Справа № 815/8165/13-а
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/8165/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року о 16 год. 05 хв.
м.
Одеса

У залі судових засідань № 25

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання -
Мороз А.П.

за участю сторін:

представника позивача
- Нікітіна Г.Е. (по довіреності)

представника відповідача
- не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТІЕЛСІ ГРУП» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними
дій, визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «ТІЕЛСІ
ГРУП» з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними дій
щодо проведення планової виїзної
перевірки та складання акту перевірки
№1105/15-32-22-04/36232601 від 28.08.2013 року,
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 23.09.2013 року, № (без дати),
№ від 23.09.2013 року, № від
23.09.2013 року, № від 11.09.2013 року.

Представник позивача адміністративний
позов підтримав, на заявлених вимогах
наполягав з підстав, викладених в
позовній заяві та уточненнях до позову
(аркуші справи 115-121), оскільки
відповідачем порушений порядок
проведення перевірки, висновки акту
перевірку є необґрунтованими та
спростовуються первинними
документами, а тому податкові
повідомлення-рішення є неправомірними
та такими, що підлягають скасуванню.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав з підстав, викладених
у письмових запереченнях на позов
(аркуші справи 78-84, 136-144), оскільки
перевірка позивача проведена у
відповідності до норм Податкового
кодексу України, висновки перевірки є
обґрунтованими, а тому податкові
повідомлення-рішення є правомірними та
скасуванню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
а також обставини, якими
обґрунтовуються вимоги та заперечення,
докази, якими вони підтверджуються, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТІЕЛСІ ГРУП»
зареєстровано як юридичну особу
Виконавчим комітетом Одеської міської
ради, знаходиться на обліку як платник
податків в Державній податковій
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області, у період з 12.02.2009
року по 12.01.2011 року, з 11.04.2011 року по
13.08.2012 року та з 01.11.2012 року є платником
податку на додану вартість.

Державною податковою інспекцією у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області відповідно до плану-графіку, на
підставі направлень, повідомлення про
проведення перевірки та наказу, які
вручені представнику позивача під
розписку, проведена планова виїзна
перевірка ТОВ «ТІЕЛСІ ГРУП» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складений акт
перевірки №1105/15-32-22-04/36232601 від 28.08.2013
року (аркуші справи 10-24, 157-160).

Зазначеною перевіркою встановлені
порушення ТОВ «ТІЕЛСІ ГРУП», зокрема, п.
п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження позивачем
податку на прибуток за 2011-2012 роки у
розмірі 170697 грн., п. 184.7 ст. 184
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження позивачем
податку на додану вартість за серпень
2012 року у розмірі 282681 грн., п. п. 7.8.1 п. 7.8
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п. п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», ст. 49 Податкового кодексу
України, тобто, ненадання до
податкового органу податкових
декларацій з податку на додану
вартість за травень, червень, липень 2010
року, квітень 2011 року, ст. 2 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» в
частині несвоєчасного надходження
імпортної продукції на митну територію
України в законодавчо встановлені
терміни, п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, п.п.
164.2.17 абз. «е» п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст.167, п. п.
168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб за лютий 2011 року,
березень 2012 року, липень 2012 року на суму
7364,90 грн.

На підставі виявлених порушень
Державною податковою інспекцією у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області винесене податкове
повідомлення-рішення № від 23.09.2013
року, яким позивачу збільшена сума
грошового зобов'язання по податку на
прибуток за основним платежем у
розмірі 170697 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 42179 грн.,
№ від 23.09.2013 року, яким позивачу
збільшена сума грошового зобов'язання
по податку на додану вартість за
основним платежем у розмірі 282681 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 70670 грн., № від 23.09.2013 року,
яким позивачу нарахована сума штрафних
(фінансових) санкцій за неподання
податкової звітності з податку на
додану вартість на суму 680 грн., №,
яким позивачу збільшена сума грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем у
розмірі 7364,9 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 1841,23 грн.,
№ від 11.09.2013 року, яким позивачу
нарахована пеня за порушення в сфері
зовнішньоекономічної діяльності у
розмірі 65428,68 грн. (аркуші справи 27-31,
122-123).

З акту перевірки вбачається, що
підставою для визначення позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток підприємств стало
неправомірне включення до валових
витрат сум витрат, пов'язаних з
переобладнанням автомобілів за
договором №10/05-12 від 10.05.2012 року,
укладеним між позивачем та ПрАТ «ТІ ЕЛ
СІ СЕРВІС».

Так, між ТОВ «ТІЕЛСІ ГРУП» та ПрАТ «ТІ
ЕЛ СІ СЕРВІС» 10.05.2012 року укладений
договір №10/05-12, за яким ТОВ «ТІЕЛСІ
ГРУП» доручає, а ПрАТ «ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС»
приймає на себе зобов'язання надати
комплекс послуг з переобладнання
транспортних засобів з встановленням
запчастин і використанням супутніх
товарів, необхідних при проведенні
зазначених робіт, на станції
технічного обслуговування та ремонту
автомобілів за місцем розташування
ПрАТ «ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС»: 65085, м. Одеса, вул.
Моторна, 6 (аркуші справи 34-35).

На підтвердження виконання робіт,
передбачених договором, позивачем до
суду надані акти здачі-прийняття робіт
№ОУ-0000192 від 18.05.2012 року, №ОУ-0000193 від
23.05.2012 року, №ОУ-0000195 від 24.05.2012 року
(аркуші справи 38, 40, 42) та
наряди-замовлення №0192 від 18.05.2012 року,
№0193 від 23.05.2012 року, №0195 від 24.05.2012 року
(аркуші справи 36-37, 39, 41).

Зазначені витрати віднесені ТОВ
«ТІЕЛСІ ГРУП» до собівартості
придбаних та реалізованих товарів
(робіт, послуг) та включені в ряд. 05.1
Декларації за півріччя 2012 року у сумі
803080 грн.

Відповідно до п. п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 27
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно із положеннями п. 138.2 ст. 138, ст. 139
Податкового кодексу України не
відносяться до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності та витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Позивачем не надані до суду документи,
які б підтверджували пов'язаність з
власною фінансово-господарською
діяльністю здійснених витрат за
договором №10/05-12 від 10.05.2012 року, не
надані документи щодо права власності
позивача або інших осіб на
переобладнані автомобілі, докази їх
реалізації, тощо.

Крім того, позивачем не надані
документи на транспортні засоби,
рахунки на виконані роботи, акти
прийняття-передачі транспортних
засобів в момент їх прийняття для
переобладнання та передачі замовнику
після виконання робіт, тарифи та
розцінки, довіреності на отримання
транспортних засобів, наявність яких
передбачена договором №10/05-12 від 10.05.2012
року, що не дає можливості встановити
кому належать транспортні засоби,
переобладнання яких здійснювалось, як
вони використані в господарській
діяльності, як формувалась вартість
робіт, тощо.

Таким чином, позивач не спростував
висновків, викладених в акті перевірки,
не довів правомірність формування
витрат по операціям з ПрАТ «ТІ ЕЛ СІ
СЕРВІС», а тому суд вважає, що
податковим органом правомірно
зменшені витрати по цим операціям та
визначені податкові зобов'язання з
податку на прибуток.

Крім того, відповідачем правомірно
визначено позивачу заниження інших
доходів по сумі відсотків, умовно
нарахованих на суму поворотної
фінансової допомоги, яка залишається
не поверненою на кінець звітного
періоду, що не заперечувалось
позивачем в адміністративному позові,
уточненому адміністративному позові
та представником позивача під час
розгляду справи.

Відповідно до п. 1.22.2 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» №334/94-ВР від 28.12.1994 року
(який діяв на час виникнення спірних
правовідносин), п. п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
поворотною фінансовою допомогою є сума
коштів, передана платнику податку у
користування на визначений строк
відповідно до договорів, які не
передбачають нарахування процентів
або надання інших видів компенсацій як
плати за користування такими коштами.

Проте, в порушення п. п. 4.1.6 п.4.1 ст. 4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» №334/94-ВР від
28.12.1994 року (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин), п. п. 135.5.4 п. 135.5
ст. 135 Податкового кодексу України,
позивач не включив до інших доходів
суму процентів, умовно нарахованих на
суму поворотної фінансової допомоги,
що залишається не поверненою на кінець
звітного періоду, в результаті чого ним
були занижені інші доходи протягом
2011-2012 років.

