Справа № 814/4317/13-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4317/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана
Д.В.,

судді - Яковлева
Ю.В,

судді - Жука С.І.

при секретарі: Синявській
І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 21
листопада 2013 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Югрем-Сервіс» до
державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про скасування
рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Югрем-Сервіс»
звернулося до суду з позовом до ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва ГУ
Міндоходів у Миколаївській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 19 червня 2013 року
№№ , та від 28 серпня 2013 року
№ 000150203.

Свої позовні вимоги ТОВ «Югрем-Сервіс»
обґрунтувало незаконністю спірних
рішень.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року вищенаведений позов було
задоволено. Скасовано спірні рішення.

В апеляційній скарзі ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у
Миколаївській області просить
скасувати вищенаведену постанову, як
таку, що прийнята з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні даного позову у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд
першої інстанції виходив з
обґрунтованості даного позову та
наявності підстав для його
задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було проведено перевірку
позивача щодо дотримання вимог діючого
законодавства за період з 1 жовтня 2010
року по 31 березня 2012 року, результати
якої відображені в акті від 5 червня 2013
року № 1661/22-300/36057454 /т. 1, а.с. 17-56/.

Перевіркою було встановлено порушення
позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «про податок на додану
вартість», п. 198.3 ПК України, наслідком
чого стало заниження ПДВ на загальну
суму у 159159 гривень; п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 138.1 ст. 138 ПК України
наслідком чого стало заниження податку
на прибуток на загальну суму у 190857
гривень.

Зміст порушень полягав у збільшенні
податкового кредиту та валових витрат
виключно на підставі первинної
документації без здійснення
господарських операцій в натурі з ТОВ
«Южная Техническая Компания», ТОВ
«Віп-Строй», ТОВ «Енерго-Техноком», ТОВ
«Альтаір Альфа Плюс» та ТОВ «Август»
(безтоварні господарські операції), а
також відсутності зв'язку отриманих
фіктивних послуг і товарів з власною
господарською діяльністю.

На підставі вищенаведеного акту
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 19 червня 2013
року № про збільшення позивачу
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму у 186198,75 гривень (основний
платіж - 159159 гривень, штрафні санкції -
27039,75 гривень); № про збільшення
позивачу грошового зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму у
221704,5 гривень (основний платіж - 190857
гривень, штрафні санкції - 30847,5 гривень)
та від 28 серпня 2013 року № про
збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму у 8080 гривень (основний
платіж - 6464 гривень, штрафні санкції - 1616
гривень) /т. 1, а.с. 14-16/.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 року № 168/97-ВР (редакція чинна на
час виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 року N 334/94-ВР передбачено, що
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Пунктом 138.1 ПК України передбачено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV
передбачено, що господарська операція -
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, наслідком реально
здійсненої господарської операції є
зміни майнового стану платника
податків.

Статтею 1 вищенаведеного Закону
передбачено, що бухгалтерський облік -
процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень.

Частиною 1 ст. 10 того ж Закону
передбачено, що для забезпечення
достовірності даних бухгалтерського
обліку та фінансової звітності
підприємства зобов'язані проводити
інвентаризацію активів і зобов'язань,
під час якої перевіряються і
документально підтверджуються їх
наявність, стан і оцінка.

Частиною 1 ст. 9 того ж Закону
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Статтею 1 того ж Закону передбачено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, первинна документація про
рух товару, сама по собі, у відсутності
актів інвентаризацій, даних
бухгалтерського та фінансового обліку
не доводить наявності змін майнового
стану платника податків у зв'язку зі
здійсненням господарських операцій.

Факт наявності змін майнового стану
доводиться достовірними даними
бухгалтерського та фінансового обліку.
Зазначена достовірність повинна
підтверджуватися первинною
документацією та актами
інвентаризацій, які теж є первинними
документами в розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Окрім того, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
об'єкти і періодичність проведення
інвентаризації визначаються власником
(керівником) підприємства, крім
випадків, коли її проведення є
обов'язковим згідно з законодавством.

Абзацом «г» п. 3 Інструкції по
інвентаризації основних засобів,
нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від 11
серпня 1994 року N 69 та зареєстрованої в
МЮ України 26 серпня 1994 року за N 202/412,
передбачено, що проведення
інвентаризації є обов'язковим при
встановленні фактів крадіжок або
зловживань, псування цінностей (на день
встановлення таких фактів).

Таким чином, у разі виявлення
податковим органом зловживань в
господарській діяльності
підприємства, платник податків не може
спростувати наявність зазначених
зловживань без проведення
інвентаризації.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України передбачено,
що для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Таким чином, визначення об'єктів
оподаткування теж здійснюється
виключно на підставі сукупності
достовірних даних первинної
документації, бухгалтерського обліку
та фінансової звітності. Первинна
документація сама по собі, без
врахування достовірних даних
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності, не є підставою для
обчислення об'єктів оподаткування.
Складення актів інвентаризацій, як
первинної документації, теж
передбачено відсильною нормою
вищенаведеного Закону.

Абзацом 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України
передбачено, що платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, визначення об'єктів
оподаткування лише на підставі
неповних даних первинної документації
прямо заборонено Законом.

Таке визначення здійснюється виключно
на підставі сукупності даних первинної
документації, у тому числі актів
інвентаризацій, даних бухгалтерського
та фінансового обліку. Визначення
об'єктів оподаткування в інший спосіб
заборонено.

З пояснень позивача вбачається, що в
нього взагалі не мається сукупності
достовірних даних первинної
документації, у тому числі актів
інвентаризацій, бухгалтерського
обліку та фінансової звітності на
підтвердження наявності змін його
майнового стану у зв'язку зі
здійсненням вищенаведених
господарських операцій. Надані ним
документи не підтверджують наявність
таких змін.

З урахуванням прямої заборони,
встановленої вищенаведеними нормами
Закону, на визначення об'єктів
оподаткування (збільшення валових
витрат та податкового кредиту), на
підставі недостовірних даних, колегія
суддів погоджується з висновком
податкового органу про заниження
позивачем своїх податкових зобов'язань
з податку на прибуток та ПДВ.

Окрім того, колегія суддів приймає до
уваги наступне.

Вищенаведені контрагенти позивача не
знаходилися за своєю податковою
адресою, не мали будь-яких ресурсів
(фінансових, матеріальних, трудових
тощо) для здійснення господарської
діяльності, не сплачували свої
податкові зобов'язання та
використовувалися у «схемах» ухилення
від сплати податків.

Окрім того, товар реалізований
позивачу був отриманий по безтоварному
ланцюгу постачання.

З наданих позивачем документів
достовірно не вбачається ідентичності
придбаного у зазначених контрагентів
товару тому, що начебто в подальшому
був використаний ним у власній
господарській діяльності (надана лише
первинна документація про рух товару,
який не має будь-яких
індивідуально-визначених ознак).

На думку колегії суддів вищенаведене
дає достатніх підстав для висновку про
безтоварність зазначених
господарських операцій позивача.

Отже, колегія судів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
обґрунтованість даного позову та
наявність підстав для його
задоволення.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено,
що підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
допустив такі порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвели до неправильного вирішення
даної справи, внаслідок чого його
постанова підлягає скасуванню, з
прийняттям нової постанови про відмову
у задоволенні даного позову.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю
«Югрем-Сервіс» до державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 19 червня 2013 року
№№ , та від 28 серпня 2013 року
№ 000150203 - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Постанова у повному обсязі
виготовлена 11 березня 2014 року

Головуючий
/Д.В.
Запорожан/

Судді
/Ю.В.
Яковлев/

/С.І. Жук/