Справа № 810/852/14-а
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року 810/852/14-а

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
ОСОБА_1

від відповідача:
Семенівська Н.Л. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проОСОБА_1
Спеціалізованої лабораторії з питань
експертизи та досліджень Міндоходів
зобов'язання вчинити дії, - В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої лабораторії з питань
експертизи та досліджень Міндоходів
(далі по тексту - відповідач) про
визнання запису №25 у трудовій книжці
недійсним, зобов'язання
Спеціалізованої лабораторії з питань
експертизи та досліджень Міндоходів,
як правонаступницю Центрального
митного управління лабораторних
досліджень та експертної роботи
Держмитслужби України видати ОСОБА_1
довідку, що подається для перерахунку
пенсії державного службовця
відповідно до Закону України «Про
державну службу», яка відповідає
встановленої законодавством формі, та
в якій до стажу державної служби
зараховано 28 років 04 місяці 17 днів з
зазначенням надбавки за вислугу років
у розмірі 40% від посадового окладу з
урахуванням надбавки за спеціальне
звання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем, у порушення законодавчих
норм, які регулюють порядок обчислення
стажу державної служби, не було
зараховано до стажу державної служби
позивача період роботи з 2 січня 1995 року
по 8 січня 2004 року на посадах
спеціаліста, головного спеціаліста та
начальника відділу ведення УКТЗЕД
Центральної митної лабораторії
Державної митної служби України, що
призвело до порушення його прав та
законних інтересів на одержання пенсії
державного службовця.

У судовому засіданні, призначеному на 6
березня 2014 року, представник позивача
уточнив позовні вимоги, просив
Зобов'язати Спеціалізовану
лабораторію з питань експертизи та
досліджень Міндоходів, як
правонаступницю Центрального митного
управління лабораторних досліджень та
експертної роботи Держмитслужби
України, видати ОСОБА_1 довідку, що
подається для перерахунку пенсії
державного службовця відповідно до
Закону України «Про державну службу»,
яка відповідає встановленій
законодавством формі, та в якій до
стажу державної служби зараховано 28
років 04 місяці 17 днів з зазначенням
надбавки за вислугу років у розмірі 40%
від посадового окладу з урахуванням
надбавки за спеціальне звання.

Уточнені позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував,
вважаючи свої дії такими, що
відповідають діючому законодавству
України та просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.
Звертав увагу суду, що положенням про
Центральну митну лабораторію
Державної митної служби України не
передбачено здійснення митної справи,
таким чином час проходження служби у
період з 1995 по 2004 рік не може бути
зарахований до стажу державної служби.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, які діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

5 серпня 2013 року ОСОБА_1 був звільнений з
посади начальника відділу
класифікаційної роботи
Спеціалізованої лабораторії з питань
експертизи та досліджень Міндоходів за
власним бажанням у зв'язку із виходом
на пенсію.

Звернувшись до кадрової служби
спеціалізованої лабораторії з питань
експертизи та досліджень Міндоходів, з
яким позивач перебув у трудових
відносинах та до компетенції якого
належить обчислення стажу роботи та
стажу державної служби із заявою щодо
надання документів, необхідних для
оформлення пенсії державного
службовця, позивачем було отримано
довідку від 30 липня 2013 року №1,
відповідно до якої станом на 5 серпня 2013
року стаж роботи на державній службі
складає 19 років 3 місяці та 25 днів, а
надбавка за вислугу років складає 25
відсотків (вислуга понад 15 років) (а.с.
31).

Позивач зазначає, що відповідачем
протиправно не було зараховано період
роботи позивача у Центральній митній
лабораторії Державного митного
комітету України та Державної Митної
служби України із 2 січня 1995 року по 8
січня 2004 року, що становить 9 років та 7
днів. За таких обставин позивач
звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, визначає загальні засади
діяльності, а також статус державних
службовців, які працюють в державних
органах та їх апараті є Закон України
«Про державну службу».

