 22.05.2012р. про встановлення
обсягів постачання.

12.03.2012р. за цим договором та
вищезазначеного додатку №2 до нього
постачальник (ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»)
відвантажив позивачу товар - олію
соняшникову рафіновану дезодоровану
на суму 232128 грн., у тому числі ПДВ на
суму 38688 грн., що підтверджено
видатковою накладною №Мр00021 від
12.03.2012р.

Транспортування товару здійснювалось
на підставі товарно-транспортної
накладної №120301 від 12.03.2012р.

Зазначений товар був отриманий
позивачем 13.03.2012р. за довіреністю №543/6894
від 12.03.2012р. та оприбуткований на склад
відповідно до Прибуткової накладної
№ТЕХ 13030057 від 13.03.2012р.

Приймання товару відбувалося за Актом
приймання-передачи сировини №382 від
13.03.2012р.

Під час приймання товару перевірялась
якість соняшникової олії та наявність
підтверджуючих якість документів, а
саме сертифікат відповідності,
декларація про алергени та ГМО,
висновок державної
санітарно-епідемологічної експертизи,
протокол випробувань на ГМО,
сертифікат очистки цистерни, якісне
посвідчення .

Також олія була переважена позивачем,
про що складений Акт зважування машини
з олією від 27.03.2012р. Відхилення маси між
заявленими 19,880 т та фактично
поставленими 19,84 т в допустимих 5% межах
.

За поставлений товар позивачем було
здійснено розрахунок відповідно до
рахунку на оплату №Мр00021 від 12.03.2012р.
грошовими коштами в повному обсязі, по
фактично переваженій масі
соняшникової олії (19,84 т), що
підтверджується випискою
обслуговуючого банку про операції за
документом №РА405 2226 від 26.03.2012р.
на суму 232128 грн .

Придбану у ТОВ «СВІТ ОЛІЇ» соняшникову
олію позивач використав в якості
сировини під час виготовлення власної
продукції - вермішелі, згідно
затверджених рецептур.

На поставлений товар ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»
видало позивачу податкову накладну №21
від 12.03.2012 року на суму 232 128 грн., у тому
числі ПДВ на суму 38 688 грн.

Позивачем відповідні витрати та суми
ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «СВІТ
ОЛІЇ» були включені до складу валових
витрат та податкового кредиту,
відображені в відповідних деклараціях
про доходи та деклараціях з податку на
додану вартість у 2012р., поданих до
податкового органу, про що зазначено в
акті перевірки позивача .

26.03.2012р. за цим договором та
вищезазначеного додатку №3 до нього
постачальник (ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»)
відвантажив позивачу товар - олію
соняшникову рафіновану дезодоровану
на суму 248040 грн., у тому числі ПДВ на
суму 41340 грн., що підтверджено
видатковою накладною № Мр0000049 від
26.03.2012р.

Транспортування товару здійснювалось
на підставі товарно-транспортної
накладної №0312049 від 27.03.2012р.

Зазначений товар був отриманий
позивачем 27.03.2012р. за довіреністю №374/6911
від 22.03.2012р. та оприбуткований на склад
відповідно до Прибуткової накладної
№ТЕХ 27030086 від 27.03.2012р.

Приймання товару відбувалося за Актом
приймання-передачи сировини №494 від
27.03.2012р.

Під час приймання товару перевірялась
якість соняшникової олії та наявність
підтверджуючих якість документів, а
саме сертифікат відповідності,
декларація про алергени та ГМО,
висновок державної
санітарно-епідемологічної експертизи,
протокол випробувань на ГМО,
сертифікат очистки цистерни, якісне
посвідчення ).

Також олія була переважена позивачем,
про що складений Акт зважування машини
з олією від 27.03.2012р. Відхилення маси між
заявленими 21,26 т та фактично
поставленими 21,2 т в допустимих 5% межах .

За поставлений товар позивачем було
здійснено розрахунок відповідно до
рахунку на оплату №Мр0000049 від 26.03.2012р.
грошовими коштами в повному обсязі, по
фактично переваженій масі
соняшникової олії (21,20т), що
підтверджується випискою
обслуговуючого банку про операції за
документом №РА602 2752 від 11.04.2012р.
на суму 248040 грн.

Придбану у ТОВ «СВІТ ОЛІЇ» соняшникову
олію позивач використав в якості
сировини під час виготовлення власної
продукції - вермішелі, згідно
затверджених рецептур.

На поставлений товар ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»
видало позивачу податкову накладну №49
від 26.03.2012 року на суму 248 040 грн, у тому
числі ПДВ на суму 41 340 грн.

Позивачем відповідні витрати та суми
ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «СВІТ
ОЛІЇ» були включені до складу валових
витрат та податкового кредиту,
відображені в відповідних деклараціях
про доходи та деклараціях з податку на
додану вартість у 2012р., поданих до
податкового органу, про що зазначено в
акті перевірки позивача.

