Справа № 92вр-14/804/3161/13-а
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

19 лютого 2014 р.
Справа №92вр-14/804/3161/13-а

Суддя Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
Парненко В.С., розглянувши у місті
Дніпропетровську у порядку письмового
провадження заяву Публічного
акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню у
справі за адміністративним позовом
управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
знаходилась адміністративна справа за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про стягнення
заборгованості.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.03.2013 р. адміністративний позов
управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про стягнення
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій задоволено.
Постановлено стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» на користь управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області
заборгованість з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій за листопад - грудень
2012 року в сумі 79746,23 грн.

Постанова набрала законної сили.

29.04.2013 р. виданий виконавчий лист по
даній адміністративній справі.

11.02.2014 р. через канцелярію
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшла заява
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню.

Заявник надав клопотання про розгляд
заяви без його участі у порядку
письмового провадження.

Стягувач надав клопотання про розгляд
заяви без його участі у порядку
письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст.259 КАС України
неприбуття у судове засідання
стягувача і боржника, які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду.

Враховуючи вищевикладене суд вирішив
розглянути заяву в порядку письмового
провадження.

Судом встановлено, що подана заява
мотивована наступним.

Публічне акціонерне товариство
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» зазначило, що грошові вимоги
Пенсійного фонду України за виконавчим
листом у даній справі є конкурсними
грошовими вимогами, оскільки вони
виникли до дня порушення Господарським
судом Дніпропетровської області
провадження у справі про банкрутство
(№26/904/229/2013) до 09.01.2013 року та не увійшли
до розміру грошових вимог ініціюючого
кредитора в особі Пенсійного фонду
України при направленні до
Господарського суду Дніпропетровської
області заяви про визнання
підприємства банкрутом.

Заявник звертає увагу, що відповідно до
ч. 2 ст. 14 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не розглядаються і
вважаються погашеними. Вказує, що
згідно рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 18.07.2013
року суд відхилив додаткові конкурсні
грошові вимоги УПФУ в м.Нікополі та
Нікопольському районі
Дніпропетровської області в розмірі
1235915,31 грн.

Таким чином, на думку заявника, грошові
вимоги стягувача у розмірі 79746,23 грн.
вважаються такими, що погашені в силу
приписів чинного законодавства, а отже
виконавчий лист від 29.04.2013 р. по
адміністративній справі №804/3161/13-а
виконанню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції
України судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 255 Кодексу адміністративного
судочинства України постанова або
ухвала суду, яка набрала законної сили,
є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.257 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, є підставою для його
виконання.

Статтею 259 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
виконавчий лист має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України «Про
виконавче провадження».

Суд, який видав виконавчий лист, може за
заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, або визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до
виконавчого листа, а у разі якщо його
було видано помилково або якщо
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, суд визнає виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково.

Слід врахувати, що відповідно до п.8 ст.37
Закону України «Про виконавче
провадження» (у відповідній редакції),
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі
порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від реалізації майна
боржника), а також у разі звернення
стягнення на заставлене майно та
виконання рішень у немайнових спорах.

Проте заявник не звернув увагу на те, що
у випадку порушення Господарським
судом провадження у справі про
банкрутство боржника виконавче
провадження з виконання рішення суду
підлягає обов'язковому зупиненню на
підставі п.8 ст.37 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів, відповідно до пункту
4 статті 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
забороняється стягнення на підставі
виконавчих документів та інших
документів, за якими здійснюється
стягнення відповідно до законодавства.

