Справа № 825/3877/13-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3877/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівБабенка К.А., Ключковича
В.Ю.,При секретарі судового
засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 до Прилуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся пред'явив позов до
Прилуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області та просить визнати незаконними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення: № від
31.05.2013р. про збільшення податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб про сплату суми
грошового зобов'язання основного
платежу у розмірі 83744,59 грн. та за
штрафними санкціями у розмірі 20936,15
грн.; № від 31.05.2013р. про збільшення
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість про сплату суми
грошового зобов'язання основного
платежу у розмірі 89985,00 грн. та за
штрафними санкціями у розмірі 22496,25
грн..

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 грудня 2013
року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким позовні вимоги задовольнити. В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт вказує, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, судове
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
працівниками Прилуцької ОДПІ була
проведена документальна планова
перевірка дотримання вимог
податкового законодавства позивача за
період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р. За
результатами перевірки складений акт
від 17.05.2013р. №395/17/НОМЕР_3.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем: п.п.139.1.4 п. 139.1 ст.139 п. 177.2, п.
177.4 ст.177 Податкового кодексу у зв'язку з
чим донараховано податок на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування за 2012 рік в сумі 83
744,59 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим донараховано ПДВ в сумі 89985,00 грн.

На підставі акту перевірки Прилуцькою
ОДПІ було винесено податкові
повідомлення-рішення: № від
31.05.2013р., яким позивачу збільшено
податкове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 83 744,59 грн. і
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію у розмірі 20936,15 грн.; № від
31.05.2013р., яким позивачу збільшено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 89 985 грн. і
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 22 496,25 грн.

Позивачем було використано порядок
адміністративного оскарження
податкових повідомлень-рішень та
подано скарги до Головного управління
Міндоходів в Чернігівській області та
до Міністерства доходів та зборів
України.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
09 серпня 2013 року № 226/Ф/10-215 було
скасовано податкове
повідомлення-рішення ОДПІ від 31.05.2013
року № в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 1108,59 грн.
(податок - 886,87 грн. і санкція -221,72 грн.), а
податкове повідомлення-рішення ОДПІ
від 31.05.2013 року № в іншій частині,
в сумі 103572,15 грн. (податок - 82857,72 грн. і
санкція - 20714,43 грн.) та податкове
повідомлення-рішення ОДПІ від 31.05.2013
року № про збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ залишено без
задоволення.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 12 вересня 2013 року №4403/0/99-99-
10-01-03-14 податкові повідомлення-рішення
залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся із даним позовом до
суду.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття податкового
повідомлення-рішення відповідачем
суду доведена, суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись із огляду на наступне.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Водночас витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не можуть
підлягати включенню до складу витрат
платника податків (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК).

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає зокрема у разі
здійснення операцій з придбання
товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, яка, як
встановлено п. 201.10 цієї ж статті є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Частиною 2
визначено перелік обов'язкових
реквізитів первинних документів: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ обумовлено
придбанням товарів, робіт (послуг) з
метою їх використання в межах
господарської діяльності та
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів і податкових
накладних.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р. ФОП ОСОБА_5
здійснював такі види господарської
діяльності: роздрібна торгівля
металопрокатом, будматеріалами,
здавання під найм власної нерухомості
невиробничого призначення, здавання
під найм будівельних машин та
устаткування; оброблення та нанесення
покриттів на метал, оптова торгівля
зерном, необробленим тютюном, насінням
і кормами для тварин, роздрібна
торгівля залізними виробами,
будівельними матеріалами.

У власності позивача наявні об'єкти
нерухомого майна: магазин-склад
оптово-роздрібної торгівлі
промисловими товарами площею 531,9 кв.м;
13/20 нежитлової будівлі, збирального
цеху площею 270,7 кв.м; будівля побутових
приміщень під №11 площею 160,6 кв.м;
нежитлова будівля площею 408,6 кв.м;
нежитлове приміщення площею 678,5 кв.м.

В період з 01.01.2010р. по 31.12.2011р. ФОП ОСОБА_5
застосовував спрощену систему
оподаткування шляхом сплати єдиного
податку. В період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.
перебував на загальній системі
оподаткування обліку та звітності
відповідно до ст. 177 Податкового
кодексу України.

Перевіркою було встановлено, що між ФОП
ОСОБА_5 та ПП «Експо-Плюс» було укладено
договір суборенди автокрану моделі
КТА-18.0 (на базі автомобіля марки МАЗ 5337,
державний реєстраційний номер НОМЕР_4
від 16.07.2012р.

Відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_5,
як суборендар, приймає в тимчасове
платне користування вищевказаний кран
орендодавця - ПП «Експо-Плюс 11» строком
до 31.12.2012р. Плата за користування краном
встановлена в розмірі 255 грн. за місяць.
Згідно даного договору суборендар має
не допускати погіршення технічного
стану автокрана; за свій рахунок
проводитиме поточний ремонт автокрана,
якщо виникатиме така потреба, та
здійснюватиме його профілактичне
обслуговування; своїми коштами та за
свій рахунок усуне погіршення стану
автокрана, що зменшує його вартість,
несправності та поломки, якщо це мало
місце в період дії договору;
здійснюватиме за свій рахунок заміну
зношених чи таких, що вийшли з ладу,
запчастин (деталей) автокрана; власними
коштами здійснюватиме заправляння
автокрана паливно-мастильними
матеріалами.

Також позивачем на перевірку було
надано договір позички автокрана
ОСОБА_6, який укладений 01.10.2012р. За
договором позички від 01.10.2012р.,
передбачено безоплатну передачу
позичкодавцем - ОСОБА_6, користувачу -
ФОП ОСОБА_5 автокрана моделі10-20Т-С на
базі автомобіля марки КРАЗ. Відповідно
до п.5 даного договору «користувач несе
звичайні витрати щодо підтримання
належного стану автокрана, переданого
йому в користування». Згідно з п.7
договору «користувач зобов'язаний
усунути поломки автокрану, наданого в
позичку, які сталися з його вини.

В судове засідання суду першої
інстанції позивачем було надано
договори позички від 27.12.2011 року та від
28.12.2011 року, укладені між ОСОБА_7, як
позичкодавцем, ОСОБА_8, як
позичкодавцем та ФОП ОСОБА_5, як
користувачем. Відповідно до цих
договорів позивач отримав у
користування автокрани моделі КТА-25 та
КТА-16. Договорами встановлено, що
користувач несе звичайні витрати щодо
підтримання належного стану автокрана,
переданого йому в користування, також
зобов'язаний усунути поломки
автокрана, наданого в позичку, які
сталися з його вини.

В період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. ФОП ОСОБА_5
до складу валових витрат віднесено
витрати на придбання запчастин у ПП
«Дніпроагромаш» в сумі 342845,55 грн. На
перевірку ФОП ОСОБА_5 були надані
податкові накладні, видаткові
накладні, та квитанції про оплату
поставленого товару ПП
«Дніпроагромаш» (а.с. 89-131, 134-151, 154-165,
168-186, 189-253 Т.1, 1-28, 31-41, 44-65 Т.2).

Однак, колегія суддів зазначає, шо на
перевірку позивачем не було надано
документального підтвердження
операцій з ремонту автокранів, а саме
не було надано документів, що
складаються під час здійснення ремонту
дорожніх транспортних засобів та їхніх
складових, як того вимагають Правила
надання послуг з технічного
обслуговування і ремонту
автомобільних транспортних засобів,
затверджені Наказом Міністерства
транспорту України від 11 листопада 2002
р. № 792. Такими документами правила
зазначають: договір з виконавцем робіт
по ремонту з зазначенням розміру та
порядку оплати, акт
передання-прийняття ДТЗ (його
складових) для надання послуг з
технічного обслуговування та ремонту ,
акт передання-прийняття дорожніх
транспортних засобів та їхніх
складових після технічного
обслуговування і ремонту.

Тобто, ФОП ОСОБА_5 не підтверджено факту
поломки автокранів, фактично не
підтверджено необхідності закупівлі
запчастин для автокрану, а тому
витрати, понесені позивачем для
купівлі деталей у ПП «Дніпроагромаш»,
не підтверджені належним чином
оформленими документами.

В ході проведення перевірки було
встановлено, що позивачем до складу
валових витрат протягом січня-червня
2012р. включені витрати на придбання
паливно-мастильних матеріалів у ТОВ
ВТФ «Авіас» в сумі 103 950,00 грн. На
підтвердження взаємовідносин з ТОВ ВТФ
«Авіас» позивачем було надано в судове
засідання видаткові та податкові
накладні (а.с. 72-88, 132-133, 152-153, 166-167, 187-188 Т.1
29-30, 42-43 Т.2).

Таким чином, позивачем здійснювалась
закупівля пального для транспортних
засобів, які за ним не зареєстровані,
тобто витрати позивач поніс не в
зв'язку із власною господарською
діяльністю.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
положення норм податкового
законодавства України вбачається, що
формування платником податку витрат
допускалося за умови підтвердження
відповідних сум належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а також
використання отриманих за договором
поставки товарів у власній
господарській діяльності.

Оскільки судом не встановлено
наявність документів, що підтверджують
понесення ФОП ОСОБА_5 витрат в зв'язку
із здійсненням власної господарської
діяльності, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що відповідно до п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПКУ України витрати
позивача по придбанню у ПП
«Дніпроагромаш» запасних частин для
автокранів, а також витрати по
придбанню паливно-мастильних
матеріалів у ТОВ ВТФ «Авіас» не беруть
участі у визначенні об'єкта
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб ФОП ОСОБА_5

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 грудня 2013
року залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Бабенко К.А.

Ключкович В.Ю.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Бабенко К.А

Ключкович В.Ю.