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про державну службу» Державна служба
в Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і
мають відповідні службові
повноваження.

Регулювання правового становища
державних службовців, що працюють в
апараті органів прокуратури, судів,
дипломатичної служби, митного
контролю, служби безпеки, внутрішніх
справ та інших, здійснюється
відповідно до цього Закону, якщо інше
не передбачено законами України
(частина 2 статті 9 Закону України "Про
державну службу").

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про
державну службу" посада - це визначена
структурою і штатним розписом первинна
структурна одиниця державного органу
та його апарату, на яку покладено
встановлене нормативними актами коло
службових повноважень (частина перша).
Посадовими особами відповідно до цього
Закону вважаються керівники та
заступники керівників державних
органів та їх апарату, інші державні
службовці, на яких законами або іншими
нормативними актами покладено
здійснення організаційно-розпорядчих
та консультативно-дорадчих функцій
(частина друга).

Посади і органи, час роботи в яких
зараховуються до стажу державної
служби визначені Порядком обчислення
стажу державної служби затвердженого
постановою Кабінету Міністрів
Українивід 3 травня 1994 року № 283.

Відповідно до абзацу 2 статті 2 Порядку
до стажу державної служби
зараховується робота (служба) на
посадах керівних працівників і
спеціалістів в апараті органів
прокуратури, судів, нотаріату,
дипломатичної служби, митного
контролю, внутрішніх справ, служби
безпеки, розвідувальних органів, інших
органів управління військових
формувань, Держспецзв'язку,
Адміністрації Держспецтрансслужби,
державної податкової та
контрольно-ревізійної служби,
Держфінінспекції, її територіальних
органів.

Таким чином, служба в органах митного
контролю на посадах керівних
працівників та спеціалістів
зараховується до стажу державної
служби.

Відповідно до чинного Митного кодексу
України, під митним контролем слід
розуміти сукупність заходів, що
здійснюються з метою забезпечення
додержання норм цього Кодексу, законів
та інших нормативно-правових актів з
питань державної митної справи,
міжнародних договорів України,
укладених у встановленому законом
порядку;

Під час проходження служби позивачем у
Центральній митній лабораторії,
правовий статус, повноваження та
принципи організації митної служби
регулювались різними редакціями
Митного кодексу України.

Так, згідно статті 8 Митного кодексу
України від 12 грудня 1991 року № 1970-XII
спеціально уповноваженим органом в
галузі митної справи є Державна митна
служба України, яка є центральним
органом виконавчої влади зі
спеціальним статусом.

Відповідно до статті 1 Митного кодексу
України від 12 грудня 1991 року порядок
переміщення через митний кордон
України товарів та інших предметів,
митне регулювання, пов'язане з
встановленням мит та митних зборів,
процедури митного контролю та інші
засоби проведення в життя митної
політики становлять митну справу.

Аналогічне визначення митної справи
міститься у Митному кодексі від 11 липня
2002 року № 92-IV.

Статтею 9 Митного кодексу України 1991
року встановлено, що безпосереднє
здійснення митної справи покладається
на митні органи України. Система
митних органів України складається з
Державної митної служби України,
регіональних митниць, митниць,
спеціалізованих митних управлінь та
організацій, установ і навчальних
закладів.

Стаття 11 Митного кодексу від 11 липня 2002
року № 92-IV визначено, що безпосереднє
здійснення митної справи
покладається на митні органи України.

Відповідно до статті 12 Митного кодексу
України від 11 липня 2002 року № 92-IV митна
служба України - це єдина
загальнодержавна система, яка
складається з митних органів та
спеціалізованих митних установ і
організацій.

Митними органами є спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади в галузі митної
справи, регіональні митниці, митниці.

"Тимчасовим положенням про Державний
митний комітет України", затвердженого
Указом Президента України "Про
утворення Державного митного комітету
України" від 11 грудня 1991 року №1
передбачалось, що Державний митний
комітет України є центральним органом
державного управління, несе
відповідальність за реалізацію митної
політики України, забезпечення
додержання законодавства про митну
справу, ефективне функціонування
митної служби (пункт 1).

Згідно з "Положенням про Державний
митний комітет України", затвердженого
Указом Президента України від 20 січня
1995 року №73/95 Державний митний комітет
України був центральним органом
державної влади, підвідомчим Кабінету
Міністрів України, організовував
здійснення митної політики,
забезпечував ефективне функціонування
митної системи.

Указом Президента України від 8 лютого
1997 року №126/97 затверджено "Положення
про Державну митну службу України",
пунктом 1 якого встановлювалось, що
Державна митна служба України є
центральним органом виконавчої влади,
який забезпечує проведення в життя
державної митної політики, організовує
функціонування митної системи,
здійснює керівництво дорученою йому
сферою управління, несе
відповідальність за її стан і розвиток.

Згідно статті 17 Митного кодексу
України у межах бюджетних коштів,
передбачених для утримання митної
служби України, виключно для
забезпечення виконання завдань,
покладених на митні органи, відповідно
до цього Кодексу та законів України в
митній службі України можуть
створюватися експлуатаційні,
транспортні, інформаційно-аналітичні,
кінологічні спеціалізовані установи
та освітні організації.

Створення, реорганізація та ліквідація
спеціалізованих митних установ та
організацій здійснюються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи в межах повноважень, визначених
цим Кодексом та законами України.

Отже, з метою безпосереднього
виконання завдань митного контролю, у
складі Митної служби України
створюються спеціалізовані митні
установи та організації. Такими
установами є, зокрема, митні
лабораторії.

Як встановлено статтею 18 Митного
кодексу України від 11 липня 2002 року №
92-IV у митній службі України
створюються Центральна митна
лабораторія, яка є спеціалізованою
митною установою, і митні лабораторії,
які є структурними підрозділами
регіональних митниць, митниць.
Центральна митна лабораторія
здійснює науково-методичне
керівництво митними лабораторіями.

Центральній митній лабораторії, митним
лабораторіям надається право на
здійснення експертної діяльності в
межах питань, віднесених до
компетенції митної служби. Створення,
реорганізація та ліквідація
Центральної митної лабораторії і
митних лабораторій здійснюються
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Положення про Центральну митну
лабораторію та положення про митні
лабораторії затверджуються наказами
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади
в галузі митної справи.

Як вбачається із змісту статті 407
Митного кодексу України від 11 липня 2002
року № 92-IVпрацівники митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, на яких цим Кодексом та
іншими законами України покладено
здійснення митної справи,
організаційно-розпорядчих та
консультативно-дорадчих функцій і
яким присвоєно спеціальні звання є
посадовими особами митної служби
України.

Правовий статус посадових осіб
митної служби України, їх права та
обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом,
а в частині, що не регулюється ним, -
Законом України "Про державну службу".
Посадові особи митної служби України
проходять атестацію. Порядок
проведення атестації визначається
Кабінетом Міністрів України.

Згідно абзацу 4 статті 408 Митного
кодексу України від 11 липня 2002 року №
92-IV посадовим особам митної служби
України відповідно до займаних посад і
стажу роботи присвоюються спеціальні
звання, у тому числі - радник митної
служби, інспектор митної служби.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу
України від 11 липня 2002 року № 92-IV особи,
які вперше зараховуються на посади
державної служби у митних органах,
спеціалізованих митних установах та
організаціях, приймають Присягу
державного службовця. Працівники, яким
вперше присвоюється спеціальне звання
митної служби України, приймають
урочисте зобов'язання.

Пенсійне забезпечення посадових осіб
митної служби України здійснюється
відповідно до умов і порядку,
встановлених Законом України "Про
державну службу".