12.04.2012р. за цим договором та
вищезазначеного додатку №4 до нього
постачальник (ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»)
відвантажив позивачу товар - олію
соняшникову рафіновану дезодоровану
на суму 258 456 грн., у тому числі ПДВ на
суму 43076 грн., що підтверджено
видатковою накладною № Ап0000033 від
12.04.2012р. .

Транспортування товару здійснювалось
на підставі товарно-транспортної
накладної №120404 від 12.04.2012р.

Зазначений товар був отриманий
позивачем 13.04.2012р. за довіреністю №713
від 12.04.2012р. та оприбуткований на склад
відповідно до Прибуткової накладної
№ТЕХ 13040057 від 13.04.2012р.

Приймання товару відбувалося за Актом
приймання-передачи сировини від
13.04.2012р.Під час приймання товару
перевірялась якість соняшникової олії
та наявність підтверджуючих якість
документів, а саме сертифікат
відповідності, декларація про алергени
та ГМО, висновок державної
санітарно-епідемологічної експертизи,
протокол випробувань на ГМО,
сертифікат очистки цистерни, якісне
посвідчення .

Також олія була переважена позивачем,
про що складений Акт зважування машини
з олією від 13.04.2012р. Відхилення маси між
заявленими 21,37 т та фактично
поставленими 21,36 т в допустимих 5% межах
.

За поставлений товар позивачем було
здійснено розрахунок відповідно до
рахунку на оплату №Ап0000033 від 12.04.2012р.
грошовими коштами в повному обсязі, по
фактично переваженій масі
соняшникової олії (21,36т), що
підтверджується випискою
обслуговуючого банку про операції за
документом №РА707 3225 від 27.04.2012р.
на суму 258 456 грн .

Придбану у ТОВ «СВІТ ОЛІЇ» соняшникову
олію позивач використав в якості
сировини під час виготовлення власної
продукції - вермішелі, згідно
затверджених рецептур.

На поставлений товар ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»
видало позивачу податкову накладну №33
від 12.04.2012 року на суму 258 456 грн., у тому
числі ПДВ на суму 43 076 грн.

Позивачем відповідні витрати та суми
ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «СВІТ
ОЛІЇ» були включені до складу валових
витрат та податкового кредиту,
відображені в відповідних деклараціях
про доходи та деклараціях з податку на
додану вартість у 2012р., поданих до
податкового органу, про що зазначено в
акті перевірки позивача.

28.05.2012р. за цим же договором та
вищезазначеного додатку №5 до нього
постачальник (ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»)
відвантажив позивачу товар - олію
соняшникову рафіновану дезодоровану
на суму 245 980 грн., у тому числі ПДВ на
суму 40 996,67 грн., що підтверджено
видатковою накладною № Ма00033 від
28.05.2012р.

Транспортування товару здійснювалось
на підставі товарно-транспортної
накладної №СТМа00033 від 28.05.2012р.

Зазначений товар був отриманий
позивачем 29.05.2012р. за довіреністю №7241
від 28.05.2012р. та оприбуткований на склад
відповідно до Прибуткової накладної
№ТЕХ 29050087 від 29.05.2012р.

Приймання товару відбувалося за Актом
приймання-передачи сировини №808 від
29.05.2012р. Під час приймання товару
перевірялась якість соняшникової олії
та наявність підтверджуючих якість
документів, а саме сертифікат
відповідності, декларація про алергени
та ГМО, висновок державної
санітарно-епідемологічної експертизи,
протокол випробувань на ГМО,
сертифікат очистки цистерни, якісне
посвідчення .

Також олія була переважена позивачем,
про що складений Акт зважування машини
з олією від 29.05.2012р. Відхилення маси між
заявленими 20,03 т та фактично
поставленими 20,08 т в допустимих 5% межах.

За поставлений товар позивачем було
здійснено повний розрахунок по
фактично переваженій масі
соняшникової олії (20,08т), відповідно до
рахунку на оплату №Ма00033 від 28.05.2012р.
шляхом взаємозаліку згідно з Угодою №1
про залік зустрічних однорідних вимог
між ТОВ «СВІТ ОЛІЇ» та ТОВ «ТЕХНОКОМ»
від 31.05.2012р. на суму 30734 грн. та грошовими
коштами сумі 215 246 грн., що
підтверджується випискою
обслуговуючого банку про операції за
документом №РА025 від 11.06.2012р.

Придбану у ТОВ «СВІТ ОЛІЇ» соняшникову
олію позивач використав в якості
сировини під час виготовлення власної
продукції - вермішелі, згідно
затверджених рецептур .

На поставлений товар ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»
видало позивачу податкову накладну №31
від 28.05.2012 року на суму 245 980 грн., у тому
числі ПДВ на суму 40 996,67 грн.

Позивачем відповідні витрати та суми
ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «СВІТ
ОЛІЇ» були включені до складу валових
витрат та податкового кредиту,
відображені в відповідних деклараціях
про доходи та деклараціях з податку на
додану вартість у 2012р., поданих до
податкового органу, про що зазначено в
акті перевірки позивача .

