Справа № 2а-6789/09/0670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/61630/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача Скорик О.О.від
відповідачане з'явився розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю «Елізіум
Пласт»на постановуКиївського
апеляційного адміністративного суду
від 11.10.2011у справі№ 2-а-6789/09/0670за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Елізіум
Пласт»доКоростенської об'єднаної
державної податкової інспекціїпро
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елізіум Пласт»
звернулося до Житомирського окружного
адміністративного суд з позовом до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції, в якому просила
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення №
/1 від 18.09.2009 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суд від 04.02.2010 позов
задоволено, визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції № /1 від 18.09.2009.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011,
постанову Житомирського окружного
адміністративного суд від 04.02.2010
скасовано та прийнято нову, якою у
задоволенні позову відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елізіум Пласт»
подало касаційну скаргу, у
відповідності до якої, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011, та
залишити в силі постанову
Житомирського окружного
адміністративного суд від 04.02.2010 в цій
справі.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення касаційної скарги,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- Коростенською ОДПІ проведено
камеральну перевірку правильності
визначення податку на додану вартість
за червень 2009 року, за результатами
якої складено акт №18415-02 від 18.08.2009;

- за висновками вказаного акту
перевірки встановлено порушення
позивачем вимог пп.6.2.1 п.6.2 ст.6, пп.7.7.4
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та пп. 4.2 розділу 4
Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
ДПА України №166 від 30.05.1997;

- за результатами перевірки
Коростенською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
26.08.2009, яким позивачу за порушення
пп.7.7.4, пп.7.7.5, пп.7.7.7 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» зменшено суму бюджетного
відшкодування за червень 2009 року на 75 142
грн.;

- за результатами адміністративного
оскарження, рішенням Коростенської
ОДПІ скаргу позивача залишено без
задоволення, а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення без змін та
направлено позивачу податкове
повідомлення-рішення № /1 від
18.09.2009, яким за порушення пп.7.7.4, пп.7.7.5,
пп.7.7.7 п.7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» зменшено
суму бюджетного відшкодування за
червень 2009 року на 75 142 грн.

Відповідач дійшов висновку про
необхідність зменшення позивачу суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість з огляду на те, що,
подаючи до податкового органу
декларацію з податку на додану
вартість за червень 2009 року, платник
податку долучив до неї копії п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, а не оригінали таких
документів, як то вимагають приписи
Закону України «Про податок на додану
вартість» та Порядку заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України №166
від 30.05.1997.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку, що оскільки
положеннями Закону України «Про
податок на додану вартість»
передбачено додавати до податкової
декларації з податку на додану
вартість копії п'ятих основних аркушів
(примірників декларанта) вантажних
митних декларацій, то треба
застосовувати положення Закону, який
має вищу юридичну силу перед
положеннями Порядку заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України №166
від 30.05.1997 (які, в свою чергу вимагають
додавати оригінали, а не копії таких
документів).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанцій, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що норми Закону України
«Про податок на додану вартість» не
ставлять в залежність з яких
документів повинні робитися копії, а
мають на увазі саме подання оригіналів
цих документів та не обумовлюють, що до
декларації з податку на додану
вартість повинні подаватися копії
п'ятих основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, а тому вимоги позивача є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Суд касаційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
апеляційної інстанції. При цьому
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку, який має
право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. При цьому
платник податку в п'ятиденний термін
після подання декларації податковому
органу подає органу Державного
казначейства України копію декларації,
з відміткою податкового органу про її
прийняття, для ведення реєстру
податкових декларацій у розрізі
платників.

До декларації додаються розрахунок
суми бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій.

Однак, за змістом пп.4.2 розділу 4 Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України №166 від 30.05.1997 у разі наявності
експортних операцій до декларації з
податку на додану вартість подаються
оригінали п'ятого основного аркуша
(примірника декларанта) вантажної
митної декларації.

Отже, зі змісту вказаних
нормативно-правових актів вбачається
суперечність норм Закону України «Про
податок на додану вартість» та
вказаного Порядку.

За змістом частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З огляду на вищенаведені положення
законодавства, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції, встановивши
пріоритетність застосування положень
закону над підзаконним
нормативно-правовим актом, дійшов
правильного висновку щодо
застосування до спірних правовідносин
положень Закону України «Про податок
на додану вартість», які, на відміну від
положень вказаного Порядку, не
зобов'язують платника податку додавати
до податкової декларації з податку на
додану вартість саме оригінали п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій у разі наявності експортних
операцій.

Крім того, колегія суддів касаційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити, що вищенаведені приписи
Закону України «Про податок на додану
вартість» не ставлять в залежність
виникнення у платника податку права на
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість від того, чи були
додані до податкової декларації
оригінали п'ятих основних аркушів
(примірника декларанта) вантажних
митних декларацій, чи ні, оскільки таке
право виникає у платника податку до
моменту подання ним податкової
декларації. Більше того, вимоги
вказаного Порядку заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість про надання
оригіналів ВМД стосуються лише порядку
подання податкової декларації, тому
відсутність оригіналів п'ятого
основного аркуша (примірника
декларанта) вантажних митних
декларацій (а долучення їх копій) не є
підставою для позбавлення такого
платника права на отримання бюджетного
відшкодування.

Так, положеннями пп.7.7.11 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено вичерпний
перелік підстав, які позбавляють
платник податку права на отримання
бюджетного відшкодування, до яких
законодавцем не віднесено неподання
платником податку разом з декларацією
з податку на додану вартість
оригіналів п'ятих основних аркушів
(примірника декларанта) вантажних
митних декларацій.

Таким чином, з врахуванням
встановлених у даній справі обставин,
судова колегія вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що спірне податкове
повідомлення-рішення № /1 від
18.09.2009 є безпідставним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст.226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а помилково скасована
постанова суду першої інстанції -
залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160, 221, 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Елізіум
Пласт» задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011
скасувати та залишити в силі постанову
Житомирського окружного
адміністративного суд від 10.02.2010 у цій
справі.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, встановлених чинним
законодавством України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний