Справа № 806/6199/13-а
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
ПОСТАНОВА

іменем України

"05" березня 2014 р.
Справа № 806/6199/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Зарудяної Л.О.

суддів:
Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

при секретарі
Зеліковій О.В.,

за участю сторін:

від позивача: Сича С.М., представника за
дорученням,

від відповідача: Бистрицької Д.О.,
представника за дорученням,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Андрушівської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"11" грудня 2013 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ружинський
комбікормовий завод" до
Андрушівської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення , -

ВСТАНОВИВ:

Житомирський окружний
адміністративний суд постановою від 11
грудня 2013 року адміністративний позов
задовольнив.

Визнав протиправним та скасував
податкове повідомлення-рішення
Ружинського відділення Андрушівської
об'єднаної державної податкової
інспекції № від 11.07.2013року.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з"ясування обставин справи та не
дослідження усіх доказів, що мають
значення для вирішення справи, просить
постанову скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що скарга
належить до часткового задоволення,
враховуючи таке.

З матеріалів справи суд вбачає, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ружинський
комбікормовий завод" звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Ружинського відділення Андрушівської
об'єднаної державної податкової
інспекції, в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 11.07.2013 року
№, яким товариству збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 209234 грн., у тому
числі за основним платежем - 139489 грн.
та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 69745 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказав, що податковий орган прийшов до
помилкових висновків, які викладені в
акті перевірки від 20.06.2013 року №
389/22-01/32265078, що операції здійснені між
ТОВ "Ружинський комбікормовий завод"
та ТОВ "Рокко" не призвели до настання
правових наслідків, тому у товариства
немає підстав для податкового обліку
вказаних операцій. Всупереч висновкам
податкового органу, позивач стверджує,
що усі господарські операції позивача
з ТОВ "Рокко" підтверджуються
сукупністю первинних бухгалтерських
документів.

У зв'язку з реорганізацією Ружинського
відділення Андрушівської об'єднаної
державної податкової інспекції, суд
першої інстанції допустив заміну
відповідача його правонаступником -
Андрушівською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що за
результатами документальної
позапланової невиїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року з
питань проведення господарських
операцій з ТОВ "Рокко" Попільнянською
МДПІ складено акт перевірки №
389/22-01/32265078 від 20.06.2013 року (а.с.7-12).

Відповідно до висновків акту
перевірки, товариством порушено п. 198.3,
п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 п. 201.2 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок в
сумі 139489 грн.

На підставі перевірки Ружинським
відділенням Андрушівської ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11 липня 2013
року № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 209234 грн., у
тому числі за основним платежем -139489
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 69745 грн. (а.с.6).

Зокрема, в акті перевірки податковий
орган посилається на те, що товариством
не надано підтвердження фактичної
участі кредитного брокера ТОВ "Рокко"
при укладанні кредитного договору №
1001/252/293 від 14.09.2010 року. Товариство також
не надало документів, які б дали чітко
відстежити, що є результатом
замовлених послуг, а також встановити,
яким чином результати цих послуг
товариство використовує у власній
господарській діяльності. Крім того, в
акті зазначається, що відповідно до
отриманих актів документальних
перевірок дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства ТОВ "Рокко" встановлено
відсутність реального здійснення
господарських операцій та відсутність
реального здійснення господарських
операцій, та відсутність об'єктів
оподаткування в розумінні Податкового
кодексу України. ТОВ "Ружинський
комбікормовий завод" не надано
підтвердження фактичного здійснення
транспортування продукції за участю
експедиторів ТОВ "Рокко", а саме в
наданих документах відсутні будь-які
відомості щодо участі експедиторів у
перевезенні продукції по договору
транспортного експедирування від
24.12.2011 року. Крім того, в акті перевірки
зазначено, що на порушення п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 201.1, 201.2 ст. 201 Податкового
кодексу України ТОВ "Ружинський
комбікормовий завод" включено до
складу податкового кредиту податкову
накладну № 76 від 10.01.2012 року, № 47 від
28.03.2012 року, № 92 від 31.01.2012 року, № 93 від
31.01.2012 року, яка оформлена з порушенням
вимог статті 201 Податкового кодексу
України, та зроблено висновок, що
товариством завищено податковий
кредит з ПДВ всього на суму 139489 грн., в т.
ч. січень 2012 року на суму 52852 грн.,
березень 2012 року на суму 86637 грн.

