Справа № 2а-1970/3738/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
Справа №
22105/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В. та Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
21.12.2011 року у справі за позовом
Козівської міжрайонної державної
податкової інспекції до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В
И В :

25.11.2011 року позивач звернувся з
адміністративним позовом до суду та
просив стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 25 478, 30 грн.
заборгованості перед бюджетом. В
обґрунтування вимог зазначав, що
станом на 03.11.2011 року на особовому
рахунку відповідача рахується
податковий борг, який добровільно не
сплачений. Заборгованість на загальну
суму 25 478,30 грн. підтверджена рішеннями
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 21.10.2008 року на суму
22960,80 грн. та № від 19.12.2008 року на
суму 2517,50 грн..

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21.12.2011 року
адміністративний позов задоволено
повністю. Стягнуто з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ДРФО
НОМЕР_3) 25 478 (двадцять п'ять тисяч
чотириста сімдесят вісім) гривень 30
копійок податкового боргу.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
постанова суду є необґрунтованою і
такою, що підлягає скасуванню.

Зокрема, вважає, що перевірка
проводилась у спосіб та порядок, не
передбачений законами України «Про
державну податкову службу» та «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 19.12.1995р. №481/95-ВР, суперечить
вимогам «Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні» із змінами та доповненнями.
Дії інспекторів ДПІ вважає незаконними
та не обґрунтованими і такими, що не
ґрунтуються на чинному податковому
законодавстві України. Заперечує проти
тверджень, викладених у Акті перевірки
від 7.10.2008 року за №19070051/2308 (примірник
Акту так і не наданий працівниками ДПІ)
та на винесенні рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 21 жовтня 2008 року.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1,2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи. Справу може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення. При цьому колегія суддів
зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
07.10.2008 року інспекторами Зборівського
відділення Козівської міжрайонної
державної податкової інспекції
проводилась виїзна перевірка фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 щодо контролю
за додержанням порядку готівкових
розрахунків за товари (послуги) у
встановленому законом порядку,
наявністю свідоцтв про державну
реєстрацію суб'єктів підприємницької
діяльності, ліцензій на провадження
видів господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню відповідно до
закону, торгових патентів.

За результатами перевірки податковим
органом складено акт від 07.10.2008року
№19070051/2308. За результатами акту
Козівською міжрайонною державною
податковою інспекцією винесено
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій 21.10.2008 року №
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
на підставі абзацу 3 статті 1 Указу
Президента України «Щодо застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» у розмірі 22
960, 80 грн. - за неоприбуткування (неповне
та/або несвоєчасне), оприбуткування в
касі готівки.

Також встановлено, що рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій №0000581 від 21.10.2008 року
оскаржувалося в судовому порядку.
Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03.04.2009 року
по справі № 2-а-641/09/1970 у позові фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою апеляційного
адміністративного суду від 01.02.2011 року
справі №20782/09/3104 апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
залишено без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2009
року по справі № 2 641/09/1970 без змін.

19 грудня 2008 року податковим органом
винесено нове податкове повідомлення -
рішення № на суму 22 960, 80 грн., та
податкове повідомлення-рішення №
від 19 грудня 2008 року, яким
відповідачу було донараховано штрафні
санкції за порушення законодавства про
патентування, норм регулювання готівки
застосування реєстраторів у розмірі 2
517, 50 грн..

Загальна сума заборгованості станом на
03.11.2011 року, яка рахується за
відповідачем становить 22 960, 80 грн. + 2 517,
50 грн. = 25 478, 30 грн., та в добровільному
порядку ним не сплачена.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Як випливає з
Рішення Конституційного Суду України
від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину
першу статті 58 Конституції України
щодо дії нормативно-правового акта в
часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, у тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права. З огляду на викладене тривалість
і правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку.

За результатами перевірки податковим
органом складено акт від 07.10.2008року
№19070051/2308. За результатами акту
Козівською міжрайонною державною
податковою інспекцією винесено
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій 21.10.2008 року №
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у
розмірі 22 960, 80 грн. - за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне), оприбуткування в касі
готівки, повторно 19 грудня 2008 року
податковим органом винесено нове
податкове повідомлення - рішення №
на суму 22 960, 80 грн., та податкове
повідомлення-рішення № від 19
грудня 2008 року, яким відповідачу було
донараховано штрафні санкції за
порушення законодавства про
патентування, норм регулювання готівки
застосування реєстраторів у розмірі 2
517, 50 грн..

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону
України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про
судоустрій і статус суддів» було
внесено зміни до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), які набули
чинності з 30 липня 2010 року. Згідно із
зазначеними змінами загальний строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи, визначений частиною другою
статті 99 цього Кодексу, зменшено з
одного року до шести місяців. За
правилами статті 99 КАС України, в
редакції чинній на момент прийняття
рішення податковим органом про
стягнення штрафних санкцій,
застосування строків давності
відбувалося за заявою сторони судового
спору, що ставало підставою для відмови
у задоволенні позовних вимог.

З врахуванням того, що на момент
розгляду спору у суді першої інстанції
у листопаді 2011 року відповідачем не
подавалось заяви відповідного змісту,
суд першої інстанції правомірно
розглянув спір по суті та виніс рішення
про задоволення позовних вимог щодо
стягнення відповідної суми.

Таким чином, тривалість строку
звернення до суду не змінюється в разі
подальших змін законодавства, яке
регулює відповідні відносини. Тому
строк звернення до суду розпочинається
і закінчується з урахуванням тієї
тривалості, яка передбачалася на
момент початку перебігу відповідного
строку. При цьому тривалість строку
звернення до суду не змінюється
залежно від того, коли було реалізоване
право на позов. Відповідно тривалість
строку звернення до адміністративного
суду не залежить від того, коли було
фактично пред'явлено позов.

Відповідно до підпункту 14.1.265 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
передбачено, що штрафна санкція
(фінансова санкція, штраф) - плата у
вигляді фіксованої суми та/або
відсотків, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи, а також штрафні
санкції за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий борг - сума
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгодженого платником
податків або узгодженого в порядку
оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Отже, сума грошового зобов'язання
(штрафні санкції за порушення порядку
застосування реєстраторів
розрахункових операцій та норм обігу
готівки), не сплачена у встановлений
строк є податковим боргом.

Підпунктом 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України передбачено, органи
державної податкової служби мають
право застосовувати до платників
податків фінансові (штрафні) санкції,
стягувати до бюджетів та державі
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випаді порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом, стягувати
суми прострочені заборгованості
суб'єкта господарювання перед
державою.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись, ст.ст.160, 195, 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.
200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21.12.2011 року
у справі № 2а-1970/3738/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

Р.Й.Коваль