Враховуючи викладене, суд вважає
правомірним нарахування позивачу
грошового зобов'язання по податку на
прибуток із застосуванням штрафних
(фінансових) санкцій на загальну суму
212876 грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
23.09.2013 року, а тому підстав для його
скасування не має.

Під час перевірки податковим органом
встановлено заниження позивачем за
серпень 2012 року податкових зобов'язань
з податку на додану вартість в сумі 282681
грн., виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і не
заперечується сторонами ТОВ «ТІЕЛСІ
ГРУП» було анульовано реєстрацію
платником податку на додану вартість з
12.01.2011 року по 11.04.2011 року та з 13.08.2012 року
по 01.11.2012 року

Відповідно до п. 184.5, п. 184.6, п. 184.7 ст. 184
Податкового кодексу України з моменту
анулювання реєстрації особи як
платника податку така особа
позбавляється права на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
виписку податкових накладних. У разі
анулювання реєстрації особи як
платника податку останнім звітним
(податковим) періодом є період, який
розпочинається від дня, що настає за
останнім днем попереднього
податкового періоду, та закінчується
днем анулювання реєстрації.

Якщо товари/послуги, необоротні активи,
суми податку по яких були включені до
складу податкового кредиту, не були
використані в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, такий платник податку в
останньому звітному (податковому)
періоді не пізніше дати анулювання
його реєстрації як платника податку
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання по таких товарах/послугах,
необоротних активах виходячи із
звичайної ціни відповідних
товарів/послуг чи необоротних активів,
крім випадків анулювання реєстрації як
платника податку внаслідок
реорганізації платника податку шляхом
приєднання, злиття, перетворення,
поділу та виділення відповідно до
закону.

Позивач надав до податкового органу
Декларації з податку на додану
вартість за січень 2011 року та серпень
2012 року без нарахування податкових
зобов'язань на об'єкти умовної продажі,
стосовно яких був нарахований
податковий кредит у минулих або
поточному податкових періодах.

Під час перевірки проведений
розрахунок для визначення податкових
зобов'язань на об'єкти умовної продажі,
що перебувають в обліку платника
податку на день анулювання його
реєстрації як платника податку на
додану вартість, стосовно яких раніше
був нарахований податковий кредит.

За даними оборотно-сальдової відомості
по рахунку 28 «Товари на складі»
перебувають на обліку ТМЦ загальною
вартістю: станом на 12.01.2011 року - 0 грн.,
станом на 13.08.2012 року - 1074195 грн.; за
даними оборотно-сальдової відомості по
рахунку 10 «Основні засоби» перебувають
на обліку транспортні засоби загальною
вартістю станом на 12.01.2011 року - 0 грн.,
станом на 13.08.2012 року - 339211 грн.

Розрахована сума податкових
зобов'язань на об'єкти умовної продажі
дорівнює: за січень 2011 року - 0 грн., за
серпень 2012 року - 622681 грн.

Таким чином, в порушення п. 184.7 ст. 184
Податкового кодексу України позивачем
занижено податкові зобов'язання по
податку на додану вартість за серпень
2012 року на 282681 грн., а тому відповідач
правомірно збільшив позивачу суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість із застосуванням
штрафних (фінансових) санкцій на
загальну суму 353351 грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
23.09.2013 року.

Щодо позовних вимог про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 11.09.2013 року, яким позивачу
нарахована пеня по операціям в сфері
зовнішньоекономічної діяльності, суд
вважає, що в цій частині позовні вимоги
не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Між ТОВ «ТІЕЛСІ ГРУП» та
компанією-нерезидентом «GLAAS GLOBAL Sales GmbH»,
Федеративна Республіка Німеччина,
30.05.2012 року був укладений договір
купівлі-продажу №172/120530, за яким 07.06.2012
року ТОВ «ТІЕЛСІ ГРУП» здійснений
авансовий платіж компанії-нерезиденту
«GLAAS GLOBAL Sales GmbH» у сумі 130260 євро.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» №185/94-ВР від 23.09.1994
року граничний термін надходження
імпортної продукції на митну територію
України припадає на 04.12.2012 року, проте
фактично товар надійшов від
компанії-нерезидента «GLAAS GLOBAL Sales GmbH» на
адресу позивача 20.12.2012 року за ВМД
№500060804/2012/359.