Не погоджуючись з актом перевірки,
товариством 26.06.2013 року було подано
начальнику Попільнянської МДПІ
заперечення (а.с. 13-16), а в подальшому
19.07.2013 року - начальнику Головного
управління Міндоходів та зборів у
Житомирській області скаргу на даний
акт (а.с.17-21). За результатами розгляду
скарги першим заступником начальника
Головного управління Міндоходів та
зборів у Житомирській області прийнято
рішення від 06.08.2013 року № 5463/П-С/10-205,
яким податкове повідомлення рішення
Ружинського відділення Андрушівської
ОДПІ № від 11.07.2013 року залишено
без змін, а скарга - без задоволення (а.с.
22-27). В обґрунтування даного рішення,
зокрема, зазначено, що в
товарно-транспортній накладній від
10.01.2012 року на перевезення ємностей не
заповнені реквізити; товариством не
надано первинних документів щодо
підтвердження фактичного здійснення
транспортування зерна кукурудзи та
сої за участю експедиторів ТОВ "Рокко"
або залучення перевізника (рахунки,
накладні, тощо).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14, пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу; податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підставою для нарахування податкового
кредиту є видана платником податку на
вимогу покупця податкова накладна із
заповненням всіх обов'язкових
реквізитів.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У відповідності до п.201.1 ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача).

За вимогами абз. 4 п.201.1 ст.201 ПК України у
податкова накладна має містити
обов'язкові реквізити.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Матеріали справи свідчать, що 14.09.2010
року позивач (позичальник) уклав з
банком ПАТ "Чорноморський банк
розвитку та реконструкції" кредитний
договір № 1001/252/293, за умовами якого
банк відкриває позичальнику кредитну
лінію для поповнення обігових коштів.
Ліміт кредитної лінії складає 1000000,00
грн. Кредитна лінія відкривається на
строк до 15 квітня 2011 року включно (а.с.
44-47). Крім того, 19 березня 2012 року
укладено додатковий договір до
кредитного договору № 1001/252/293 від
14.09.2010 року. Цей додатковий договір є
невід'ємною частиною кредитного
договору № 1001/252/293 від 14.09.2010 року.
Відповідно до умов вказаного договору
ліміт кредитної лінії складає 6000000,00
грн. Кредитна лінія відкривається на
строк до 01 березня 2013 року включно
(а.с.48).

10.01.2012 року між позивачем (клієнт) та
ТОВ "Рокко" (кредитний брокер) було
укладено договір № 10/01-12 про надання
послуг Кредитного брокера та додаток №
1 до вказаного договору (а.с. 169-171).
Предметом договору є надання послуг
ТОВ "Рокко", метою яких є отримання
рішення банку щодо кредитування ТОВ
"Ружинський комбікормовий завод", за
умови отримання кредиту останній
оплачує надані послуги.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що акти
прийому-передачі виконаних робіт від 31
січня 2012 року та від 28 березня 2012 року (
а. с. 167-168) свідчать про виконання дій,
передбачених умовами договору № 10/01-12
від 10.01.2012року, наслідком яких було
укладання додаткового кредитного
договору від 19 березня 2012 року. Послуги
кредитного брокера - ТОВ "Рокко" були
оплачені позивачем в січні 2012 року в
сумі 80000,00 грн. в тому числі ПДВ - 13333,33
грн., про що свідчить податкова
накладна № 93 від 31.01.2012 року (а.с. 58) та в
березні 2012 року в сумі 519825,00 грн., в
тому числі ПДВ - 86637,50 грн., про що
свідчить податкова накладна № 47 від
28.03.2012 року. Зазначені накладні були
зареєстровані в реєстрі виданих та
отриманих податкових накладних
(а.с.39,43).

