Справа № 2а-19/11
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-19/11
інстанції: Пономаренко Н.В.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційні
скарги ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 січня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до Київського міського голови,
Головного управління державної
казначейської служби України, треті
особи: ОСОБА_8, який обіймав посаду
Секретаря Київської міської ради,
секретар Київської міської ради
(ОСОБА_9), Київська міська рада про
скасування п. 1.3 Розпорядження міського
голови №64/251 від 05.06.2006 року, визнання
його незаконними в первинній редакції
та з послідуючими змінами, стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січня 2009 року позивачі звернулися до
Шевченківського районного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Київського міського голови, Головного
управління державної казначейської
служби України, треті особи: ОСОБА_8,
який обіймав посаду Секретаря
Київської міської ради, секретар
Київської міської ради (ОСОБА_9),
Київська міська рада про скасування п.
1.3 Розпорядження міського голови №64/251
від 05.06.2006 року, визнання його
незаконними в первинній редакції та з
послідуючими змінами, стягнення
моральної шкоди. Свої вимоги
обґрунтовують тим, що п.1.3 спірного
Розпорядження має суперечливий
характер і не відповідає приписам ч. 3
ст. 42 ЦПК України і ч. 3 ст. 58 КАС України.
Вказане Розпорядження не
публікувалося і не оприлюднювалося,
адже про нього позивачі дізнались
тільки при розгляді цивільної справи
№2-25/08, в матеріалах якої містяться
копії Розпорядження і довіреності,
видані і підписані секретарем КМР на
підставі Розпорядження, який на їх
думку, не мав таких повноважень.
Оскільки Київський міський голова
незаконно і необґрунтовано доручив
секретарю КМР в п. 1.3 Розпорядження:
«Вести від імені Київської міської
ради справи в суді, підписувати позовні
заяви та скарги, клопотання, відгуки, а
також змінювати предмет позову,
укладати мирову угоду, оскаржувати
рішення та ухвали суду в апеляційному
та касаційному порядку, підписувати
довіреності на ведення справ Київською
міською радою в судах іншим
працівникам секретаріату Київради»,
що, на думку позивачів, вплинуло на
тривалість розгляду справ, у яких
позивачі і КМР беруть участь, оскільки
позивачі не погоджувались, що
представники за такими довіреностями
можуть брати участь у справі як
представники Київради. Окрім того, у
зв'язку із наявністю великої кількості
таких довіреностей підписаних та
виданих ОСОБА_8 від імені КМР на
представництво працівниками
секретаріату Київської міської ради її
інтересів у різних справах, де
сторонами являються позивачі, зокрема:
№ 2а-57/09, № 2а-46/11, то внаслідок
незаконного винесення (видачі)
відповідачем Розпорядження, позивачам
заподіяно моральну шкоду, яка полягає у
душевних стражданнях. Вказане
Розпорядження в частині п. 1.3 призвело
до порушення прав позивачів, які
кореспондуються від обов'язку
Київського міського голови, що
встановлений ст. 19 Конституції України,
а саме видаючи розпорядження діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України - ст. 42
ЦПК та ст. 58 КАС України. Позивачі
стверджують, що в результаті такого п.1.3
Розпорядження була порушена їх
нормальна життєдіяльність, зокрема,
вони змушені були докладати додаткові
зусилля, час та грошові кошти на,
наприклад, складання позовних заяв, в
тому числі і для оскарження такої дії
як посвідчення секретарем КМР
довіреностей на підставі
Розпорядження, з'являтися в суд,
заявляти відводи, оскільки судді
допускали до участі в справі
неналежних представників КМР,
купувати папір, роздруковувати свої
заяви, клопотання, хоча могли вказаний
час витратити на своє дозвілля. Кожен
із позивачів оцінює завдану
відповідачем моральну шкоду по 50000,00
грн., обґрунтовуючи її розмір
необхідністю проходження
санаторно-курортного лікування на
Південному березі Криму з метою
забути все, що сталося за 2009-2012 роки
внаслідок дії п. 1.3 Розпорядження №64/251
Київського міського голови.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 січня 2013 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в
яких просять скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Київський міський
голова Черновецький Л.М. 05.06.2006 року
видав Розпорядження № 64/251 «Про
повноваження заступника міського
голови - секретаря Київської міської
ради» та відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 50
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» доручив
заступнику міського голови - секретарю
Київської міської ради, зокрема, в п. 1.3 -
вести від імені Київської міської ради
справи в суді, підписувати позовні
заяви та скарги, клопотання, відгуки, а
також змінювати предмет позову,
укладати мирову угоду, оскаржувати
рішення та ухвали суду в апеляційному
та касаційному порядку, підписувати
довіреності на ведення справ Київською
міською радою в судах іншим
працівникам секретаріату Київради (т. 1
а.с. 214).