Під час розгляду справи судом
встановлено, що жодних зауважень чи
претензій до правоздатності і
дієздатності юридичних осіб, які є
сторонами спірних правочинів до
правового статусу сторін цих договорів
як платників ПДВ, відповідності
спірних правочинів вимогам закону,
наявності первинних документів за
спірними правочинами відповідач ані
при проведенні перевірки, ані в ході
судового розгляду не має.

Судом також встановлено, що мотиви
фізичної відсутності товару у спірних
правовідносинах, невикористання
товару та послуг у господарській
діяльності позивача, вартісних
показників придбаних і реалізованих
товарів і послуг, оплаті вартості
придбаного товару не були покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних рішень.

Окрім того, оцінивши наявні в справі
докази, суд зазначає, що приєднані до
справи копії первинних документів
засвідчують факт виконання позивачем
та контрагентом позивача зобов'язань
за спірними правочинами, у тому числі
зобов'язань по передачі товару,
зобов'язань по оплаті вартості товарів
за переліченими вище правочинами
шляхом перерахування безготівкових
грошових коштів.

Суд також зазначає, що вказані первинні
документи відповідають приписам ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за № 168/704, далі за текстом Положення)
та не спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, що призводить до зміни в
структурі активів платника податків.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що господарські
операції позивача з ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»
були направлені на реальне настання
правових наслідків, що підтверджується
доданими до матеріалів справи
(видатковими та податковими
накладними, договорами та іншими
первинними документами), а саме реальне
понесення витрат у власній
господарській діяльності та фактичне
придбання товару, який було
використано у господарській
діяльності позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивачем по взаємовідносинам з його
контрагентам - ТОВ «СВІТ ОЛІЇ»
правомірно віднесено до складу валових
витрат та до складу податкового
кредиту відповідні суми витрат та суми
ПДВ.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що посилання відповідача на
акт перевірки податкового органу
постачальників по ланцюгу до
"вигодонабувача" - ТОВ "ТЕХНОКОМ", як на
підставу для висновку про порушення
позивачем вимог діючого законодавства,
не можуть бути взяті до уваги судом,
оскільки Податковий кодекс України не
ставить право платника ПДВ на
податковий кредит в залежність від дій
або бездіяльності його контрагентів.
Якщо контрагенти не виконали свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цієї особи.

Суд зазначає, що в силу положень
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" позивач та
контрагенти позивача є окремими
суб'єктами права зі статусом юридичної
особи, а відтак позивач та контрагенти
позивача є окремими платниками податку
на додану вартість та податку на
прибуток. За таких обставин, межі
юридичної відповідальності кожного
платника податків, яка (слід розуміти -
відповідальність) відповідно до ст. 61
Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, є неможливим, за
винятком встановлених ст. 228 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 207 і 208
Господарського кодексу України
випадків свідомого укладення таким
суб'єктом права нікчемного правочину з
метою відображення певних первинних
документів в податковому обліку без
фактичного проведення господарських
операцій.

Крім того, суд при розгляді справи,
керуючись приписами ст. 8 КАС України,
бере до уваги, що обмеження права
сумлінного платника податку на
формування податкового кредиту у
зв'язку з порушенням його
контрагентами порядку обліку та
звітування по податкам суперечать
практиці Європейського суду з прав
людини. Так, відповідно п. 57 Рішення
Європейського суду з прав людини по
справі "Булвес"АД проти Болгарії від
22.01.09 р. судом було зазначено, що
оскільки компанія-заявник у повному
обсязі та вчасно виконала обов'язки з
дотримання встановлених
Державою-членом Конвенції норм
стосовно ПДВ та не мала засобів для
забезпечення виконання податкових
зобов'язань постачальником і не знала
про невиконання останнім своїх
обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі. Відповідачем не доведено
обізнаності позивача щодо
недобросовісного декларування своїх
зобов'язань його контрагентами. Отже,
позивач не може нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку. Такі
вимоги, на думку Європейського суду з
прав людини, є надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власност

З урахуванням вищевикладеного, суд не
погоджується з висновками відповідача
про завищення податкового кредиту на
загальну суму 158614,64 грн. та завищення
витрат на суму 793073 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 166545,33 грн. по
взаємовідносинам з ТОВ «СВІТ ОЛІЇ».

Відтак, донарахування відповідачем
позивачу грошових зобов'язань з
податку на прибуток та з податку на
додану вартість, а також застосування
штрафних (фінансових) санкцій не
ґрунтується на приписах чинного
законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте доказів правомірності,
законності та обґрунтованості
ухвалених відповідачем податкових
повідомлень-рішень до суду не надано.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

З урахуванням вищевикладених обставин,
суд вважає, що вимоги позивача
правомірні, обґрунтовані і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТЕХНОКОМ"
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від
17.10.2013 р. та № від 17.10.2013 р.

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4011, отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м. Харкова
Харківської області, код 37999628, МФО 851011,
банк ГУДКСУ у Харківській області) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНОКОМ" ( ) судовий збір у розмірі 487,20
грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
на постанову суду протягом десяти днів
з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Суддя
Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений
11.03.2014 року.