Таким чином, наслідком виконання
договору про надання послуг кредитного
брокера було надання банком позивачу
кредиту в розмірі 6 000 000, 00 грн. Вказане
спростовує твердження податкового
органу щодо непідтвердження фактичної
участі кредитного брокера ТОВ "Рокко"
при укладанні додаткового договору від
19.03.2012 р. до кредитного договору №
1001/252/293 від 14.09.2010 року та завищення суми
податкового кредиту в січні 2012 року на
суму 13333,33 грн. та березні 2012 року на
суму 86637,50 грн.

Колегія суддів враховує доводи
відповідача про те, що ТОВ "Рокко"
згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців не здійснює такий
вид діяльності як допоміжна діяльність
у сфері фінансових послуг (КВЕД-2010: Клас
66.19), проте вважає, що це не може
прийматись як доказ відсутності
господарської операції. Так, позивач не
зобов"язаний при укладенні договору
перевіряти установчі документи другої
сторони. Якщо ТОВ "Рокко" вчинив
порушення чинного законодавства в
своїй господарській діяльності, то
відповідальність за таке порушення має
нести саме він, а не позивач.

Крім того, колегія суддів враховує, що
вирок суду, який би підтверджував, що
акти приймання наданих послуг (а.с. 167,
168) є сфальсифікованими, відсутній. В
судовому засіданні апеляційного
адміністративного суду представник
відповідача не змогла пояснити суду,
які ще документи мають бути складені
сторонами на підтвердження виконання
договору про надання послуг кредитного
брокера, крім актів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач не
довів суду відсутності здійснення
господарської операції за договором
про надання послуг кредитного брокера.

24 грудня 2011 року між ТОВ "Рокко"
(експедитор) та ТОВ "Ружинський
комбікормовий завод" (клієнт) укладено
договір транспортного експедирування
(а.с.59-61). За умовами вказаного договору,
експедитор бере на себе зобов'язання за
плату і за рахунок клієнта виконати
послуги, пов'язані з перевезенням зерна
кукурудзи та сої (п. 1.1).

На підтвердження надання експедитором
клієнту послуг за цим договором
складаються відповідні акти. Вказані
акти складаються після закінчення
надання послуг за цим договором (п. 1.3
договору).

Суд першої інстанції вказав, що про
надання послуг саме за договором
транспортного експедирування від 24
грудня 2011 року свідчить акт від 31.01.2012
року (а.с. 50), товарно-транспортні
накладні: від 24.12.2011 року (а. с. 135), від
25.12.2011 року (а.с. 132-134), від 26.12.2011 року
(а.с.123-124), від 27.12.2011 року (а.с. 117-121), від
12.01.2012 року (а.с. 128-130), та виписана ТОВ
"Рокко" податкова накладна від 31.01.2012
року № 92 (а.с.49), яка зареєстрована в
реєстрі виданих та отриманих
податкових накладних (а.с. 39),
відповідно до якої ТОВ "Ружинський
комбікормовий завод" оплатив послуги
експедитора в розмірі 210113,82 грн., в тому
числі ПДВ 35018,97 грн.

На підставі цього суд дійшов висновку,
що вказані обставини справи
спростовують твердження податкового
органу щодо непідтвердження
фактичного здійснення транспортування
зерна кукурудзи та сої за участю
експедиторів ТОВ "Рокко" та завищення
по даному факту суми податкового
кредиту в розмірі 35018,97 грн.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
враховуючи таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" № 1955-ІУ
транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування; експедитор
(транспортний експедитор) - суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування.

Статтею 9 вказаного Закону встановлено,
що істотними умовами договору
транспортного експедирування є,
зокрема пункти відправлення та
призначення вантажу.

Перевезення вантажів супроводжується
товарно-транспортними документами,
складеними мовою міжнародного
спілкування залежно від обраного виду
транспорту або державною мовою, якщо
вантажі перевозяться в Україні.

