Справа № 814/631/13-а
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 р. Справа № 814/631/13-а

Категорія: 8.4.2 Головуючий в 1 інстанції:
Середа О. Ф.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Зуєвої Л.Є.,

- Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Светар-ТВ» до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Светар-ТВ»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 24.01.13
р. № , № .

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року позов Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Светар-ТВ" -
задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
24.01.13 р. № , прийняте Державною
податковою інспекцією у Ленінському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області державної податкової служби.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
24.01.13 р. № , прийняте Державною
податковою інспекцією у Ленінському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області державної податкової служби.

В апеляційній скарзі Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки судом першої інстанції не
було досліджено обставини справи, що
мають значення для справи, наслідком
чого стало постановлення
необґрунтованого та неправомірного
рішення суду.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
встановив, що в період з 20.12.12 р. по 28.12.12
р. відповідач провів позапланову
виїзну перевірку підприємством
позивача з питань правомірності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань, валових
доходів та валових витрат по
взаємовідносинам з ТОВ "БК
Київбудмонтаж", ТОВ "Будівництво Укр-М"
за період з 01.04.11 р. по 30.09.12 р., про що
складено Акт від 08.01.13 р. № 12/22-200/24053834.

Перевіркою відповідача встановлено
порушення пункту 185.1 статті 185, пунктів
198.1, 198,3 статті 198 Податкового кодексу
України від 02.12.10 р. № 2756-VI, зі змінами та
доповненнями в результаті чого
позивачем було занижено податок на
додану вартість на 142308 грн.

Також перевіркою встановлені
порушення:

- підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК, в результаті чого
встановлено заниження підприємство
позивача податку на прибуток всього у
сумі 157258 грн.;

- пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198,3,
198.6 статті 198 ПК, в результаті чого
встановлено заниження позивачем
податку на додану вартість на 37338 грн.

- пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198,3
статті 198 ПК України, в результаті чого
встановлено занижено податку на додану
вартість на 142308 грн., у тому числі по
періодах: квітень 2011 р. у сумі 3614 грн.,
грудень 2011 р. у сумі 59571 грн., травень 2012
р. у сумі 15437 грн., червень 2012 р. у сумі 23750
грн., липень 2012 р. у сумі 12271 грн., серпень
2012 р. сумі 27665 грн.

За наслідками перевірки та висновків
Акту перевірки № 12/22-200/24053834 відповідач
прийняв податкові
повідомлення-рішення від 24.01.13 р.:

- № яким збільшив позивачу суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем 157258 грн.
та нарахував штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 21039 грн.;

- № яким збільшив позивачу суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
142308 грн. та нарахував штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 34674,5 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
первинні документи свідчать про
реальність господарських операцій
позивача з ТОВ "БК Київбудмонтаж", ТОВ
"Будівництво Укр-М" на виконання яких
вони складені та є такими, що
відповідають сутності та несуть
доказовість відносно змісту
здійснених операцій, у зв'язку з чим
вимоги щодо скасування податкових
повідомлень-рішень підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з цими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.138.2. ст. 138 ПК України -
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. Не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку(п.139.1 ст. 139).

Відповідно до ст. 198 ПК України - право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу
(п.198.1 ст. 198).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п.198.2 ст. 198).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п.198.3 ст. 198).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п.201.1 1 ст. 201 цього
Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до Закону (п.198.6 ст. 198)

Таким чином, правомірність формування
платником податку податкового кредиту
і, відповідно, розрахунку суми
бюджетного відшкодування надмірно
сплаченого ПДВ визначається фактичним
проведенням операцій (з придбання
товару для використання у власній
господарській діяльності) платником
податку зі своїми безпосередніми
контрагентами, які оформлені належними
документами, що було вірно встановлено
судом першої інстанції.

