Справа № 804/2947/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
07 березня 2014 р. Справа № 804/2947/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава
Вікторовича при секретаріЛісна А.М.
за участю: представника позивача
представника відповідача представника
третьої особи ОСОБА_3 Куземченко А.С. не
з'явився розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_5 до Бабушкінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції в
Дніпропетровській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, Публічне акціонерне
товариство "Комерційний банк "Надра"
про визнання протиправними дій та
Позивач звернувся з позовом до суду, у
- визнати протиправними дії
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції щодо
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження від 19.07.2013
року, постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 19.07.2013 року, постанови
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 27.07.2013 року.
- скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 19.07.2013
року, постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 19.07.2013 року, постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 27.07.2013 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач не отримував копію постанови
про відкриття виконавчого провадження,
у зв'язку з чим був позбавлений
можливості добровільно виконати
вимоги виконавчого документу. Позивач
зазначає, що державний виконавець
розпочинаючи примусове виконання
виконавчого документу повинен
обов'язково пересвідчитись у тому, що
боржник отримав копію постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
також чи здійсненні відповідачем дії
спрямовані на добровільне виконання
виконавчого документу. Акт опису та
арешту майна оформлено з порушенням
вимог п.5.6.6 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затверджену наказом
Міністерства юстиції України від 15.12.99
№ 74/5, оскільки не вказано особу, які
передано на відповідальне зберігання
майно, відсутній підпис особи, яка
попереджена про кримінальну та
матеріальну відповідальність за
розтрату, відчуження, приховування чи
підміну описаного майна, не вказано час
складання акту. Також позивач
наголошує на тому, що на момент
складання акту опису й арешту майна від
31.10.2013 року, майно фактично було
відсутнє, а тому державний виконавець з
об'єктивних причин не міг скласти акт
опису й арешту майна. Факт відсутності
майна підтверджується копією
постанови про порушення кримінальної
справи від 11.10.2011 року № 31111456 про факту
крадіжки майна позивача.
Ухвалою суду від 24.02.2014 року відкрито
провадження у справі та залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра».
Позивач у судовому засіданні підтримав
заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог, вказуючи на те, що
оскаржувані дії та рішення прийнято
ним на підставі, в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України. Відповідач
зазначає, що виконавчий документ
відповідає вимогами статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження», а
тому у відповідача були відсутні
підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження. Також
відповідач зазначає, що разом із заявою
про відкриття виконавчого провадження
стягувач подав заяву про накладення
арешту на майна боржника. У зв'язку з
надходженнм заяви стягувача державний
виконавець наклав арешт на майно
боржника, яке вказано у виконавчому
документі та заборонив боржнику
здійснювати відчуження будь-якого
майна в межах суми боргу. Оскільки
позивач у встановлений строк для
добровільного виконання судового
рішення не виконав вимоги виконавчого
документу, то державний виконавець
виніс постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Третя особа, у судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи
встановив наступне.

Стягувачем - ПАТ «КБ «Надра», подано до
відповідача заяву про примусове
виконання виконавчого документу -
виконавчого напису приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 від 05.06.2013
року № 3437, у відповідності до якого
запропоновано звернути стягнення на
нерухоме майно - нежитлову будівлю,
ангар, розташований на земельній
ділянці площею 0,4583 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що належить на
праві власності ОСОБА_5 на користь ПАТ
«КБ «Надра» за рахунок отриманих від
реалізації нерухомого майна
задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Надра» на
загальну суму 558 472,89 грн.

У заяві про примусове виконання
виконавчого документу стягувач просив
накласти арешт на нерухоме майно
боржника.

Судом встановлено, що 19.07.2013 року
державний виконавець відкрив
виконавче провадження ВП № 39059591 з
приводу виконання виконавчого
документу - виконавчого напису
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 від 05.06.2013
року № 3437.

Судом встановлено, що вказана
постанова направлена боржнику 01.08.2013
року, що підтверджується копією
реєстру кур'єрської доставки ТОВ
«Укркур'єр" № 23/1 від 01.08.2013 року,
накладною № 54 від 01.08.2013 року про надану
ТОВ «Укркур'єр" кореспонденцію, копії
яких знаходиться у матеріалах справи .

В матеріалах виконавчого провадження
відсутні відомості про вручення
позивачу копії постанови про відкриття
виконавчого провадження від 19.07.2013
року.