Факт надання послуги експедитора при
перевезенні підтверджується єдиним
транспортним документом або
комплектом документів (залізничних,
автомобільних, авіаційних накладних,
коносаментів тощо), які відображають
шлях прямування вантажу від пункту
його відправлення до пункту його
призначення.

В порушення ст. 9 Закону № 1955-ІУ в
договорі транспортного
експедирування від 24 грудня 2011 року не
зазначені пункти відправлення та
призначення вантажу.

Таким чином, ні з договору, ні з акту про
надані послуги не вбачається, звідки і
куди транспортувалося зерно кукурудзи.

Транспортних документів, які б
відображали шлях прямування вантажу
від пункту його відправлення до пункту
його призначення суду позивач не надав.

В товарно-транспортних накладних, на
які посилається суд першої інстанції,
замовником та вантажоодержувачем
продукції зазначено ТОВ "Укр-Агро-Рт",
пункт розвантаження м. Одеса,
вантажовідправник ТОВ "Ружинський
комбікормовий завод".

Однак, договорів на підтвердження
вказаних правовідносин позивачем суду
не надано.

Крім того, в акті про надані послуги за
договором транспортного
експедирування від 31.01.2012 р. (на який
посилається суд першої інстанції, а. с.
50) вказано, що послуги за договором
транспортного експедирування від 24
грудня 2011 року надані в січні 2012 року.

Однак, лише три товарно-транспортні
накладні, які містяться в матеріалах
справи, виписані в січні 2012 року (а. с. 128
- 130), всі інші - виписані в грудні 2011
року, а тому не можуть свідчити про
надання послуг в січні 2012 року.

В матеріалах справи також містяться
договори складського зберігання
сільськогосподарської продукції,
укладені позивачем з ТОВ "Хлібодар" та
ТОВ "Украгро РТ" (а. с. 102 - 113). У цих
договорах позивач, діючи як зерновий
склад, зобов"язався прийняти на
зберігання зернову продукцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
"Про зерно та ринок зерна в Україні"
зерновий склад на підтвердження
прийняття зерна видає один із таких
документів: подвійне складське
свідоцтво; просте складське свідоцтво;
складську квитанцію. Складський
документ на зерно виписується після
передачі зерна на зберігання не
пізніше наступного робочого дня.

Пунктом 1.2 розділу Х (Відпуск зерна)
Інструкції про ведення обліку й
оформлення операцій із зерном і
продуктами його переробки на
хлібоприймальних та зернопереробних
підприємствах (наказ Міністерства
аграрної політики України від 13 жовтня
2008 року N 661; зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 18
листопада 2008 р. за N 1111/15802) передбачено,
що видача зерна проводиться зерновим
складом в обмін на один з таких
документів: оригінал складської
квитанції на зерно; оригінали простого
складського свідоцтва або подвійного
складського свідоцтва, дві частини
якого (складське та заставне свідоцтва)
не відокремлені між собою; одночасно
подані оригінали відокремлених частин
подвійного складського свідоцтва
(складське та заставне свідоцтва);
складське свідоцтво (частина А)
подвійного складського свідоцтва та
оригінал документа про повну сплату
суми кредиту і відсотків за ним.

Відповідно до п. 1.15 вказаної Інструкції
на всі види відвантажень зерна та інших
матеріальних цінностей з території
підприємства виписуються матеріальні
перепустки, що додаються до видаткових
документів та підлягають обліку і
контролю в межах підприємства.
Матеріальна перепустка виписується
матеріально відповідальною особою у
двох примірниках і діє лише в день її
видачі. Перший примірник перепустки
видається вантажоодержувачу, другий
залишається у матеріально
відповідальної особи. При вивезенні
зерна з території черговий працівник
охорони забирає перепустку у
вантажоодержувача, порівнює з
видатковим документом, перевіряє
вантаж, ставить підпис на звороті
перепустки, відмічає дату та час
вивезення зерна. Перепустки
реєструються охороною у спеціальному
журналі та наступного дня здаються в
бухгалтерію, де звіряються з
видатковими документами матеріально
відповідальної особи. Кожна перепустка
прикріплюється до видаткових
документів і зберігається разом з ними.