У силу положень статті 430 Митного
кодексу України пенсійне забезпечення
працівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, які не є посадовими
особами, здійснюється на загальних
підставах відповідно до
законодавства України про пенсійне
забезпечення.

З аналізу вищезазначеного вбачається,
що до посадових осіб митної служби
України відносяться особи, яким,
по-перше - присвоєне персональне
звання, на них безпосередньо покладені
обов'язки щодо здійснення
організаційно-розпорядчих та
консультативно-дорадчих функцій на
виконання завдань митного контролю,
по-друге - проходять службу в органах
митного контролю, спеціалізованих
митних установах і організаціях. Такі
особи відносяться до категорії
державних службовців, приймають
присягу, а їх пенсійне забезпечення
здійснюється у порядку, встановленому
Законом України «Про державну службу».

Наказом державного митного комітету
України від 18 березня 1994 року №83к, з
метою забезпечення ефективної
діяльності митної системи, підвищення
якості митного контролю, проведення
матеріалознавчих і товарознавчих
експертиз, на підставі статті 13 Митного
кодексу України від 12.12.1991 № 1970-XII
створено Центральну митну лабораторію
Державного митного комітету (з 1997 року -
Державної митної служби) як
спеціалізовану організацію митної
системи України (а.с. 28).

6 квітня 1999 року Головою державної
митної служби України затверджено
положення про Центральну митну
Лабораторію Державної митної служби
України.

Як вбачається із пункту 1.1 Положення,
Центральна митна лабораторія (далі -
ЦМЛ) є спеціалізованою митною
організацією і входить в єдину систему
органів Державної митної служби
України.

Відповідно до пункту 2.1 Положення
основними завданнями ЦМЛ є проведення
матеріалознавчих, хімічних, технічних
досліджень і експертиз товарів, які
перетинають митний кордон України, у
тому числі з метою уточнення
класифікації товарів (речовин,
матеріалів, виробів), участь у веденні
Україниської класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності (УКТ
ЗЕД), надання митним підрозділам
рекомендаційних висновків та
консультацій з питань встановлення
коду товарів з метою запобігання
ухиленню від сплати митних платежів, а
також щодо їх експертного контролю.

Враховуючи, що Центральна митна
лабораторія Державної митної служби
України є спеціалізованою митною
установою і входить в єдину систему
органів Державної митної служби,
створена з метою підвищення якості
митного контролю і виконує функції
безпосередньо пов'язані із здійсненням
митного контролю її посадові особи є
державними службовцями та мають право
на пенсійне забезпечення відповідно до
Закону України «Про державну службу».

Згідно частини 2 статті 13 Закону
України «Про державну службу» на
одержання пенсії державних службовців
мають право чоловіки, які досягли віку
62 роки, та жінки, які досягли пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", за
наявності страхового стажу,
необхідного для призначення пенсії за
віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 із 1995 по 2013 рік працював в
органах Державної митної служби
України (а.с. 24-27).

Згідно даних трудової книжки НОМЕР_1, 2
січня 1995 року, згідно наказу №1-к від 3
січня 1995 року, позивач зарахований на
посаду в.о. спеціаліста першої
категорії Центральної митної
лабораторії Держмиткомітету України.
(запис №22) (а.с. 24). Наказом №13-к від 18
травня 1995 року ОСОБА_1 переведений на
посаду спеціаліста 1 категорії
Центральної митної лабораторії
Держмиткому України.

4 травня 1995 року, відповідно до наказу
Державного митного комітету України
№218-к ОСОБА_1 присвоєне персональне
звання інспектор митної служби 2 рангу
(а.с. 35).

26 червня 1995 року позивач прийняв
присягу відповідно до Закону України
«Про державну службу України», про що
свідчить запис у трудовій книжці
НОМЕР_2.

15 листопада 1995 року переведений на
посаду головного спеціаліста
Центральної митної лабораторії
Держмиткомітету України (запис 28),
наказом Державного митного комітету
України від 24 червня 1996 року №254
присвоєне персональне звання
інспектор митної служби 1 рангу.

