Справа № 801/766/14
Суддя: Кащеєва Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2014 року Справа №801/766/14

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Кащеєвої Г.Ю., за
участю секретаря Багдасарян Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міськрайонного управління
Держземагенства у м. Євпаторії, Саках і
Сакському районі АР Крим

про визнання протиправним та
скасування висновку, спонукання до
виконання певних дій,

за участю представників:

від позивача - не з'явився, надіславши
клопотання про розгляд справи без його
участі;

від відповідача - не з'явився;

Обставини справи: ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернулася до Окружного
адміністративного суду з позовом до
Міськрайонного управління
Держземагенства у м. Євпаторії, Саках і
Сакському районі АР Крим (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування Висновку Міськрайонного
управління Держземагенства у м.
Євпаторії, Саках і Сакському районі від
06.12.2013 року №3025/03-31 та спонукання
Міськрайонного управління
Держземагенства у м. Євпаторії, Саках і
Сакському районі повторно розглянути
проект землеустрою по відведенню
земельної ділянки у власність
громадянки України ОСОБА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1
та узгодити його.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що відмова начальника
Держземагенства в узгодженні
технічної документації із землеустрою
є такою, що не відповідає вимогам
закону. Позивач зазначає, що прибережна
захисна смуга в межах Євпаторійської
міської ради відповідно до порядку
розроблення, погодження та
затвердження проекту визначення
розмірів і меж водоохоронних зон, у
межах яких виділяються землі
прибережних захисних смуг, не
встановлена і використання позивачем
відведеної земельної ділянки за
призначенням, не свідчить про
порушення позивачем визначеної
статтею 60 ЗК України та статтею 80 ВК
України мети встановлення прибережної
захисної смуги та визначених статтею 61
ЗК України та 89 ВК України обмежень і
заборон, а також завдання чи можливості
завдання шкоди навколишньому
середовищу в цілому та водному об'єкту
зокрема.

Позивач явку свого представника у
судове засідання 27.02.2014 року не
забезпечив, надіслав клопотання про
розгляд справи за відсутністю сторони
позивача.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про місце, час та день його
проведення був повідомлений належним
чином, надав заперечення на позов,
відповідно до яких відповідач вважає
позов необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню. Відповідач
вказує, що наявність положень,
закріплених в ч.3 ст.60, ч.2 ст.62
Земельного кодексу України, а також ч.2
ст.90 Водного кодексу України, щодо того,
що прибережна захисна смуга моря
входить в зону санітарної охорони моря
і може використовуватися лише для
будівництва вичерпного переліку
об'єктів, яким не передбачено
розміщення в межах прибережної
захисної смуги індивідуальних
житлових будинків, унеможливлює
узгодження землевпорядної
документації до встановлення
прибережної захисної смуги Чорного
моря на території м. Євпаторії.

Враховуючи, що матеріали справи
містять достатньо доказів для
з'ясування обставин у справі, суд,
керуючись статтею 128 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2013 року Євпаторійська
міська рада прийняла рішення № 6-50/51
«Про дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту
землеустрою по відведенню земельної
ділянки, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, з
подальшою передачею у власність».

Відповідно до пункту 1 вказаного
рішення позивачу надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою по
відведенню земельної ділянки, площею 0,1
га.

Відповідно до Довідки Міськрайонного
управління Держземагенства в м.
Євпаторії, Саках і Сакському районі АР
Крим про наявність земель та розподіл
їх за власниками земель,
землекористувачам, угіддя (за даними
форми 6-зем) від 05.12.2013 року № 6037/03-23, яка
надана ОСОБА_1: земельна ділянка,
проектована до відведення громадянці
ОСОБА_1, площею 0,1000 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташована за адресою АДРЕСА_1
відноситься до категорії земель
житлової та громадської забудови
(а.с.21).

Згідно з висновком № 278 про погодження
проекту землеустрою від 05.12.2013 року
Управлінням архітектури та
містобудування департаменту з
розвитку території Євпаторійської
міської ради погоджено проект
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки гр.ОСОБА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,1000 га за
адресою: АДРЕСА_1

Вказаним висновком вирішено передати у
власність земельну ділянку ОСОБА_1 та
зазначено що земельна ділянка
використовується за призначенням.