Проте, позивачем не надані суду
складські свідоцтва (квитанції) та
матеріальні перепустки.

За таких обставин колегія, суддів
вважає, що позивачем не надані суду
належні докази на підтвердження
реального здійснення господарської
операції за договором транспортного
експедирування.

В цій частині суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
задоволення позовних вимог.

10 січня 2012 року між ТОВ "Рокко"
(постачальник) та ТОВ "Ружинський
комбікормовий завод" (покупець)
укладено договір поставки (а.с. 53-56).
Відповідно до п.1.1 даного договору
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцеві продукцію,
визначену у п.1.2 цього договору, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити продукцію. За цим договором
постачальник передає ємності об'ємом 0,8
метрів кубічних в кількості 6 шт. ( п. 1.2
договору). Загальна ціна продукції, що
поставляється за цим договором,
складає 27000,00 грн., в тому числі ПДВ 4500,00
грн. ( п. 3.2 договору).

Колегія суддів погоджується з місцевим
судом, що виконання умов зазначеного
договору підтверджується актом
прийому-передачі продукції за
договором поставки від 10 січня 2012 року
(а.с. 57), товарно-транспортною накладною
на перевезення ємностей від 10 січня 2012
року (а.с. 52), податковою накладною № 76
від 10.01.2012 року, яка включена до реєстру
отриманих податкових накладних (а.с.38)
та видатковою накладною від 10.01.2012 року
№ 76 (а.с. 51). Крім того, інвентарна картка
обліку основних засобів, яка міститься
в матеріалах справи (а.с. 98) свідчить
про те, що придбаний товар (ємності по 0,8
м3 в кількості 6 шт.) перебувають на
балансі ТОВ "Ружинський комбікормовий
завод". .

Встановлені фактичні обставини справи
свідчать про фактичне здійснення
господарської операції та
спорстовують твердження податкового
органу про завищення суми податкового
кредиту на суму 4500,00 грн. за січень 2012
року.

Щодо посилань податкового органу на
відсутність реального здійснення
господарських операцій та на
відсутності об'єктів оподаткування в
розумінні Податкового кодексу України,
з причин не підтвердження
господарських відносин позивача з його
контрагентом - ТОВ "Рокко", оскільки
останній відсутній за
місцезнаходженням, то вказана
обставина не знайшла свого
підтвердження під час розгляду справи
в суді. Так в матеріалах справи
міститься витяг з електронної бази
(а.с.94-96), який спростовує зазначений
висновок відповідача.

Слід зазначити, що нормами чинного
законодавства на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Вказане кореспондується з практикою
Верховного Суду України у подібних
правовідносинах. Так, у постанові від 11
грудня 2007 року Верховний Суд України
дійшов висновку, що у разі невиконання
контрагентом зобов'язання зі сплати
податку до бюджету, відповідальність
та негативні наслідки настають саме
щодо цієї особи. Ця обставина не є
підставою для позбавлення платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування постанови суду в частині
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення №
від 11.07.2013 року на суму 35 019, 00 грн.
основного платежу та 17 510, 00 грн.
штрафної санкції (розрахунок на а. с. 101),
прийнявши в цій частині нову постанову
про відмову в задоволенні позовних
вимог. В іншій частині рішення
необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Андрушівської
об"єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "11" грудня
2013 р. скасувати в частині задоволення
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
Ружинського відділення Андрушівської
об"єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області №
від 11.07.2013 року на суму 35 019, 00
основного платежу та 17 510, 00 грн.
штрафної санкції.

Прийняти в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

В решті постанову Житомирського
окружного адміністративного суду
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.О. Зарудяна

судді:
Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "07" березня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповільност "Ружинський
комбікормовий завод" вул.1-го Травня,
1,с.Білилівка,Ружинський район,
Житомирська область,13642

3- відповідачу/відповідачам:
Андрушівська об"єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області вул.
Воб'яна,26,м.Андрушівка,Андрушівський
район, Житомирська область,13400