Згідно із положеннями ст. 4 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
порушення резидентами строків
надходження товару тягне за собою
стягнення пені за кожний день
прострочення у розмірі 0,3% вартості
недопоставленого товару в іноземній
валюті, перерахованого у грошову
одиницю України за валютним курсом НБУ
на день виникнення заборгованості, а
тому позивачу була нарахована пеня в
сумі 65428,68 грн.

Позивач не заперечує факт порушення
ним вимог Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», проте зазначає, що податковим
органом нарахована пеня поза межами
строків, визначених ст. 250
Господарського кодексу України, тобто
з пропуском шестимісячного строку з
дня виявлення порушення та річного
строку з дня вчинення цього порушення.

Відповідно до ст. 238, 250 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків. Види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Дія цієї статті не поширюється на
штрафні санкції, розмір і порядок
стягнення яких визначені Податковим
кодексом України та іншими законами,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи доходів і зборів.

З аналізу зазначених норм
законодавства, суд приходить до
висновку, що до пені, яка нараховується
відповідно до Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» та стягується
податковим органом на підставі норм
Податкового кодексу України строки,
передбачені ст. 250 Господарського
кодексу України не розповсюджуються, а
тому суд вважає правомірним податкове
повідомлення-рішення № від 11.09.2013
року.

Щодо позовних вимог про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 23.09.2013 року суд вважає, що
воно підлягає скасуванню в частині
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 340 грн. виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог п. п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» №2181-III від 21.12.2000 року, п. п. 7.8.1
п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість (які діяли в 2010 році) та
ст. 49 Податкового кодексу України
податкові декларації подаються за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю (у тому
числі в разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця.

Згідно із положеннями п. п. 17.1.1 п. 17.1 ст.
17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (який діяв в 2010 році)
та ст. 120 Податкового кодексу України
неподання платником податків
декларацій тягне за собою накладення
штрафу в розмірі 170 грн. за кожне таке
неподання.

Як вбачається з акту перевірки та
пояснень представника відповідача ТОВ
«ТІЕЛСІ ГРУП» не надало до податкового
органу Декларації з податку на додану
вартість за травень 2010 року та квітень
2011 року.

Зазначені обставини не спростовані під
час розгляду справ, позивачем не надані
докази отримання працівником
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси
вищезазначених декларацій особисто
або відправлення їх поштовим зв'язком
чи електронною поштою, а тому до
позивача правомірно застосовані
штрафні санкції в розмірі 340 грн.

Разом з цим, податкові декларації з
податку на додану вартість за червень
2010 року і липень 2010 року до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси надходили, проте не були
прийняті в зв'язку з їх невірним
заповненням (відсутній
ідентифікаційний номер керівника) та
їм був присвоєний статус «Не визнано як
податкова декларація».

Однак, суду не надано доказів
письмового повідомлення позивача
податковим органом про не прийняття
податкової звітності, що було
передбачено Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та
наказом ДПА України №827 від 31.12.2008 року
(які діяли на час виникнення спірних
правовідносин), а тому застосування
штрафних санкцій за неподання цих
декларацій є неправомірним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення № від 23.09.2013
року підлягає скасуванню в частині
нарахування штрафних санкцій у розмірі
340 грн.

Щодо позовних вимог про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ суд вважає, що воно підлягає
скасуванню в частині нарахування
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 3080,84 грн.
та штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 770,21 грн., виходячи з наступного.

Позивачем, в порушення п. п. 168.1.2 п. 168.1
ст. 168 Податкового кодексу України, який
передбачає сплату податку до бюджету
під час виплати оподатковуваного
доходу єдиним платіжним документом, не
був сплачений до бюджету податок на
доходи фізичних осіб у сумі 1502,56 грн. за
платіжним дорученням №18 від 28.03.2012
року, що представником позивача не
заперечувалось.

Крім того, позивачем додатковою
відомістю нарахування заробітної
плати за лютий 2011 року була нарахована
благодійна допомога ОСОБА_2 та ОСОБА_3
без утримання податку на доходи
фізичних осіб та сплачені ці кошти їм
10.02.2011 року.

Зазначені кошти були виплачені
позивачем по виконавчим провадженням
про стягнення з нього компенсації за
несвоєчасну сплату заробітної плати за
рішеннями Приморського районного суду
м. Одеси (аркуші справи 66-67).

