Справа № 813/646/14
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/646/14
Зал судових засідань № 7
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
при секретарі судового засідання
за участю представників сторін:
від позивача - ОСОБА_1
від відповідача - Ткачук Т.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові адміністративну
справу за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 до Городоцької ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення , -
Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Городоцької ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 19.12.2013 року №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржуване рішення є незаконним,
прийняте з порушенням вимог чинного
законодавства та підлягає скасуванню.
При цьому зазначає, що п.12.ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 року
№265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР) не
містить жодної вимоги про те, що на
складах та/або місці реалізації
товарів повинні в обов'язковому
порядку зберігатись первинні
бухгалтерські документи, до яких
належать прихідні накладні. Позивач
вказує, що вона є фізичною особою -
підприємцем і перебуває на загальній
системі оподаткування; всі прихідні
документи на товар, зокрема прихідні
документи на алкогольні напої та книга
обліку доходів і витрат зберігаються у
неї, а не у бармена кафе «Орхідея»,
оскільки вона, а не бармен, зобов'язана
вести облік доходів і витрат від своєї
підприємницької діяльності. Вона не
була присутня при проведенні
перевірки, а тому не мала можливості
надати документи, які підтверджують
походження алкогольних напоїв.
Зазначає, що ні Закон №265/95-ВР, ні ПК
України не містить обов'язку для
фізичної особи - підприємця зберігати
прихідні документи та книги обліку
доходів і витрат у місці реалізації
товарів. Також зазначає, що фактична
перевірка була проведена без законних
підстав, а оскаржуване рішення
прийняте після закінчення строку,
встановленого п.86.8 ПК України.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі з підстав, наведених у
позові та заяві про доповнення підстав
позову, просить позов задоволити у
повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у
письмових запереченнях на позов та
обґрунтовується положеннями п.12, 13 ч.1
ст.3 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 року
№265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР), п.44.6, 44.7
ПК України. Вважають, що оскаржуване
рішення прийнято обґрунтовано та
підставно, у передбачені ПК України
строки, відтак просять відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, наведених у письмових
запереченнях на позов, просить
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

05.11.2013 року працівниками ГУ Міндоходів
у Львівській області на підставі
направлень від 01.11.2013 року №1141, 1140
проведено фактичну перевірку кафе
«Орхідея» Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3, за результатами якої складено
акт перевірки за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуго), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності товарних патентів і
ліцензій (далі - акт перевірки).

Як вбачається з акта перевірки,
перевіркою встановлено порушення п.12
ст.3 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 року
№265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР),а саме
порушення ведення обліку товарних
запасів за місцем їх реалізації, в
реалізації знаходяться алкогольні
напої на загальну суму 2987 грн.,
накладних на дану горілку не
представлено (додаток 3). До акта
складено відомість про результати
перевірки щодо повноти оприбуткування,
реалізації та фактичних залишків
запасів (ТМЦ) станом на 05.11.2013 року, що є
додатком 3.

Ревізорами було складено акт відмови
від підпису про ознайомлення з актом
перевірки.

Вказаний акт був скерований позивачу
супровідним листом від 06.11.2013 року
рекомендованим листом та був отриманий
позивачем 08.11.2013 року під розписку
(довідка Львівської дирекції центру
поштового зв'язку №8 від 11.02.2014 року
№02-27-44).

На підставі акта перевірки,
відповідачем винесено податкове
повідомлення - рішення від 19.12.2013 року
№, яким до позивача застосовано
штрафні санкції на суму 5974 грн. за
порушення п.12.ст.3 розділу 2 Закону
№265/95-ВР.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані 12)
вести у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону
облік товарних запасів фізичною
особою-суб'єктом підприємницької
діяльності ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави вважати, що обов'язок ведення
обліку товарних запасів не міг бути
покладений на ФОП, які здійснювали
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 3 липня 1998 року N 727/98 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" (чинного на час
виникнення спірних відносин).

Натомість ФОП, які перебували на
загальній системі оподаткування,
відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та
статті 6 Закону N 265/95-ВР були зобов'язані
вести облік товарних запасів у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Відтак, оскільки позивач в позові
зазначає, що вона перебуває на
загальній системі оподаткування,
відтак зобов'язана вести облік
товарних запасів в порядку, визначено
чинним законодавством.

Вказана правова позиція викладена в
Постанові ВС України від 11.06.2013, №
21-147а13.

