Справа № К/9991/46384/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/46384/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Кочана В.М., Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області про перерахунок пенсії, за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області на рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
26 серпня 2010 року та постанову
Апеляційного суду Черкаської області
від 31 травня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року позивач звернувся з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Тальнівському районі
Черкаської області (далі - УПФ) про
перерахунок пенсії, виплата якої
передбачена статтями 50, 54 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ).

В позові зазначав, що є особою,
постраждалою внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інвалідом І
групи, а тому отримує державну та
додаткову пенсії передбачені статтями
50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Посилаючись на те, що розміри
призначених і виплачуваних йому пенсій
не відповідають розмірам передбаченим
цим Законом, і на відмову УПФ привести
їх у відповідність з його вимогами,
позивач просив зобов'язати усунути
зазначені порушення провівши вказані
перерахунки з серпня 2007 року.

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 26 серпня 2010
року, зміненого постановою
Апеляційного суду Черкаської області
від 31 травня 2011 року позов
задоволено частково, зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок
державної та додаткової пенсії
позивачу, передбачених статтями 50 та 54
Закону № 796-ХІІ, з 10 серпня по 31 грудня
2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року і
1 січня по 31 травня 2009 року, в решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржувані рішення скасувати і
відмовити у позові в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Судами встановлено, що позивач є
інвалідом І групи, постраждалим
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, одержує пенсію по
інвалідності та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі
статей 50,54 Закону № 796-ХІІ.

Задовольняючи частково позов, суди
виходили з того, що при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України № 796-ХІІ, застосуванню при їх
обчисленні підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком..

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України.

Так, статтею 49 Закону № 796-ХІІ пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

У відповідності з частиною четвертою
статті 54 Закону № 796, яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими - по
1 групі інвалідності - 10 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
зокрема інвалідам 1 групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 100 процентів мінімальної
пенсії за віком. Виплата додаткової
пенсії відповідно до статті 53
зазначеного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком. Мінімальний розмір пенсії за
віком згідно статті 28 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№ 523.

Ця Постанова є чинною і її положення
стосовно критеріїв обчислення
розмірів пенсій відповідають
положенням статей 50, 54 Закону України №
796-ХІІ.

Тому, суди правильно виходили із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, а їх
висновок, що при розрахунку державної
та додаткової пенсій передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, є обґрунтованим.

Суди правильно виходили також з того,
що норми Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в частині змін до
Закону №796-ХІІ, не підлягають
застосуванню до даного спору, оскільки
рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року вони визнані
неконституційними.

Окрім того, Законами України «Про
державний бюджет України на 2009 рік»,
«Про державний бюджет України на 2010
рік» та «Про державний бюджет України
на 2011 рік», Кабінету Міністрів України
надано право у 2009-2011 роках
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини сторін, оскільки
розмір зазначених соціальних виплат
згідно із Законом № 796-ХІІ залежить від
розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, висновок судів щодо нарахування
та виплати пенсії позивачу у
зазначений період відповідає нормам
матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи касаційної скарги
щодо неправильного застосування норм
матеріального права висновків судів не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
помилковому трактуванні наведених
правових норм.

За правилами частини першої 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області відхилити, а рішення
Тальнівського районного суду
Черкаської області від 26 серпня 2010 року
та постанову Апеляційного суду
Черкаської області від 31 травня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.