У зв'язку із перетворенням Держмиткому
України у Держану митну службу України,
25 березня 1997 року призначений на посаду
головного спеціаліста
експертно-дослідницького відділу
Центральної митної лабораторії
Державної митної служби України (запис
30).

Відповідно до наказу Державної митної
служби України від 30 листопада №547-к
ОСОБА_1 присвоєно персональне звання
радник митної служби 3 рангу (а.с. 37).

Судом встановлено, що перебуваючи на
посадах Центральної митної
лабораторії Державного митного
комітету України та Державної митної
служби України, відповідно до свої
службових обов'язків позивач виконував
функції пов'язані із здійсненням
митної справи, зокрема, проведення
експертиз товарів, прийняттям
класифікаційних рішень, веденням УКТ
ЗЕД, а також інші
організаційно-розпорядчі та
консультативно-дорадчі функції на
виконання завдань митного контролю.

Крім того, як вбачається з пункту 2
Положення про спеціальні звання
працівників і курсантів навчальних
закладів митної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 червня 2003 року №900, під час
призначення на посади працівникам
митної служби присвоюються
спеціальні звання в межах
відповідної категорії посад.

Так, особі, що вперше зарахована на
посаду, згідно з якою передбачено
забезпечення виконання завдань,
покладених на митні органи, виконання
організаційно-розпорядчих та
консультативно-дорадчих функцій,
присвоюється спеціальне звання
інспектора митної служби 4 рангу, а
тій особі, що призначена на керівну
посаду (не нижче начальника сектору),
може бути присвоєно спеціальне звання
на один чи два ступені нижче від
граничного на займаній посаді.

Із зазначеного вбачається, що
персональне звання інспектора митної
служби присвоюється особам, що
виконують організаційно-розпорядчі та
консультативно-дорадчі функції у межах
функцій, що покладені на митні органи.

Судом встановлено, та не
заперечувалось відповідачем, що під
час проходження служби ОСОБА_1
неодноразово проходив періодичні
атестації.

1 жовтня 1999 року ОСОБА_1 призначений на
посаду начальника відділу ведення
УКТЗЕД Центральної митної лабораторії
Держмитслужби України (запис 32), а 1
червня 2001 року позивачу, відповідно до
наказу Держмитслужби України №266к
присвоєне персональне звання радник
митної служби 2 рангу, а з 28 травня 2004
року - радник митної служби 1 рангу.

Відділ ведення УКТ ЗЕД у складі
Центральної митної лабораторії
Державної митної служби України був
створений відповідно до наказу
Державної митної служби України від 17
березня 1999 року №158 із змінами та
доповненнями внесеними наказом
Держмитслужби від 8 липня 2002 року №348 з
метою здійснення функцій ведення УКТ
ЗЕД.

Працюючи у відділі ведення УКТ ЗЕД,
ОСОБА_1 згідно функціональних
обов'язків організовував роботу по
приведенню УКТ ЗЕД у відповідність з її
міжнародною основою відповідно до
Міжнародної конвенції про
Гармонізовану систему опису та
кодування товарів Всесвітньої митної
організації. Готував пропозиції щодо
прийняття рішень Держаною митною
службою України про проведення
деталізації товарів в УКТ ЗЕД. Приймав
участь у розробці проектів законів
України та інших нормативно-правових
актів, що відносяться до питань ведення
УКТ ЗЕД, вирішував складні питання з
класифікації товарів.

За сумлінне виконання службових
обов'язків і виявлену при цьому високу
відповідальність неодноразово
заохочувався подяками, грамотами. 1
червня 2001 року відповідно до наказу
Держмитслужби України №266к, ураховуючи
значний обсяг роботи з підготовки
Закону України «Про митний тариф
України» позивачу достроково
присвоєно звання «радник митної служби
2 рангу» (а.с. 40).