На підтвердження ведення обліку
товарних запасів, позивачем надано
Книгу обліку доходів і витрат (а.с 81-99),
розхідні накладні, видаткові накладні,
накладні, товарно - транспортні
накладні, податкові накладні,
фіскальні чеки (а.с.17-26, 38).

Відповідно до ч.1,2 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, документами, що є
підставою для внесення записів до
бухгалтерського обліку є накладні,
видаткові накладні, товарно -
транспортні накладні. Відсутність
відповідних первинних документів, які
підтверджують рух товарно -
матеріальних цінностей є порушенням
встановленого порядку ведення
бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що
первинні документи були наявні у
позивача та відображені у відповідних
графах Книги обліку доходів і витрат, а
тому позивачем забезпечено облік
товарних запасів у встановленому
законом порядку, відтак висновок
податкового органу про порушення ним
п.12 ст.3 Закону N 265/95-ВР у зв'язку з
відсутністю накладних є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена
в ухвалах Вищого адміністративного
суду України від 24.09.2013 року №К/9991/26311/11
та від 12.11.2013 року №К/9991/42559/11.

Щодо місця зберігання первинних
документів на придбання товарів, слід
зазначити, що у Положенні (стандарті)
бухгалтерського обліку 9 «Запаси»,
затвердженому Наказом МФ України від
20.10.1999 року №246 відсутні норми, які б
визначали місце зберігання первинних
бухгалтерських документів на товарні
запаси. Правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах ,відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством (ст.19 Конституції
України). Водночас у п.6.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
Наказом МФУ Країни від 24.05.1995 року №88,
первинні документи та облікові
регістри, що пройшли обробку,
бухгалтерські звіти і баланси до
передачі їх д архіву підприємства,
установи, повинні зберігатися у
бухгалтерії у спеціальних приміщеннях
або зачинених шафах під
відповідальністю осіб ,уповноваженим
головним бухгалтером.

Зазначені обставини необґрунтовано не
були взяті відповідачем до уваги при
прийнятті оскаржуваного рішення.

Слід зазначити, що Закон N 265/95-ВР не
передбачає обов'язку суб'єкта
господарювання зберігати за місцем
реалізації усі накладні на придбання
товарів. Відтак, у відповідача відсутні
підстави стверджувати про порушення
вимог вказаного Закону з посиланням на
відсутність накладних на товар, а тому
рішення про застосування штрафних
санкцій є протиправним.

Щодо тверджень позивача, що
оскаржуване рішення прийняте після
закінчення строку, встановленого п.86.8
ПК України, то такі судом беруться до
уваги з огляду на наступне.

П.86.8 ПК України передбачено, що
податкове повідомлення - рішення
приймається керівником податкового
органу (його заступником) протягом 10
робочих днів з дня, наступного за днем
вручення платнику податків акта
перевірки у порядку, передбаченому ст.58
цього Кодексу, для надсилання
(вручення) податкових повідомлень -
рішень, а за наявності заперечень
платника податків до акта перевірки
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків.

Як вбачається з листа Львівської
дирекції центру поштового зв»язку №8
від 11.02.2014 року №02-27-44, копію акта
перевірки позивач отримав 08.11.2013 року.
Доказів подання позивачем заперечень
на акт перевірки відповідачем не
подано, про такі обставини в засіданні
представником відповідача не
вказувалось.

Оскаржуване ж рішення прийнято19.12.2013
року, тобто з пропуском строку,
визначеного п.86.8 ПК України, з дня,
наступного за днем вручення платнику
податків акта перевірки.

Системний аналіз вищенаведених норм
законодавства при застосуванні до
правовідносин, що є предметом судового
дослідження, вказує на те, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень при прийнятті спірного
податкового повідомлення - рішення
діяв протиправно, відтак наявні
підстави для скасування податкового
повідомлення - рішення від 19.12.2013 року
№.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши
обставини передбачені ч.3 ст.2 КАС
України, суд прийшов до висновку про
обґрунтованість та підставність
позовних вимог і вважає, що позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати у вигляді судового
збору (182,70 грн.), відповідно до ч. 1 ст. 94
КАС України, слід стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 87, 94, 158, 160, 162, 163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов
задоволити повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 19.12.2013 року №.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1,
іден. код НОМЕР_1) 182,70 грн. сплаченого
судового збору.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Карп'як О.О.

Повний текст постанови виготовлений і
підписаний 04.03.2014 року.