Справа № 826/8744/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/8744/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Обербетон-Інвест" на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 01 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Обербетон-Інвест" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
недійсним рішення про коригування
митної вартості, -

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Обербетон-Інвест»,
звернулося до суду з позовом до
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів (далі-відповідач), в якому
просило суд визнати недійсним рішення
про коригування митної вартості №
100270000/2013/410170/2 від 17.04.2013; визнати митною
вартістю товарів, що поміщенні у митний
режим імпорту за митною декларацією
№100270000/2013/244924 від 18 квітня 2013 року, суму
у розмірі 746,59 Євро, що за офіційним
курсом НБУ становить 7 834,72 гривень;
зобов'язати Київську регіональну
митницю звільнити надану Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Обербетон-Інвест» фінансову гарантію
у вигляді грошової застави у розмірі
534,72 гривень Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Обербетон-Інвест».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 листопада 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням
представник Товариства з обмеженою
відповідальністю "Обербетон-Інвест"
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати незаконну, на його думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову про задоволення
позову в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осі, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню з ухваленням
нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 17
квітня 2013 року Київською регіональною
митницею було прийнято рішення №
100270000/2013/410170/2 про коригування митної
вартості товарів (далі - оскаржуване
рішення). За наслідком такого
коригування митна вартість товару
збільшено з 746,59 Євро до 942,57 Євро.

Позивач не погоджується з оскаржуваним
рішення та просить скасувати його,
оскільки рішення базується на
попередньому рішенні про коригування
митної вартості, яке було винесено
відповідачем (25.01.2013 р.) відносно
позивача. Рішення відповідача від
25.01.2013 р. було оскаржено позивачем до
Житомирського окружного
адміністративного суду, що має
наслідком його неузгоджений характер,
зокрема, в частині митної вартості
товарів, що зумовлює неможливість його
використання у інших митних відносинах
з позивачем.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, прийшов до
висновку, що відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені Конституцією
України та законами України.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Статтею 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки та збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
згідно п. 1.1 зовнішньоекономічного
договору від 04.01.13 № Оber-UA-2013 продавець
зобов'язаний продати, а покупець -
купити елементи для залізобетонних
виробів, конструкцій будівель на
умовах ЕХW Кралова над Вахом Республіка
Словакія або DDU Житомир, або DDU Київ
Україна. В наданій СМR від 09.04.2013 № 000017631
зазначені умови поставки ЕХW Zhytomyr (Incoterms
2000). В наданій до митного оформлення ВМД
зазначені умови поставки ЕХW Кралова
над Вахом.

Митна вартість була заявлена
декларантом за основним методом
визначення митної вартості - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Для здійснення митного контролю та
митного оформлення Позивачем було
надано документи, перелік яких
зазначений в гр. 44 вищевказаної митної
декларації.

Після проведення зазначених заходів у
посадової особи митного органу виникли
сумніви стосовно заявленої митної
вартості.

У зв'язку з вище викладеним,
відповідачем було прийнято
оскаржуване рішення про коригування
митної вартості товару, згідно якого
коригування митна вартість товару
збільшено з 746,59 Євро до 942,57 Євро.
Митницею був застосований резервний
метод визначення митної вартості.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції встановлено, що позивач не
погодився з рішенням про коригування
митної вартості, але, враховуючи
нагальну потребу у використанні
товарів у власній господарській
діяльності та керуючись частиною 7
статті 55 Митного кодексу України (далі -
МК), сплатив митні платежі відповідно
до визначеної відповідачем митної
вартості та надав гарантії сплати
різниці між сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю,
визначеною позивачем, та сумою митних
платежів, обчисленою згідно з митною
вартістю, визначеною відповідачем.

Надання гарантій було здійснено
відповідно до пункту 2 частини 2 статті
310 МК шляхом внесення грошової застави,
про що було зазначено у митній
декларації, яка була оформлена за
результатами рішення про коригування
та за якої товари були випущені у
вільний обіг. За наслідком такого
коригування митна вартість товару
збільшено з 746,59 Євро до 942,57 Євро, що
підтверджується копією рішення про
коригування митної вартості (а.с.12-13).

Колегія суддів не погоджується з
коригуванням митної вартості з огляду
на таке.

Відповідно до ст. 57 МК існує шість
методів визначення митної вартості,
які використовуються послідовно від
першого до шостого:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів: в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Перший метод - це основний метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Відповідно до положень ст. 57 МК
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості відповідно
до вимог статей 59 і 60 цього Кодексу. Під
час таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
ст.ст. 59, 60 МК за основу для її
визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або
вартість товарів, обчислена відповідно
до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі, якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 53 МК визначено, що
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:1) декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до статті 54 МК, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. За
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Як було встановлено в судовому
засіданні в суді апеляційної
інстанції, відповідачу були надані всі
наявні у позивача документи, які
об'єктивно підтверджують заявлену ним
митну вартість товару. Але з
незрозумілих суду причин відповідач не
взяв до уваги надані йому документи.

