Справа № 2а-6094/09/1770
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року м.
Львів
Справа № 9104/3457/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Яворського І.О.,

з участю секретаря - Саламахи О.І.,

представника позивача - Захарка А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Здолбунівського районного центру
зайнятості Рівненської області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2009 року по справі № 2а-6094/09/1770 за позовом
прокурора Здолбунівського району
Рівненської області до
Здолбунівського районного центру
зайнятості Рівненської області про
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Здолбунівського району
Рівненської області звернувся до суду
з адміністративним позовом до
Здолбунівського районного центру
зайнятості Рівненської області, в
якому просив привести у відповідність
з Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» у редакції чинній з 11
травня 2007 року пункт 10 наказу директора
Здолбунівського районного центру
зайнятості Рівненської області від 08
квітня 2009 року № НТ 090408 «Про скорочення
виплати допомоги по безробіттю».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
відповідачем було призначено
ОСОБА_2 допомогу по безробіттю та
скорочено її виплату на 90 календарних
днів відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» в редакції Закону України
«Про внесення змін в деякі закони
України щодо зменшення впливу світової
фінансової кризи на сферу зайнятості
населення», однак, після визнання
Конституційним Судом України вказаної
редакції такою, що суперечить
положенням Конституції України,
відповідач протиправно відхилив його
протест на відповідний пункт наказу
про таке скорочення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2009 року вказаний позов задоволено,
зобов'язано відповідача починаючи з 28
квітня 2009 року привести пункт 10
наказу директора Здолбунівського
районного центру зайнятості
Рівненської області від 08 квітня 2009
року № НТ 090408 у відповідність до вимог
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» в редакції чинній з 11
травня 2007 року з врахуванням рішення
Конституційного Суду України від 28
квітня 2009 року № 9-пр/2009.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на те, що суд першої
інстанції не врахував відсутність
підстав для перерахунку ОСОБА_2
допомоги по безробіттю, оскільки 08
квітня 2009 року вона набула статусу
безробітного, їй призначено виплату
допомоги по безробіттю та одночасно
скорочено її виплату на 90 календарних
днів, а рішення Конституційного Суду
України № 9-пр/2009 було прийнято лише 28
квітня 2009 року, а тому на неї не
поширюється.

В судовому засіданні представник
позивача заперечив проти вимог
апеляційної скарги, посилаючись на те,
що оскаржуване рішення прийняте з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, просив відмовити
в її задоволенні.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча відповідача
належним чином було повідомлено про
дату, час та місце апеляційного
розгляду, що відповідно до частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 25 березня 2009 року була звільнена
з роботи за угодою сторін на підставі
пункту 1 статті 36 Кодексу законів про
працю України.

Наказом директора Здолбунівського
районного центру зайнятості
Рівненської області від 08 квітня 2009
року № НТ 090408 ОСОБА_2 надано статус
безробітного, призначено допомогу по
безробіттю за період з 08 квітня 2009 року
по 02 квітня 2010 року відповідно до
частин 1, 3, 4 статті 22, частини 1 статті 23
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та пункту 2.1 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307 (далі -
Порядок).

Вказаним наказом також скорочено
ОСОБА_2 виплату допомоги по безробіттю
на підставі підпункту 1 частини 5 статті
31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та підпункту 1 пункту 5.3
Порядку, на строк 90 календарних днів, а
саме: з 08 квітня 2009 року по 06 липня 2009
року.

Наказом директора Здолбунівського
районного центру зайнятості
Рівненської області від 07 липня 2009 року
№ НТ 090707 поновлено виплату допомоги по
безробіттю з 07 липня 2009 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив з того, що після
прийняття рішення Конституційним
Судом України щодо визнання такими, що
не відповідають Конституції України
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» в редакції Закону України
«Про внесення змін в деякі закони
України щодо зменшення впливу світової
фінансової кризи на сферу зайнятості
населення», відповідач зобов'язаний
був привести у відповідність з
зазначеними вище правовими нормами
наказ про скорочення виплати допомоги
по безробіттю ОСОБА_2

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 22
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
визнані у встановленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) не менше
26 календарних тижнів та сплачували
страхові внески, мають право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу.

Допомога по безробіттю виплачується з 8
дня після реєстрації застрахованої
особи в установленому порядку в
державній службі зайнятості.

Загальна тривалість виплати допомоги
по безробіттю не може перевищувати 360
календарних днів протягом двох років.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» застрахованим
особам, зазначеним у частині 1 статті 22
цього Закону, розмір допомоги по
безробіттю визначається у відсотках до
їх середньої заробітної плати (доходу),
визначеної відповідно до порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, залежно від страхового стажу:
до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років -
55 відсотків; від 6 до 10 років - 60
відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується
залежно від тривалості безробіття у
відсотках до визначеного розміру:
перші 90 календарних днів - 100 відсотків;
протягом наступних 90 календарних днів -
80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» в редакції, чинній
на момент призначення позивачу
допомоги, допомога по безробіттю
особам, які звільнилися з останнього
місця роботи за власним бажанням без
поважних причин або за угодою сторін,
призначається відповідно до частин
першої та другої цієї статті, і її
виплата починається з 91-го
календарного дня.

Рішенням Конституційного Суду України
від 28 квітня 2009 року №2-рп/2009 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційними),
положення частини 3 статті 23 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 02 березня 2000
року N 1533-III в редакції Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо зменшення впливу світової
фінансової кризи на сферу зайнятості
населення» від 25 грудня 2008 року N 799-VI
(підпункт 13 пункту 4 розділу I) стосовно
доповнення після слів «поважних
причин» словами «або за угодою сторін».

Згідно зі статтею 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, з 28 квітня 2009 року відновили свою
дію положення частини 3 статті 23 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» в редакції, згідно
з якою положення щодо виплати допомоги
по безробіттю з 91-го календарного дня
поширюються на осіб, які звільнилися з
останнього місця роботи за власним
бажанням без поважних причин.

За вказаних обставин, до осіб,
звільнених з останнього місця роботи
за угодою сторін, починаючи з 28 квітня
2009 року підлягали застосуванню
загальні положення щодо порядку
виплати допомоги по безробіттю, тобто
положення частини 3 статті 22 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», згідно з якими
допомога по безробіттю виплачується з 8
дня після реєстрації застрахованої
особи в установленому порядку в
державній службі зайнятості.

З огляду на викладене, відповідач
зобов'язаний був вчинити дії,
спрямовані на відновлення порушених
прав ОСОБА_2 шляхом поновлення виплати
допомоги по безробіттю з 28 квітня 2009
року.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про прокуратуру» протест на акт, що
суперечить закону, приноситься
прокурором, його заступником до органу,
який його видав, або до вищестоящого
органу. У такому ж порядку приноситься
протест на незаконні рішення чи дії
посадової особи.

У разі відхилення протесту або
ухилення від його розгляду прокурор
може звернутися з заявою до суду про
визнання акта незаконним.

Враховуючи те, що поданий позивачем
протест на пункт 10 наказу директора
Здолбунівського районного центру
зайнятості Рівненської області від 08
квітня 2009 року № НТ090408 був
безпідставно відхилений, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про наявність підстав для задоволення
позову.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що суд першої інстанції при
розгляді справи неправильно
застосовував норми матеріального і
процесуального права, що відповідно до
частини 1 статті 200 КАС України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 197, 198, 200, 205,
206, 254, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Здолбунівського
районного центру зайнятості
Рівненської області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 10
листопада 2009 року по справі № 2а-6094/09/1770
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

І.О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлено 11
березня 2014 року.