На підставі заяви позивача від 04.12.2013
року, завдання на виконання робіт від 04
грудня 2013 року, кваліфікаційного
сертифікату інженера-землевпорядника
№001821 від 18 січня 2013 року, договору
№12/340-13 від 04.12.2013 року приватним
підприємством "Інститут "Кримгіінтиз"
для позивача був розроблений проект
землеустрою по відведенню земельної
ділянки, який був наданий відповідачу.

06.12.2013 року відповідачем надано
Висновок №3025/03-31 згідно з яким проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність громадянці України
ОСОБА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_1 не узгоджується, у
зв'язку з тим, що: дана земельна ділянка
розташована в межах двокілометровій
прибережної захисної смуги Чорного
моря.

Також у Висновку зазначено, що згідно з
ч.3 ст.60 Земельного кодексу України,
уздовж морів та біля морських заток та
лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менш двох
кілометрів від урізу води. У
відповідності з ч.2 ст.62 Земельного
кодексу України, режим господарської
діяльності на земельних ділянках
прибережних захисних полос уздовж
морів, морських заток, лиманів та на
островах встановлюється законом. Таким
законом є Водний кодекс України
частина 2 ст.90, якого передбачає, що
прибережна захисна смуга уздовж морів,
морських заток і лиманів входить у зону
санітарної охорони моря і може
використовуватися лише для
будівництва військових та інших
оборонних об'єктів, об'єктів, що
виробляють енергію за рахунок
використання енергії вітру, сонця і
хвиль, об'єктів постачання, розподілу,
передачі (транспортування) енергії, а
також санаторіїв, дитячих оздоровчих
таборів та інших лікувально-оздоровчих
закладів з обов'язковим
централізованим водопостачанням і
каналізацією, гідротехнічних,
гідрометричних та лінійних споруд.
Даний перелік об'єктів є вичерпним і не
передбачає можливості розташування в
межах прибережної захисної смуги
індивідуальних житлових будинків, і
відповідно, надання земельної ділянки
для таких цілей.

У Висновку вказано, що наявність
зазначених обставин робить неможливим
узгодження землевпорядкувальної
документації до встановлення
прибережної захисної смуги Чорного
моря на території м. Євпаторії.

Оцінюючи обґрунтованість винесеного
рішення суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органів владних повноважень, до яких
належить відповідач, суд керується
критеріями, закріпленими ч. 3 ст. 2 КАС
України, відповідно до якої у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України
земля є основним національним
багатством, що знаходиться під
особливою охороною держави. Право на
землю набувається і реалізується
громадянами і суб'єктами господарської
діяльності (юридичними і фізичними
особами) виключно відповідно до закону.

Серед передбачених ст.12 ЗК України (тут
і далі в редакції на час винесення
Висновку) повноважень сільських,
селищних, міських рад в галузі
земельних відносин є передача
земельних ділянок комунальній
власності у власність громадянам та
юридичним особам, надання їх у
користування відповідно до вимог цього
кодексу.

Статтею 18 ЗК України визначено, що до
земель України належать усі землі в
межах її території, в тому числі
острови та землі, зайняті водними
об'єктами, які за основним цільовим
призначенням поділяються на категорії.
Категорії земель України мають
особливий правовий режим. Україна за
межами її території може мати на праві
державної власності земельні ділянки,
правовий режим яких визначається
законодавством відповідної країни.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення. Земельні ділянки кожної
категорії земель, які не надані у
власність або користування громадян чи
юридичних осіб, можуть перебувати у
запасі.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі: а)
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян; б)
одержання земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом. Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

Згідно з ч. 6,7,8 ст.118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
суб'єктами господарювання, що є
виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін. Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки погоджується в порядку,
встановленому статтею 186-1 цього
Кодексу.