При цьому, сума не утриманого та не
перерахованого податку на доходи
фізичних осіб склала 2781,50 грн.

Відповідно до абз. «е» п. п. 164.2.17 п. 164.2
ст. 164 Податкового кодексу України до
загального оподатковуваного доходу
платника податку включається дохід,
отриманий як додаткове благо у вигляді
вартості безоплатно отриманих товарів
(робіт, послуг).

Згідно із п. 167.1 ст. 167, ст. 168 Податкового
кодексу України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів
нарахованих (виплачених, наданих), у
тому числі, але не виключно у формі
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат або інших
виплат і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами.

Таким чином, позивач, як податковий
агент, зобов'язаний сплатити податок на
доходи фізичних осіб з доходу
виплаченого ОСОБА_2 та ОСОБА_3

При цьому, суд не погоджується із
правомірністю нарахування позивачу
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 3080,84 грн. по
операціям з фізичною особою ОСОБА_4 та
штрафних санкцій за це порушення,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 зареєстрований як фізична
особа-підприємець з 18.05.2007 року, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця НОМЕР_1 (аркуш справи
62) та здійснює діяльність, зокрема,
пов'язану з виробництвом меблів для
офісів та підприємств торгівлі (аркуш
справи 63).

ОСОБА_4 здійснив поставку ТОВ «ТІЕЛСІ
ГРУП» меблів за видатковою накладною
№РН-0000239 від 26 грудня 2012 року, в якій
зазначено, що він є платником податку
на прибуток на загальних підставах
(аркуш справи 65) та з наданих до суду
платіжних доручень (аркуші справи 55-56)
вбачається, що він сплатив податок на
доходи фізичних осіб за 2, 3 квартал 2012
року самостійно, а тому, в даному
випадку, позивач не є податковим
агентом ОСОБА_4 та не повинен
сплачувати за нього податок на доходи
фізичних осіб.

Враховуючи викладене,
повідомлення-рішення № підлягає
скасуванню в частині нарахування
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 3080,84 грн.
та штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 770,21 грн.

Щодо позовних вимог про визнання
неправомірними дій податкового органу
з проведення планової виїзної
перевірки та складання акту перевірки
№1105/15-32-22-04/36232601 від 28.08.2013 року з
підстав не повідомлення про проведення
перевірки за 10 днів та не вручення
повідомлення про проведення перевірки
та наказу позивачу до початку
проведення такої перевірки, суд вважає
їх необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень п. 75.1 ст. 75, п. п.
77.1, 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
проводити документальні планові
виїзні перевірки, які передбачені у
плані-графіку проведення планових
документальних перевірок та про
проведення таких перевірок керівником
контролюючого органу приймається
рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи
Державною податковою інспекцією у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області проведена перевірка позивача
відповідно до плану-графіку на
підставі направлень №000122/194, №000122/195,
№000122/196, №000139/202, №000323/154, наказу і
повідомлення про проведення перевірки,
які вручені 05.07.2013 року під розписку
довіреній особі позивача ОСОБА_2, яка
діяла на підставі довіреності від ТОВ
«ТІЕЛСІ ГРУП» (аркуші справ 157-160), тобто
завчасно за 10 днів до проведення
перевірки, а тому підстав для
задоволення позову в цій частині у суду
не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи
надані докази в сукупності, суд вважає,
що позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТІЕЛСІ
ГРУП» підлягають задоволенню в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 23.09.2013
року в частині нарахування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 340 грн.,
№ в частині нарахування
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 3080,84 грн.
та штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 770,21 грн., а в іншій частині
позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються
відповідно до приписів ст. 94 КАС
України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТІЕЛСІ
ГРУП» до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправними дій щодо проведення
планової виїзної перевірки та
складання акту перевірки
№1105/15-32-22-04/36232601 від 28.08.2013 року,
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 23.09.2013 року, № (без дати),
№ від 23.09.2013 року, № від
23.09.2013 року, № від 11.09.2013 року -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 23.09.2013 року в
частині нарахування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 340 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № в частині нарахування
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 3080,84 грн.
та штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 770,21 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Апеляційна скарга на
постанову подається до Одеського
окружного адміністративного суду, та
одночасно її копія надсилається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови складено
та підписано 03 березня 2014 року.

Суддя
Л.І. Свида