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає
що позивач, перебуваючи на службі у
Центральній митній лабораторії
виконував організаційно-розпорядчі та
консультативно-дорадчі функції
спрямовані на забезпечення виконання
митної справи, мав спеціальне звання, а
ЦМЛ відповідно до діючого на той час
законодавства, входила до
загальнодержавної системи митних
органів України. За таких обставин,
позивач був посадовою особою митної
служби України та відносився до
категорії державного службовця.

Крім того, суд бере до уваги позицію
Управління правового забезпечення
Державної митної служби України,
викладену у листі №21/1-562-ЕП від 28 лютого
2011 року, відповідно до якого період
роботи ОСОБА_1 на посадах Центральній
митній лабораторії може бути
зараховано до стажу державної служби
(а.с. 97).

Суд не бере до уваги твердження
відповідача про неможливість
зарахування стажу служби у Центральній
митній лабораторії, оскільки
відповідно до Положення від 8 квітня 1999
року не було прямо передбачено мету
діяльності лабораторії, а саме
здійснення функцій митного контролю,
як це було передбачено Положенням про
Центральне митне управління
лабораторних досліджень та експертної
роботи від 28 березня 2004 року №220.

Суд звертає увагу відповідача, що
аналіз Положення від 8 квітня 1999 року
дає підстави вважати, що діяльність та
мета створення Центральної митної
лабораторії є саме забезпечення
виконання функцій митного контролю.
Більш того, як вбачається зазначених
положень, лабораторії у різних
періодах виконувала тотожні функції, і
не зазначення законодавцем мети у
вигляді «здійснення митного контролю»
не може слугувати беззаперечним
висновком про не належність
Центральної митної лабораторії у
період з 1995 по 2004 рік до органів митного
контролю.

Натомість, положення Митного кодексу
України у контексті досліджених судом
обставин та фактів дає підстави
вважати, що час служби позивача у
Центральній митній лабораторії
повинен зараховуватись до стажу
державної служби.

У той же час, як встановлено з
матеріалів справи, незважаючи на
викладені законодавчі норми та позицію
Управління правового забезпечення
Державної митної служби України,
відповідачем не було зараховано до
стажу державної служби позивача період
роботи з 2 січня 1995 року по 8 січня 2004
року в Центральній митній лабораторії
Державної митної служби України на
посадах спеціаліста, начальника
відділу ведення УКТ ЗЕД.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
період роботи позивача з 2 січня 1995 року
по 8 січня 2004 року в Центральній митній
лабораторії Державної митної служби
України повинен бути зарахований до
стажу державної служби. За таких
обставин, довідка від 30 липня 2013 року
№1, видана на ім'я позивача із
зазначенням стажу роботи на державній
службі 19 років 3 місяці і 25 днів не
відповідає дійсним обставинам справи,
а стаж перебування позивача на
державній службі повинен
обчислюватись із 2 січня 1995 року, та
становить 28 років 4 місяці та 17 днів із
зазначенням надбавки за вислугу років
у розмірі 40% від посадового окладу з
урахуванням надбавки за спеціальне
звання.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем у даній справі не було
доведено правомірності неврахування
відповідачу стажу роботи на посадах у
Центральній митній лабораторії
Державної митної служби України.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати Спеціалізовану
лабораторію з питань експертизи та
досліджень Міндоходів, як
правонаступницю Центрального митного
управління лабораторних досліджень та
експертної роботи Держмитслужби
України, видати ОСОБА_1 довідку, що
подається для перерахунку пенсії
державного службовця відповідно до
Закону України «Про державну службу»,
яка відповідає встановленій
законодавством формі, та в якій до
стажу державної служби зараховано 28
років 04 місяці 17 днів з зазначенням
надбавки за вислугу років у розмірі 40%
від посадового окладу з урахуванням
надбавки за спеціальне звання.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08
копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя (підпис)
Леонтович А.М.

Повний текст постанови виготовлено 11
березня 2014 року