Справа № 810/4548/13-а
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 року м. Київ
810/4548/13-а

11:21

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., за участю секретаря
судового засідання: Волощук Л.В.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача - Бездоля Ю.О.,
Старущенко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_5

до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області

про визнання незаконними та
скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_5 (далі-позивач) з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області (далі - відповідач)
про визнання незаконними і скасування
постанови від 25.07.2013 № 3-2507/2 і від 25.07.2013
№ 3-2507/3.

Спірні постанови прийняті на підставі
перевірки в ході якої встановлено
порушення вимог чинного законодавства
у сфері містобудівної діяльності. На
думку посадових осіб Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області позивач у
2012 році без реєстрації декларації про
початок виконання будівельних робіт
реконструював частину індивідуального
житлового будинку під кафе, яку передав
у подальшому у користування ТОВ
«Готель Корона», чим порушив статті 24,
34, 36 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Крім того,
позивач використовує будівлю для
розміщення кафе і готелю без прийняття
в експлуатацію в установленому чинним
законодавством порядку, у зв'язку з цим
позивачем порушені вимоги статей 24, 39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що спірні постанови прийняті
відповідачем безпідставно, оскільки
висновок відповідача про порушення
вимог чинного законодавства у сфері
містобудівної діяльності є помилковим.
Як стверджує позивач, об'єкт, який
перевірявся посадовими особами
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області є приватним житловим
будинком, який належить позивачу на
праві приватної власності, і частина
якого використовується для
індивідуального проживання, а інша
частина здається в оренду ОСОБА_5 як
фізичною особою, а не як фізичною
особою-підприємцем ТОВ «ГотельКорона».
Проте, протоколи за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності та
спірні постанови складені саме на
фізичну особу - підприємця ОСОБА_5, тоді
як забудовником і власником житлового
будинку є фізична особа - ОСОБА_5

Відносно твердження відповідача про
те, що було проведено реконструкцію
даної будівлі у 2012 році без реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт, позивач зазначив, що
на даний будинок 26.10.2011 Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю в Київській області було
зареєстровано декларацію про
готовність об'єкту до експлуатації,
відповідно до якої цей житловий
будинок відповідає вимогам надійності
та безпечної експлуатації, а площі
кімнат відповідають нормам ДБН.
Будь-яких робіт по реконструкції
житлового будинку позивачем не
проводилось, що підтверджується
укладеними між ним і ТОВ «Готель
Корона» договорами оренди приміщень,
які відповідають даним технічного
паспорту на житловий будинок. Будь-яких
доказів на підтвердження факту
проведення реконструкції у
відповідача відсутні. Таким чином, на
думку позивача, штраф на підставі
постанов застосовано відповідачем
необґрунтовано.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги і
просили суд позов задовольнити. Крім
того, в обґрунтування доводів позовної
заяви представники позивача зазначили,
що у провадженні господарського суду
Київської області перебувала справа №
911/3149/13 за позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Готель
Корона» про заборону експлуатації
об'єкту та знесення самочинного об'єкту
будівництва. Предметом розгляду цієї
справи також був готель та кафе, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та які
відповідно до вимог чинного
законодавства України не введені в
експлуатацію, отже підлягають знесенню
як самочинне будівництво. Рішенням від
30.10.2013, яке набрало законної сили, судом
було відмовлено у задоволенні позовних
вимог повністю, оскільки власником
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є
фізична особа ОСОБА_5 і в матеріалах
справи відсутні будь-які докази, що
підтверджують факт експлуатування
готелю та кафе саме фізичною
особою-підприємцем.

Відповідач позову не визнав. Його
представники під час судового розгляду
проти задоволення позову заперечували
і зазначили, що спірні постанови
прийнято правомірно і у відповідності
до вимог чинного законодавства. Крім
того, представник відповідача
зазначив, що позивачем пропущено строк
на звернення до суду, тому просив суд
залишити адміністративний позов без
розгляду.

Під час судового розгляду суд викликав
для надання пояснень посадову особу
Інспекції архітектурно-будівельного
контролю у Київській області, яка
проводила перевірку будівлі позивача -
Старущенко Я.В. Останній пояснив, що
проведеною перевіркою житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_5 встановлено, що
житловий будинок переобладнано в
готель. На думку посадової особи, яка
проводила перевірку реконструкція
повинна була бути проведена із
залученням сертифікованих виконавців
робіт авторського і технічного
наглядів за будівельними роботами і
залученням проектувальників, так як
житловий будинок після реконструкції
повинен стати об'єктом ІІI категорії
складності. На даний момент, зазначений
житловий будинок має статус об'єкта ІІ
категорії складності. Крім того,
Старущенко Я.В. зазначив, що штраф було
застосовано до позивача саме як
фізичної особи-підприємця, оскільки
під час перевірки було надано
довіреність на ім'я ОСОБА_2 на
представництво інтересів ФОП ОСОБА_5, а
також з огляду на те, що відповідно до
даних Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців видом діяльності ФОП
ОСОБА_5 реєстраційний номер НОМЕР_1 є
діяльність готелів і подібних засобів
тимчасового розміщування.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, посадовою особою
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області проведено перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
об'єкта будівництва за адресою АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено Акт
від 01.06.2013.

Відповідно до Акта перевірки
перевіркою встановлено, що на
земельній ділянці відведеній для
будівництва і обслуговування жилого
будинку за адресою АДРЕСА_1 громадянин
ОСОБА_5 побудував індивідуальний
житловий будинок - діт. «А-4» і прибудову
- літ. «А-3» загальною площею 2666,6 м2.
Будинок прийнятий в експлуатацію
відповідно до Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації від
26.10.2011 № КС 6, зареєстрованої в
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області. Обєкт відносить до
ІІ категорії складності.

За результатами перевірки виявлені
такі порушення: 1) у 2012 році ФОП ОСОБА_5
без реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт
реконструював частину індивідуального
житлового будинку під кафе загальною
площею 77,8 м2, яке передав у користування
ТОВ «Готель Корона» (договір оренди
приміщення від 01.01.2012 № 02/01-12), чим
порушено статті 24, 34, 36 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності»; 2) у 2012 році ФОП ОСОБА_5 без
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт
реконструював частину індивідуального
житлового будинку під приміщення для
тимчасового користування ТОВ «Готель
Корона» (договір оренди приміщення від
01.01.2012 № 03/01-12, чим порушено статті 24, 24, 36
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»; 3) ФОП
ОСОБА_5 з 2012 року, будівля
експлуатується як кафе та приміщення
для тимчасового користування (готель)
без прийняття в експлуатацію в
установленому законодавством порядку,
чим порушено статті 24, 39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності»; 4) ФОП ОСОБА_5 в 2012 році, без
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт добудував
бетонну огорожу, яку з'єднав
фундаментом з житловим будинком, та
влаштував навіс. Вказана споруда
розташована на межі земельної ділянки,
що є порушенням п. 3.25 ДБН 360-92
«Містобудування, планування та
забудова міських та сільських
поселень», статей 34, 36 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

У подальшому відповідачем щодо
фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 складено приписи від 12.06.2013 №
С-1206/10 та № С-1206/11 та протоколи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 19.07.2013 № 2-Л-З-1907/1
та № 2-Л-З-1907/2.

На підставі цих документів
відповідачем прийнято постанову від
25.07.2013 № З-2507/2, відповідно до якої
керуючись Законом України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» ФОП
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні
порушення, передбаченого пунктом 6
частини другої статті 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» та накладено штраф в сумі
103230,00 грн. та постанову від 25.07.2013
№ З-2507/3 відповідно до якої керуючись
Законом України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності» ФОП ОСОБА_5
визнано винним у вчиненні порушення,
передбаченого пунктом 4 частини другої
статті 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
накладено штраф в сумі 103230,00 грн.

Оскільки позивач не погоджується із
прийнятими відповідачем постановами,
він звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Щодо обставин пропуску позивачем
строку на звернення до суду, на яких
наполягав відповідач, слід зазначити
про таке.

Як встановлено судом, позивач вперше
звернувшись до суду із даним
адміністративним позовом (справа №
810/4156/13-а), дотримався встановлених
законом строків звернення до
адміністративного суду. Зокрема, саме
до такого висновку дійшов суд
апеляційної інстанції, який ухвалою
від 17.12.2013, що набрала законної сили,
скасував ухвалу Київського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 та
повернув справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.
Отже, підстави для залишення позовної
заяви без розгляду відсутні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

При перевірці дотримання вказаних
вимог чинного законодавства
відповідачем, судом встановлено, і це,
зокрема, вбачається зі змісту спірних
постанов, що позивача було притягнуто
до відповідальності як фізичну
особу-підприємця на підставі Закону
України від 14.10.2014 № 208/94-ВР «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».

Так, зокрема, у Законі України від 14.10.2014
№ 208/94-ВР «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» передбачено, що цей Закон
встановлює відповідальність юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
(суб'єктів містобудування) за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності. Стаття 1 даного Закону
визначає, що правопорушеннями у сфері
містобудівної діяльності є
протиправні діяння (дії чи
бездіяльність) суб'єктів
містобудування - юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що
призвели до невиконання або
неналежного виконання вимог,
установлених законодавством,
будівельними нормами, державними
стандартами і правилами.