Згідно з п.п.22 п.4 Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України,
затвердженого Указом Президента
України від 8 квітня 2011 року №445/2011 (далі
Положення), Держземагентство України
відповідно до покладених на нього
завдань бере участь у погодженні
документації із землеустрою,
організовує та проводить в
установленому законодавством порядку
державну експертизу проектів
землеустрою, документації з оцінки
земель, а також матеріалів і
документації державного земельного
кадастру та надає за результатами її
проведення відповідні висновки.

Відповідно до п.7 Положення,
Держземагентство України здійснює
свої повноваження безпосередньо і
через утворені в установленому порядку
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, містах, а також
через міськрайонні, міжміські,
міжрайонні територіальні органи.

Відповідно до ч.1 ст.186-1 ЗК України
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок усіх категорій та
форм власності підлягає обов'язковому
погодженню з територіальним органом
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.4 ст.186-1 ЗК України
розробник подає на погодження до
відповідного територіального органу
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин,
оригінал проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а до
органів виконавчої влади, зазначених у
частинах другій і третій цієї статті, -
завірені ним копії проекту.

Згідно з частинами 5 та 6 ст.186-1 ЗК
України органи виконавчої влади,
зазначені в частинах першій - третій
цієї статті, зобов'язані протягом
десяти робочих днів з дня одержання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (копії такого
проекту) безоплатно надати свої
висновки про його погодження або
відмову в такому погодженні. Підставою
для відмови у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки може бути лише невідповідність
його положень вимогам законів та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

Як було встановлено судом, підставою
для відмови у погодженні проекту
землеустрою земельної ділянки
позивача став той факт, що вказана
земельна ділянка розташована в межах
двокілометровій прибережної захисної
смуги Чорного моря.

Суд зазначає, що згідно з запереченнями
відповідача спонукання відповідача до
узгодження проекту землевпорядкування
до встановлення прибережної захисної
смуги Чорного моря на території м.
Євпаторії не підлягає задоволенню, у
зв'язку з оновленням та внесенням змін
до генерального плану м. Євпаторія, а
також приведенням у відповідність
містобудівної документації. Зазначено,
що станом на 06.12.2013 року виконання робіт
з встановлення прибережної захисної
смуги уздовж Чорного моря на території
м. Євпаторії призупинене за
ініціативою Євпаторійської міської
ради, що підтверджується матеріалами
справи, а саме «Інформацією про стадії
виконання робіт з встановлення меж
прибережної захисної смуги уздовж
Чорного моря та Азовського морів за
2012-2014 роки на території м. Євпаторії,
Саки і Сакського району АР Крим станом
на 03.02.2014 року».

У зв'язку з чим, суд зазначає, що на час
винесення оскаржуваного висновку
границі прибережної захисної смуги
уздовж Чорного та Азовського морів на
території м. Євпаторії не були
встановлені.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЗК України уздовж
морів та навколо морських заток і
лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води. Прибережні
захисні смуги встановлюються за
окремими проектами землеустрою. Межі
встановлених прибережних захисних
смуг і пляжних зон зазначаються в
документації з землеустрою,
кадастрових планах земельних ділянок,
а також у містобудівній документації.
Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

Пунктом 1 статті 87 Водного кодексу
України встановлено, що для створення
сприятливого режиму водних об'єктів,
попередження їх забруднення,
засмічення і вичерпання, знищення
навколоводних рослин і тварин, а також
зменшення коливань стоку вздовж річок,
морів та навколо озер, водосховищ і
інших водойм встановлюються
водоохоронні зони.

Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України (ч.6 ст. 87 Водного кодексу
України).

Виконавчі комітети сільських,
селищних, міських рад зобов'язані
доводити до відома населення, всіх
заінтересованих організацій рішення
щодо меж водоохоронних зон і
прибережних захисних смуг, а також
водоохоронного режиму, який діє на цих
територіях (ч.7 ст.87 Водного кодексу
України).

У ст.88 Водного кодексу України
визначено, що з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води.

У межах існуючих населених пунктів
прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням
містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою.

Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них,
затверджений Постановою КМ України,
від 08.05.1996, № 486, встановлює єдиний
правовий механізм визначення розмірів
і меж водоохоронних зон та режим
ведення господарської діяльності в
них.