Згідно з ст.47, 48 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: є письмова заява
стягувача; у боржника відсутнє майно,
на яке може бути звернуто стягнення, а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними; стягувач відмовився
залишити за собою майно боржника, не
реалізоване під час виконання рішення;
4) стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа; у результаті
вжитих державним виконавцем заходів
неможливо встановити особу боржника,
з'ясувати місцезнаходження боржника -
юридичної особи, місце проживання,
перебування боржника - фізичної особи
(крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника); у
боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно, яке він за
виконавчим документом має передати
стягувачу, або майно, на яке необхідно
звернути стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними; боржник - фізична
особа (крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку; коштів, що надійшли
від реалізації заставленого майна,
недостатньо для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно; наявна встановлена законом
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, якщо у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також
щодо проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Виконавчий документ, прийнятий
державним виконавцем до виконання,
повертається до суду, який його видав, у
разі відновлення судом строку для
подання апеляційної скарги на рішення,
за яким видано виконавчий документ, та
прийняття такої апеляційної скарги до
розгляду (крім виконавчих документів,
що підлягають негайному виконанню).

Таким чином, не передбачено повернення
виконавчого документу чи припинення
виконання рішення суду з підстав,
наведених заявником.

У відповідності ч.1 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі: визнання судом відмови стягувача
від примусового виконання рішення
суду; визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання; смерті або оголошення
померлим стягувача чи боржника,
визнання безвісно відсутнім боржника
або стягувача, ліквідації юридичної
особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), на підставі якого виданий
виконавчий документ, або визнання
судом виконавчого документа таким, що
не підлягає виконанню; письмової
відмови стягувача від одержання
предметів, вилучених у боржника під час
виконання рішення про передачу їх
стягувачу, або знищення речі, що має
бути передана стягувачу в натурі;
закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення; визнання боржника
банкрутом; фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом; повернення
виконавчого документа без виконання на
вимогу суду або іншого органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ; направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), який його видав, у
випадку, передбаченому частиною
третьою статті 75 цього Закону; якщо
рішення фактично виконано під час
виконання рішення Європейського суду з
прав людини; непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону;
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

З поданих заявником документів до
заяви вбачається, що Публічне
акціонерне товариство «Нікопольський
завод трубопровідної арматури»
банкрутом не визнано, а отже відсутні
підстави для закінчення виконавчого
провадження.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8,
9, 11-13 ч. 1 вказаної вище статті,
виконавчий документ надсилається до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований.

Окрім зазначеного, слід звернути увагу
на приписи ч.2 ст.67 Закону України «Про
виконавче провадження», в яких сказано,
що у разі ліквідації
боржника-юридичної особи виконавче
провадження закінчується передачею
виконавчого документу ліквідаційній
комісії (ліквідатору).

Згідно з ч.3 ст.67 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
виконавчий документ надіслано
ліквідаційній комісії (ліквідатору),
виконавче провадження підлягає
закінченню в порядку, встановленому
цим Законом.

Дана правова позиція викладена у
Постанові Верховного суду України від
31.10.2006 р. по справі №3-3173к06.

Крім того, слід зазначити, що
зобов'язання зі сплати заборгованості
до Пенсійного фонду України
регулюються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Законом України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Вказані закони
є спеціальними нормами і, у разі, якщо
іншими законами передбачені норми які
суперечать нормам спеціальних
законодавчих актів, застосовуються
норми спеціального законодавства.

Так, вказаними спеціальними законами
передбачено, що, сума недоїмки не
підлягає списанню, зокрема в разі
укладення з платником єдиного внеску
мирової угоди відповідно до вимог
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», крім
випадків повної ліквідації юридичної
особи або смерті фізичної особи,
визнання її безвісно відсутньою,
недієздатною, оголошення померлою та
відсутності осіб, які відповідно до
цього Закону несуть зобов'язання.

Таким чином, списання заборгованості
управлінням ПФУ підприємства у разі не
внесення заборгованості до реєстру
вимог кредиторів чинним
законодавством не передбачено.

За наведених обставин, враховуючи
наведені норми чинного законодавства,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню, а відтак заява Публічного
акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню у
справі за адміністративним позовом
управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про стягнення
заборгованості задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 160, 165, 259 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню у
справі за адміністративним позовом
управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про стягнення
заборгованості, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та набирає законної сили відповідно до
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя (підпис)
В.С. Парненко Ухвала не набрала
законної сили 19.02.14 Суддя З оригіналом
згідно Помічник судді В.С. Парненко
Ю.Ю. Ковтун