Проте, як встановлено в ході судового
розгляду та вбачається зі свідоцтва
№ 844 на право власності на нерухоме
майно, витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно, технічного паспорту
на житловий будинок по АДРЕСА_1, даний
житловий будинок належить позивачу як
фізичній особі на праві приватної
власності, а не як фізичній
особі-підприємцю, як встановив
відповідач.

Крім того, при розгляді даної справи
суд враховує положення частини першої
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
якої обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, та
зазначає, що рішенням господарського
суду Київської області від 30.10.2012 у
справі № 911/3149/13, яке за даними
господарського суду Київської області
(лист від 06.02.2014) набрало законної сили
12.11.2013, встановлено, що власником
вказаного житлового будинку є саме
фізична особа - ОСОБА_5 Також, у цьому
рішенні суд дійшов висновку про
відсутність будь-яких доказів, що
підтверджують факт експлуатування
готелю та кафе саме фізичною
особою-підприємцем. Не були надані такі
докази відповідачем і при розгляді
даної справи.

Водночас з наявних в матеріалах справи
договорів оренди приміщення від 01.01.2012
№ 02/01-12 та № 03/01-12 вбачається, що вони
укладені між фізичною особою ОСОБА_5 та
ТОВ «Готель Корона». При цьому, судом
встановлено, що відповідач вивчав дані
угоди в ході проведення перевірки,
оскільки останній посилається на них в
Акті перевірки від 01.06.2013, проте при
прийнятті спірних постанов не прийняв
їх до уваги та не врахував даної
обставини. Це також спростовує
посилання відповідача на дані Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, в якому
серед видів господарської діяльності
позивача передбачено такий вид
діяльності як: діяльність готелів і
подібних засобів тимчасового
розміщення, тому відповідач притягнув
до відповідальності саме фізичну
особу-підприємця, оскільки в ході
перевірки не було перевірено та
достовірно встановлено усіх обставин в
їх сукупності.

В ході судового розгляду представники
позивача пояснили, що ОСОБА_5
дійсно зареєстрований як фізична
особа-підприємець, проте
підприємницької діяльності як такої не
здійснює та дохід від підприємницької
діяльності не отримує, що
підтверджується даними довідки від
07.08.2013 Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів у Київській області та здає в
оренду частину житлового будинку ТОВ
«Готель Корона» як фізична особа.

Отже, відповідачем безпідставно
притягнуто до відповідальності
позивача як фізичну особу-підприємця,
оскільки до нього не підлягають
застосування норми Закону України від
14.10.2014 № 208/94-ВР «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності».

Відповідачем також не доведено суду
належними та допустимими доказами факт
проведення реконструкції житлового
будинку. На підтвердження тієї
обставини, шо позивачем було проведено
реконструкцію суду були надані
фотокартки житлового будинку та лист
від 11.04.2013 вих. № 91 Філії ДП
«Укрдержбудекспертиза».

Проте, суд не приймає дані докази як
належні, оскільки лише з фотокарток не
можна встановити чи була проведена
реконструкція будинку. У свою чергу зі
змісту листа від 11.04.2013 вих. № 91 Філії ДП
«Укрдержбудекспертиза» вбачається, що
за результатом розгляду представлених
відповідачем матеріалів об'єкт за
адресою: АДРЕСА_1 може належати до
категорії складності не менше ніж ІІІ,
але, для більш детального опрацювання
зазначеного питання, необхідно надати
додаткові документи. Отже, даною
установою не надано однозначної
відповіді до якого категорії
складності належить даний об'єкт, а
лист-віповідь на звернення позивача за
своїм змістом не є експертним
висновком про наявність проведеної
реконструкції об'єкта, яка призвела до
зміни категорії його складності, цей
лист лише містить певні припущення, які
мають бути підтверджені документально
у подальшому.

В ході судового розгляду на запитання
суду чи проводилось відповідачем
експертне дослідження щодо
встановлення факту проведення
реконструкції та встановлення до якої
категорії складності відноситься
даний об'єкт представником
відповідача була надана негативна
відповідь.

Будь-яких інших доказів, які б
створювали підстави для висновку про
проведення саме реконструкції будинку,
які призвели до змін загальної площі
будинку суду надано не було.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання вимог даних норм
відповідач будь-яких доказів на
підтвердження правомірності прийняття
спірних постанови суду не надав та не
спростував доводів, які наведені у
позовній заяві.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що постанови від 25.07.2013
№ 3-25007/2 і від 25.07.2013 № 3-2507/3 прийняті
відповідачем протиправно, а тому
підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України суд якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними і скасувати
постанови Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області від 25.07.2013 № З-2507/2 і
від 25.07.2013 № З-2507/3.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_5 судовий збір
у сумі 2064 (дві тисячі шістдесят чотири)
грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання
повного тексту постанови - 05 березня 2014
р.