Відповідно до п 4., п.5 Порядку у межах
водоохоронних зон виділяються землі
прибережних захисних смуг та смуги
відведення з особливим режимом їх
використання відповідно до статей 88 - 91
водного кодексу України. Розміри і
межі водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.

Проекти цих зон розробляються на
замовлення фізичних та юридичних осіб,
узгоджуються з власниками землі,
землекористувачами, Мінприроди,
Держводагентством та територіальними
органами Держземагентства, а на
території Автономної Республіки Крим -
з органами виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань екології та
природних ресурсів, водного
господарства та земельних ресурсів і
затверджуються відповідними місцевими
органами виконавчої влади або
виконавчими комітетами рад.

Відповідно до п.10 Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.05.96 N486 "Про
затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них" на землях міст і селищ
міського типу розмір водоохоронної
зони, як і прибережної захисної смуги,
встановлюється відповідно до існуючих
на час встановлення водоохоронної зони
конкретних умов забудови.

Як пояснює відповідач прибережна
захисна смуга в межах м. Євпаторії не
встановлена, а тому посилання
відповідача в оскаржуваному Висновку
від 06.12.2013 року №3025/03-31 на те, що вказана
земельна ділянка розташована в межах
двокілометровій прибережної захисної
смуги Чорного моря є необґрунтованими
та передчасними.

До того ж суд звертає увагу
відповідача, що вказана правова
позиція міститься також в постанові
Судової палати у цивільних,
адміністративних та господарських
справах Верховного Суду України від
22.05.2013 року по справі №6-25цс13 (номер
рішення в Єдиному державному реєстрі
судових рішень 31841629), за заявою
заступника Генерального прокурора
України про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13.11.2012р. Вища
судова інстанція в ухвалі від №6-8463св13
(номер рішення в Єдиному державному
реєстрі судових рішень 31130493) визнала
обґрунтованим висновок колегії суддів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, відповідно до якого встановлено,
що фактичні розміри і межі прибережних
захисних смуг існують не в силу їх
законодавчого закріплення, а для
визначення, встановлення та
закріплення меж прибережної захисної
смуга, та як наслідок віднесення цієї
території до земель водного фонду.
Законодавством України передбачений
відповідний порядок, який полягає у
розробці відповідного проекту та
виділення на його підставі земель
водоохоронних зон та прибережних
захисних смуг. Віднесення спірних
земельних ділянок до земель
прибережної захисної смуги та
категорії земель водного фонду, без
відповідних доказів, що підтверджували
б існування таких обставин, є
порушенням ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України.

Крім того відповідно до Довідки
Міськрайонного управління
Держземагенства в м. Євпаторії, Саках і
Сакському районі АР Крим про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачам, угіддя (за
даними форми 6-зем) від 05.12.2013 року №
6037/03-23 наданої ОСОБА_1: земельна ділянка,
проектована до відведення громадянці
ОСОБА_1, площею 0,1000 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташована за адресою АДРЕСА_1
відноситься до категорії земель
житлової та громадської забудови.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем будь-яких доказів
правомірності своїх дій не надано.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов
висновку, що належним та достатнім
способом захисту порушеного права
позивача є визнання протиправним та
скасування висновку відповідача від
06.12.2013 року №3025/03-31, яким відмовлено в
узгодженні проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки у
власність громадянці України ОСОБА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1
та зобов'язання відповідача повторно
розглянути зазначений проект
землеустрою з урахуванням обставин,
встановлених судовим рішеннням.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
Висновок Міськрайонного управління
Держземагенства у м. Євпаторії, Саках і
Сакському районі від 06.12.2013 року
№3025/03-31.

3.Зобов'язати Міськрайонне управління
Держземагенства у м. Євпаторії, Саках і
Сакському районі АР Крим повторно
розглянути проект землеустрою з
відведення земельної ділянки ОСОБА_1,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

4. В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судовий збір у розмірі 34,41 грн.
(тридцять чотири гривні 41 копійку).

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Кащеєва Г.Ю.