Крім того, Київський міський голова
Черновецький Л.М.. 14.10.2010 року видав
Розпорядження № 6730 «Про внесення змін
та доповнень до розпорядження
Київського міського голови від 5.06.2006
року № 64/251», яким вніс до вищевказаного
Розпорядження такі зміни і доповнення:
підпункт 1.3. пункту 1 розпорядження
викладено в такій редакції: « 1.3. Вести
від імені Київської міської ради
справи в суді, підписувати позовні
заяви та скарги, клопотання, відгуки, а
також змінювати предмет позову,
укладати мирову угоду, оскаржувати
рішення та ухвали суду в апеляційному
та касаційному порядку, видавати
довіреності від імені Київської
міської ради на ведення справ
Київської міської ради в судах»(т. 1 а.с.
214 - зворот).

На підставі дії вказаного
Розпорядження були видані довіреності
за підписами заступників міського
голови - секретаря Київської міської
ради, відповідно: ОСОБА_8. та ОСОБА_9, які
містяться в матеріалах справи (т. 1 - а.с.
17, 95, 96, 113, 212, 213, 228, 131; т. 2 - а.с. 12-13, 44-46, 104,
105, 116, 117, 125, 139, 158).

Вважаючи вказане вище розпорядження у
зазначеній вище частині незаконним,
позивачі звернулися з даним позовом до
суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивачів є неправомірними та
необгрунтованими, а тому не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ч. 3-4 ст. 14 Закону
України «Про столицю України
місто-герой Київ» заступник міського
голови - секретар Київської міської
ради обирається радою з числа її
депутатів і здійснює функції та
повноваження, передбачені статтями 50
та 56 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

За рішенням Київської міської ради на
заступника міського голови - секретаря
ради може покладатися здійснення й
інших повноважень з питань, пов'язаних
з діяльністю Київської міської ради та
її органів.

Водночас, спеціальний Закон України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», який відповідно до
Конституції України визначає систему
та гарантії місцевого самоврядування в
Україні, засади організації та
діяльності, правового статусу і
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування,
регламентує в п.2 ч.4 ст.42 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні»сільський, селищний, міський
голова організує в межах, визначених
цим Законом, роботу відповідної ради та
її виконавчого комітету.

Пунктами 14, 15 частини 4 вищевказаної
статті Закону передбачено, що
сільський, селищний, міський голова
представляє територіальну громаду,
раду та її виконавчий комітет у
відносинах з державними органами,
іншими органами місцевого
самоврядування, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями незалежно від форм
власності, громадянами, а також у
міжнародних відносинах відповідно до
законодавства; звертається до суду
щодо визнання незаконними актів інших
органів місцевого самоврядування,
місцевих органів виконавчої влади,
підприємств, установ та організацій,
які обмежують права та інтереси
територіальної громади, а також
повноваження ради та її органів.

Пунктом 20 ч. 4 ст. 42 даного Закону
визначено, що сільський, селищний,
міський голова видає розпорядження у
межах своїх повноважень.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 50 цього Закону
передбачено, що секретар сільської,
селищної, міської ради за дорученням
сільського, селищного, міського
голови координує діяльність постійних
та інших комісій ради, дає їм
доручення, сприяє організації
виконання їх рекомендацій.

При цьому, вимоги п. 10 ч. 3 ст. 50
вищевказаного Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», на
які посилається Київський міський
голова в спірному Розпорядженні,
передбачають (в редакції, що діяла на
час надання Розпорядження), що
секретар сільської, селищної, міської
ради вирішує за дорученням сільського,
селищного, міського голови або
відповідної ради інші питання,
пов'язані з діяльністю ради та її
органів.