Так, зокрема, в пункті 4.1 статті 4
контракту №ОЬег-ІІА-2013 від 04.01.2013 року
зазначено, що «Продавец несет
отвественность за погрузку всех
отправлений...». Тобто, обов'язок по
завантаженню товару умовами контракту
було покладено на продавця товару, а
тому витрати на його навантаження були
включені продавцем в ціну самого
товару. Відповідно Позивач не подав і
не міг подати Відповідачу жодного
іншого документу, що підтверджує
витрати на навантаження, окрім
укладеного контракту,

Крім того, із матеріалів справи
(Специфікація №3 від 03.04.13 р., Інвойс
РРА0969_13, СМІІ 000017631 ) видно, що Позивачем
було заявлено до митного оформлення 6
(шість) найменувань товару на одному
транспортному засобі, а згідно рішення
про коригування митної вартості
№100270000/2013/410170/2 від 17.04.2013 року
Відповідач здійснив коригування
митної вартості лише 1 (одного)
найменування із 6 заявлених у партії.

Тому суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що таке
коригування є правильним, оскільки не
надані витрати на навантаження такого
товару.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивачем було здійснено навантаження
партії товару (6 найменувань) в один
транспортний засіб, а Відповідач хоче
отримати відомості лише про вартість
навантаження частини такої партії.

Таким чином, інформація, зазначена
відповідачем в якості обґрунтування
здійснення ним коригування митної
вартості товарів, що ввозились
позивачем, не відповідає дійсним
обставинам справи.

Крім того, з винесеного Відповідачем
рішення про коригування, вбачаються
наступні невідповідності.

Зокрема, Відповідач в графі 33 рішення
прямо вказує, що підставою для
виникнення сумнівів стала наявність
раніше прийнятого рішення про
коригування №101060000/2013/300052/1 від 25.01.2013
року, а не відсутність відомостей про
витрати на навантаження. Також, в
рішенні про коригування №101060000/2013/300052/1
від 25.01.2013 року здійснюється
коригування митної вартості товару
(12120350 Анкерний болт НРМ 30Р), який є
абсолютно ідентичним тому товару,
вартість якого коригується
оскаржуваним рішенням про коригування
(12120350 Анкерний болт НУМ ЗОР). І при
цьому, Відповідач вказує в
оскаржуваному рішенні про коригування
про неможливість застосування методу
п.2 ст.58 МКУ - визначення митної вартості
за ціною ідентичних товарів і
застосовує метод п.6 ст.58 МКУ -
визначення митної вартості резервним
методом.

Однак, відповідачем не обґрунтована та
не доведена неможливість застосування
основного методу визначення митної
вартості - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), тому здійснене ним
коригування є протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідачем не доведено
правомірність своїх дій і як результат
винесення спірних рішень, а тому є всі
підстави для задоволення позову.

Разом з тим, в Рішенні про коригування в
якості обґрунтування невизнання
заявленої Позивачем митної вартості
товарів та в якості обґрунтування
застосування резервного методу
визначення митної вартості наведено
одну й ту ж обставину - наявність
рішення про коригування митної
вартості, яке раніше приймалося
митними органами, а саме №101060000/2013/300052/1
від 25.01.2013 року. Однак, як вбачається з
матеріалів справи, дане рішення
скасовано постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від 30
вересня 2013 року, яка набрала законної
сили, так як залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року.

Відповідно до ст. 159 КАС України
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення у справі про
відмову у задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування судового
рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Таким чином вимоги апеляційної скарги
підлягають задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Обербетон-Інвест" - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 листопада 2013
року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Обербетон-Інвест" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
недійсним рішення про коригування
митної вартості, задовольнити.

Визнати недійсним рішення
№100270000/2013/410170/2 від 17.04.2013 року про
коригування митної вартості товарів.

Визнати митною вартістю товарів, що
поміщені у митний режим імпорту за
митною декларацією №100270000/2013/244924 від
18.04.2013 року, суму у розмірі 746,59 Євро, що
за офіційним курсом НБУ становить 7834,72
грн.

Зобов'язати Київську міжрегіональну
митницю Міндоходів звільнити надану
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Обербетон-Інвест"
фінансову гарантію у вигляді грошової
застави та повернути грошову заставу у
розмірі 534 (п'ятсот тридцять чотири)
грн.72 коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Обербетон-Інвест"
судовий збір у розмірі 974 (дев'ятсот
сімдесят чотири) грн. 96 коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів із
дня складання у повному обсязі, тобто з
25 лютого 2014 року шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя

Земляна Г.В.

Судді:

Горбань Н.І.

Межевич М.В.