19.07.2013 року державний виконавець виніс
постанову ВП № 39059591 про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження, якою наклав арешт на майно
позивача: нерухоме майно - нежитлову
будівлю, ангар, розташований на
земельній ділянці площею 0,4583 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і
заборонив позивачу здійснювати
відчуження будь-якого майна, яка
належить позивачу лише в межах суми
боргу.

27.07.2013 року державний виконавець виніс
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 55 847,28 грн. у
зв'язку із невиконанням у строк
визначений державним виконавцем вимог
виконавчого документу.

Стосовно позовної вимоги - скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 19.07.2013 року, постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 19.07.2013
року, то суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ч.1 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Вимоги до виконавчого документу
викладено у статті 18 Закону України
«Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що виконавчий
документ - виконавчий напис приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 від 05.06.2013
року № 3437, повністю відповідає вимогам
статті 18 Закону України «Про виконавче
провадження» та містить всі необхідні
реквізити, строк пред'явлення
виконавчого документу до виконання
станом на 19.07.2013 року не закінчився;
документ пред'явлено до органу ДВС за
місцем проживання позивача, яке
вказано у виконавчому документі.

Судом встановлено, що у матеріалах
виконавчого провадження ВП № 39059591
знаходиться заява стягувача - ПАТ «КБ
«Надра» про примусове виконання
виконавчого документу, яка підписана
представником ПАТ «КБ «Надра» за
довіреністю. Згідно наявної у
матеріалах виконавчого провадження
копії довіреності представника ПАТ «КБ
«Надра», останній має право пред'являти
виконавчі документи до примусового
виконання.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі: 1)
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Таким чином, станом на 19.07.2013 року у
державного виконавця були відсутні
підстави перераховані у статті 26
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому останній
правомірно відкрив виконавче
провадження.

Згідно ч.2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» за заявою
стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 57 вказаного
вище закону України арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Враховуючи заяву стягувача про
накладення арешту на майно боржника,
яка надійшла до державного виконавця
разом із заявою про примусове
виконання рішення, а також те, що арешт
на майно боржника був накладений лише в
межах суми боргу, яка вказана у
виконавчому документі, то державний
виконавець правомірно виніс постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 19.07.2013
року.

На підставі викладеного суд не
знаходить правових підстав для
задоволення позовних вимог - скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 19.07.2013 року, постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 19.07.2013
року.

Що стосується позовної вимоги -
скасувати постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 27.07.2013
року, то суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець у 3-денний строк з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 30 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії по виконанню рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а по виконанню рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк.

При цьому, частиною 1 статті 35 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що за наявності обставин,
що перешкоджають провадженню
виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладення
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Відповідно до ч. 1 статті 27 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Приписами частини 3 статті 27 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що у разі отримання
документального підтвердження про
повне виконання рішення боржником до
початку його примусового виконання
державний виконавець закінчує
виконавче провадження в порядку,
встановленому цим Законом. Виконавчий
збір та витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, у такому разі з
боржника не стягуються.

Із системного аналізу вказаних норм
слідує, що невиконання боржником
рішення у встановлений для
самостійного його виконання строк не є
безумовною підставою для стягнення з
останнього виконавчого збору.

Зазначеними положеннями Закону
України "Про виконавче провадження"
стягнення з боржника виконавчого збору
поставлено в залежність від того, чи
виконано рішення боржником та надано
про це документальне підтвердження
державному виконавцю, хоч би і після
закінчення строку, встановленого для
добровільного виконання рішення, але
саме до початку його примусового
виконання державним виконавцем.

Згідно п.6 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 3 від
13.12.2010 року «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» судам необхідно враховувати,
що постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання.

Таким чином суд зазначає, що
приступаючи до примусового виконання
виконавчого документу державний
виконавець обов'язково повинен
пересвідчитися в отриманні боржником
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження, оскільки у
разі несвоєчасного одержання
боржником виконавчого документу,
останній позбавляється можливості
добровільно виконати рішення у
встановлений державним виконавцем
строк.

Аналогічну позицією займає і Вищий
адміністративний суд в листі від 28.09.2009
року № 1276/10/13-09.

У разі несвоєчасного одержання (не
одержання) боржником копії постанови
про відкриття виконавчого провадження,
державний виконавець повинен
відкласти виконавчі дії згідно частини
1 статті 35 Закону України "Про виконавче
провадження" на строк до десяти робочих
днів.

Як встановлено судом у матеріалах
виконавчого провадження ВП № 39059591
відсутні докази отримання позивачем
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження, а тому
державний виконавець передчасно виніс
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Також судом встановлено, що постанова
про відкриття виконавчого провадження
від 19.07.2013 року направлена позивачу
фактично 01.08.2013 року, тобто після спливу
строку встановленого державним
виконавцем для добровільного
виконання виконавчого документу до
26.07.2013 року, у зв'язку з цим позивач був
позбавлений можливості добровільно
виконати виконавчий документ.

На підставі викладеного, суд вважає
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 27.07.2013
року.

Стосовно позовних вимог - визнати
протиправними дії Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції щодо винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 19.07.2013 року, постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 19.07.2013
року, постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору від 27.07.2013
року, то суд зазначає наступне.

Звертаючись до адміністративного суду
з вимогами про визнання протиправними
дій державного виконавця, позивач
скористався гарантованим Конституцією
України правом на звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6
Кодексу адміністративного суду
України, в якій зазначено, що кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.2 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність
у будь-якому випадку повинні бути
такими, які породжують, змінюють або
припиняють права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Також вказаним вище законом України
передбачено, що державний виконавець
вчиняє дій з приводу примусового
виконання виконавчого документу та
виносить постанови про відкриття
виконавчого провадження, про
накладення арешту на майно, про
стягнення виконавчого збору.

Згідно чинного законодавства вчинення
державним виконавцем дій по винесенню
постанов про відкриття виконавчого
провадження та вчинення дій щодо
примусового виконання виконавчого
документу прямо передбачено у
повноваженнях державного виконавця.
Тобто, вказані дії державного
виконавця є частиною процесу
реалізації державним виконавцем своїх
повноважень, наданих йому чинним
законодавством. Результатом
реалізації цих повноважень є винесення
у відповідній формі рішення, яке
породжує юридичні наслідки для
позивача, а саме: постанов про
відкриття виконавчого провадження, про
стягнення виконавчого збору, про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження тощо, у випадках,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження».

Отже, виключно результат реалізації
повноваження державного виконавця (а
саме - рішення органу), а не процес
реалізації його повноважень (як то, дії
по винесенню постанов) може бути
об'єктом судового оскарження. А
дотримання державним виконавцем вимог
актів законодавства щодо порядку
здійснення виконавчого провадження
входить до предмету доказування при
розгляді спору про правомірність
рішення, прийнятого державним
виконавцем під час здійснення
виконавчого провадження.

На підставі викладеного суд відмовляє
у задоволенні вказаних позовних вимог
позивача, оскільки оскаржувані дії
державного виконавця не є діями
суб'єкта владних повноважень у
розумінні п1.ч.2 ст. 17 КАС України.

Судом також відхиляються твердження
позивача про порушення відповідачем
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затверджену наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.99 № 74/5, оскільки
остання втратила чинність 17.04.2012 року
крім пункту 5.11 глави 5, підпункту 5.12.5,
абзаців першого - дев'ятого,
одинадцятого - двадцять п'ятого
підпункту 5.12.6 пункту 5.12 глави 5 пункту
5.12 глави 5 щодо підготовки до
проведення та проведення щотижневих
конкурсів з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна, які продовжують
діяти до набрання чинності порядком
реалізації арештованого державними
виконавцями майна у відповідності до
наказу Міністерства юстиції України
від 02.04.2012 року № 512/5.

Одночасно суд зазначає, що позивачем не
пропущено строк звернення до суду із
адміністративним позовом з наступних
причин.

У відповідності до частини 2 статті 181
КАС України позовну заяву може бути
подано до суду: у десятиденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав,
свобод чи інтересів; у триденний строк
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав,
свобод чи інтересів, у разі оскарження
постанови про відкладення провадження
виконавчих дій.

Таким чином, КАС України пов'язує
початок перебігу строку з моментом
коли позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення його прав,
свобод чи інтересів.

Оскільки документи виконавчого
провадження не містять відомостей про
отримання позивача оскаржуваних
постанов, а також інформації про
ознайомлення останнім з матеріалами
виконавчого провадження, враховуючи
те, що позивач довідався про існування
оскаржуваних постанов лише 11.02.2014 року
під час ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, то останній
станом на день звернення з позовом до
суду не пропустив строк встановлений
ч.2 ст. 181 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України у
разі якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції від 27.07.2013
року ВП № 39059591 про стягнення з боржника
виконавчого збору.

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_5 судовий збір у
розмірі 182,70 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
07 березня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 07.03.2014
року Суддя З оригіналом згідно
Помічник суддіС.В. Златін С.В. Златін
Р.Ю. Ричка