Вимоги ч. 3 ст. 56 вказаного Закону
регламентують дії заступника голови
ради, який в разі відсутності голови
ради або неможливості виконання ним
своїх обов'язків з інших причин
здійснює повноваження голови
відповідної ради.

В свою чергу, норми діючого
процесуального закону також
передбачають необхідність наявність
підпису на довіреності уповноваженої
на те законом особи, а саме: у ч. 3 ст. 58
КАС України зазначено, що довіреності
від імені органу, підприємства,
установи, організації видаються за
підписом керівника або іншої
уповноваженої на те законом,
положенням, статутом особи і
засвідчуються печаткою цього органу,
підприємства, установи, організації.

За змістом ч. 3 ст. 42 ЦПК України
довіреність від імені юридичної
особи видається за підписом
посадової особи, уповноваженої на це
законом, статутом або положенням, з
прикладенням печатки юридичної особи.

Відповідно до пункту 21 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 06.03.2008 року № 2 «Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ», судам слід
мати на увазі, що за правилами частини
другої статті 171 КАС України право
оскаржити нормативно-правовий акт
мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи - суб'єкти
правовідносин, у яких буде застосовано
цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна
довести факт застосування до неї
оскаржуваного нормативно-правового
акта або те, що вона є суб'єктом
відповідних відносин, на які
поширюється дія цього акта. Суд не може
давати оцінку таким обставинам при
відкритті провадження в
адміністративній справі, а тому не має
права відмовити у відкритті
провадження у справі чи повернути
позовну заяву з посиланням на частину
другу цієї статті, якщо особа своє
звернення обґрунтовує необхідністю
захисту своїх прав, свобод чи
інтересів. Приписи зазначеної частини
можуть бути підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог, якщо суд
встановить, що оскаржуваний акт до
особи не застосовувався і вона не
перебуває у відносинах, до яких цей акт
може бути застосовано. У такому разі
суд не проводить перевірку
нормативно-правового акта на предмет
його протиправності (законності та
відповідності правовим актам вищої
юридичної сили).

Відповідно до ч.ч. 8 - 9 ст. 171 КАС України
суд може визнати нормативно-правовий
акт незаконним чи таким, що не
відповідає правовому акту вищої
юридичної сили, повністю або в окремій
його частині. Якщо у процесі розгляду
справи щодо нормативно-правового акта
виявлено незаконність або
невідповідність правовому акту вищої
юридичної сили інших правових актів чи
їх окремих положень, крім тих, щодо яких
відкрито провадження в
адміністративній справі, які впливають
на прийняття постанови у справі, суд
визнає такі акти чи їх окремі положення
незаконними або такими, що не
відповідають правовому акту вищої
юридичної сили.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Розпорядженням від
5.06.2006 року № 64/251 Київського міського
голови «Про повноваження заступника
міського голови -секретаря Київської
міської ради» з наступними змінами,
заступнику міського голови -секретарю
Київської міської ради доручено
здійснювати певне коло повноважень,
зокрема, і визначених в п.1.3.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані (Роз'яснення Вищого
Арбітражного суду України «Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням недійсними
актів державних чи інших органів 02-5/35
від 26.01.2000 року).

З урахуванням вказаного, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що спірне
Розпорядження не є нормативно-правовим
актом, оскільки не встановлює, не
змінює чи скасовує норми права, а
тільки визначає повноваження певної
посадової особи, а тому правила ст.171
КАС України не можуть застосовуватись
при оскарженні акту ненормативного
характеру, яким не є вказане
Розпорядження.

Крім того, колегія суддів погоджується
з зауваженням суду першої інстанції
про те, що позивачі не є учасниками
правовідносин, на які поширюється дія
вказаного Розпорядження, а доказів
зворотного позивачами надано не було.

Оскільки відсутні порушення прав та
інтересів позивачів при прийнятті
відповідачем п. 1.3. Розпорядження, то
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
вимог позивачів про відшкодування
моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що спірне
розпорядження в зазначеній вище
частині є правомірним та відповідає
нормам чинного законодавства України,
а тому позов є необгрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційних скарг
спростовуються вищевикладеним, а тому
вони задоволенню не підлягають.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - залишити без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25 січня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.