Колегія суддів акцентує увагу на тому,
що якщо навіть безпосередній
контрагент не виконав свого
зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені Законом умови отримання
такого відшкодування та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту і, тому,
суперечні цьому висновку доводи
апелянта є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи,
договором субпідряду від 12.04.11 р. № 12/05/11
укладеним позивачем із ТОВ "БК
Київбудмонтаж" останній зобов'язався
виконати роботи з поточного ремонту
приміщень денного стаціонару
комунальної установи Поліклініка № 1
по вул. Дачна, № 5 у м. Миколаєві.

На підставі договору субпідряду від
01.12.11 р. № 01/12/2011 позивач узгодив
виконання робіт з ТОВ "Будівництво
Укр-М", відповідно до якого
субпідрядник був повинним виконати
роботи з реконструкції даху
спортивного залу школи № 35 за адресою:
вул.. Морехідна, № 10-А у м. Миколаєві.

Позивачем також укладені із ТОВ
"Будівництво Укр-М" договорів
субпідряду :

- від 05.12.11 р. № 05/12/2011 з проведення
поточного ремонту приміщень жіночої
консультації № 1 за адресою: вул. М.
Морська, № 7-а у м. Миколаєві.

- від 22.02.12 р. № 31/1 на виконання робіт з
прибудови внутрішнього туалету школи
№ 60 за адресою: вул. Чорноморська, № 1
м.к.р. Варваровка у м. Миколаєві.

- від 21.05.12 р. № 5/06 з виконання робіт з
поточного ремонту приміщень філії
Ощадбанку за адресою: вул. Космонавтів,
№ 55 у м. Миколаєві.

- від 01.08.12 р. № 43 з виконання робіт з
реконструкції системи водопостачання
шляхом установці пункту очистки води в
СОШ № 21 за адресою: М. Кореніха
Миколаївського району Миколаївської
області.

- від 01.08.12 р. № 47 з виконання робіт з
реконструкції системи водопостачання
шляхом установці пункту очистки води в
СОШ № 21 до ДУЗ № 72 за адресою: М.
Кореніха вул. Молдавська, № 9
Миколаївського району Миколаївської
області.

Фактичне здійснення господарських
операцій позивача зі своїми
безпосередніми контрагентами
підтверджена належним чином, а саме
рахунками-фактурами, актами
здачі-прийняття робіт,
товарно-транспортними накладними,
податковими накладними та
банківськими виписками та ін.

Наведені документи містять необхідну
для цілей оподаткування інформацію
щодо змісту спірних операцій та мають
усі необхідні реквізити первинних
документів, що дозволяють
ідентифікувати учасників цих операцій
та встановити факт надання послуг.

Доводи податкового органу щодо
нікчемності вчинених позивачем
господарських зобов'язань є
необґрунтованими, оскільки для цього
необхідно встановити наявність у
платника податку при вчинення таких
зобов'язань мети, суперечної інтересам
держави і суспільства. Про наявність
такої мети у платника податку не можуть
свідчити лише факти певних порушень
правил ведення господарської
діяльності.

Водночас, судом першої інстанції були
досліджені наявні первинні документи
та встановлено реальність
господарських операцій із вказаними
контрагентами та дотримання позивачем
спеціальних вимог законодавства щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності основних фондів або
спеціальних дозволів у останніх.
Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх зобов'язань, адже, поняття
"добросовісний платник", яке вживається
у сфері податкових правовідносин, не
передбачає виникнення у платника
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його постачальниками
правил оподаткування, а саме, платник
не наділений повноваженнями
податкового контролю для виконання
функцій, покладених на податкові
органи, а тому не може володіти
інформацією відносно виконання
контрагентом податкових зобов'язань. А
відтак, за умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху коштів, яка б
могла свідчити про узгодженість дій
позивача та його постачальників для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції, з врахуванням встановлених
обставин справи, дійшов правильного
висновку про те, що позивачем
підтверджено факт реальності спірних
операцій з його контрагентом та
правомірність формування позивачем
валових витрат з податку на прибуток та
податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що спірні податкові
повідомлення-рішення № , №
є такими, що не ґрунтується на нормах
закону, а тому вони підлягають
скасуванню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, відповідно,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.
200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення, постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді: