Справа № 2а/0122/44/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/67059/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим про
зобов'язання відновити виплату пенсії,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим на
постанову Центрального районного суду
м. Сімферополя від 01 лютого 2012 року та
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до відповідачів, у якому
просив зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим прийняти
рішення про відновлення виплати пенсії
позивачу з 03 серпня 2011 року.

Постановою Центрального районного
суду м. Сімферополя від 01 лютого 2012 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим прийняти
рішення про поновлення виплати
позивачу пенсії за віком, нарахувати та
виплачувати позивачу пенсію на
підставах, визначених пенсійним
законодавством, починаючи з дня
звернення, тобто з 03 серпня 2011 року.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2012 року було змінено
постанову суду першої інстанції.
Резолютивну частину постанови після
абзацу третього доповнено абзацом
четвертим наступного змісту: «У
задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного
Управління Пенсійного фонду України в
АР Крим відмовити». В решті постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим звернулося з касаційною скаргою, в
якій просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 з 1993 року
перебував на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим та отримував пенсію за віком за
місцем свого проживання: АДРЕСА_1.

07 січня 2002 року позивач виїхав на
постійне місце проживання в Ізраїль, та
відповідач припинив виплату позивачу
пенсії за віком.

03 серпня 2011 року позивач звернувся до
відповідача та УПФУ в Центральному
районі м. Сімферополь АР Крим із заявою
про поновлення виплати пенсії за віком.

Листом від 17 серпня 2011 року УПФУ
Центральному районі м. Сімферополь АР
Крим відмовило позивачу у задоволенні
цього питання.

Відповідно до статті 24 Конституції
України громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Питання виплати пенсії особам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон, регламентується Законом
України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-ІV),
пунктом 2 частини першої статті 49 якого
передбачено, що виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 51 Закону № 1058-ІV, у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та
Ізраїлем стосовно призначення та
виплати пенсії не укладалося.

За таких обставин, управління ПФУ,
припиняючи виплату пенсії ОСОБА_3 у
зв'язку з його переїздом на постійне
місце проживання до Ізраїлю, діяло
відповідно до вимог законодавства,
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин.

Пізніше рішенням Конституційного Суду
України від 7 жовтня 2009 року визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, положення пункту 2 частини
першої статті 49 та другого речення
статті 51 Закону № 1058-IV.

У своєму рішенні Конституційний Суд
України зазначив, що оспорюваними
нормами Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» конституційне право на
соціальний захист поставлене в
залежність від факту укладення
Україною з відповідною державою
міжнародного договору з питань
пенсійного забезпечення. Таким чином,
держава всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору.

Частиною другою статті 152 Конституції
України встановлено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, у зв'язку з прийняттям
Конституційним Судом України рішення
від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 ОСОБА_3
набув право на виплату пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
змінена судом апеляційної інстанції,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції у
незміненій частині та постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін, оскільки вони прийняті з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення, а постанову
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 01 лютого 2012 року у
незміненій частині та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: