Справа № 826/8035/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Клименчук
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Мєзєнцева Є.І., Файдюка
В.В.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 20 червня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
приватного підприємства «Смерека» до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Смерека»
(далі - позивач) звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі міста Києва Державної
податкової служби (далі - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.05.2013 року №
.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 20 червня 2013
року адміністративний позов
задовольнив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 червня 2013 року та
постановити нову про відмову у
задоволенні адміністративного позову.
На думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем здійснено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства України.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт № 2058/2240/24591715
від 08.05.2013 року «Про результати
планової виїзної перевірки приватного
підприємства «Смерека» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року».

Актом перевірки
встановлено порушення п. 198.6
Податкового кодексу України, за період
2011-2012 роки в частині безпідставного
віднесення до складу податкового
кредиту суму ПДВ у з розмірі 329929,35 грн.

Безпідставність віднесення позивачем
сум ПДВ до податкового кредиту на
підставі вищенаведених податкових
накладних в акті перевірки
відповідачем аргументовано тим, що
дані суми податкового кредиту не
підтверджено позивачем оригіналами
зазначених податкових накладних.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
17.05.2013 року № , яким позивачу
збільшено податкове зобов'язання з ПДВ
на суму 329929,35 гривень та застосовано
штрафну санкцію у розмірі 73183,40 грн.

Пункт 201.6 ст.201 Податкового кодексу
України (надалі - ПК України) визначає,
що податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Результати податкового обліку
платника податку відображаються у
реєстрі виданих і отриманих податкових
накладних та переносяться до
податкової звітності і визначають
результат його розрахунків з бюджетом
з податку на додану вартість (розмір
податкових зобов'язань, податкового
кредиту, сплата податкового
зобов'язання чи отримання бюджетного
відшкодування).

Пунктом 201.1 ст.201 ПК України визначені
обов'язкові реквізити податкової
накладної.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на формування податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пункт 198.6 ст.198 ПК України визначає, що
платник податків не має права
відносити до податкового кредиту суми
податку, сплачені (нараховані) у зв'язку
з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
передбачено, що у разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеним цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Пункт 1 «Порядку ведення реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних» затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 24.12.2010 року № 1002 (надалі -
порядок № 10002) та зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 29.12.2010
року за № 1402/18697 (втратив чинність
згідно з наказом Міністерства фінансів
України від 17.12.2012 року № 1340)
визначав, що Реєстр є формою для запису
(реєстрації) виданих та отриманих
податкових накладних.

Пункт 3 порядку № 10002 визначав, що
Реєстр ведеться в електронному вигляді
у форматі, затвердженому центральним
органом податкової служби, та за
власним бажанням платника у паперовому
вигляді.

Платники податку щомісяця в строки, що
передбачені для подання податкової
звітності (календарний місяць), у тому
числі для яких встановлено звітний
податковий період - квартал, подають
органу державної податкової служби
копії записів у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних за
такий період в електронному вигляді.

Реєстри можуть подаватися:

- за допомогою
телекомунікаційних мереж загального
користування з використанням надійних
засобів електронного цифрового
підпису (за умови отримання їх у
визначеному законодавством України
порядку) у форматі, затвердженому
центральним органом податкової служби;

- на електронних носіях.

Пункт 4 порядку № 10002 передбачав, що при
проведенні планової або позапланової
виїзної документальної перевірки
платник податку зобов'язаний
забезпечити доступ посадових осіб
органів державної податкової служби до
Реєстру.

Пункт 7 порядку № 10002 передбачав, що
Реєстр є основою для відображення
зведених результатів такого обліку в
податкових деклараціях з податку на
додану вартість.

Позивачем на підтвердження факту
отримання від контрагентів податкових
накладних та звітування відповідачу
щодо отриманих податкових накладних,
до позовної заяви були додані паперові
копії Реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних за березень,
вересень, листопад 2011 року, січень,
лютий, березень, квітень, травень,
липень, грудень 2012 року.

На підтвердження подання відповідачу в
електронному вигляді звітів щодо
отриманих у відповідних податкових
періодах від контрагентів податкових
накладних, позивачем були представлені
суду першої інстанції квитанції за
формою № 2 про отримання відповідачем
Реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних в електронному
вигляді.

Державна податкова служба України в
«Узагальнюючій податковій
консультації щодо окремих питань
відображення у податковому обліку з
податку на додану вартість звітного
періоду податкових накладних,
виписаних у попередніх періодах, та
формування на їх підставі податкового
кредиту», затвердженої наказом від
16.02.2012 року № 127 роз'яснила, що
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі та порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та не звільняє продавця від
обов'язку включення суми податку на
додану вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за звітний період.

Матеріалами справи, представленими
позивачем доказами спростовуються
викладені відповідачем в акті
перевірки факти, які визначені в якості
підстави для нарахування позивачу ПДВ
та застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій.

Також, колегія суддів апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що в
судовому засіданні суду першої
інстанції було допитано в якості
свідка головного бухгалтера позивача
ОСОБА_3, яка зауважила, що нею особисто
передано особі, що здійснювала
перевірку, Реєстр отриманих податкових
накладних, а також відповідну папку з
оригіналами та копіями отриманих
відповідачем від контрагентів
податкових накладних. Податкові
накладні у наданій папці були
розкладено за їх нумерацією, у папці
були належним чином оформлені
оригінали податкових накладних та
ксерокопії податкових накладних, які
позивачу передано засобами
факсимільного або електронного зв'язку
контрагентами позивача за
господарськими договорами одразу
після виписки зазначених податкових
накладних. За твердженням свідка,
оригінали податкових накладних, які
надійшли позивачу поштою пізніше,
знаходилися у тій самій папці з
податковими накладними, однак, за
браком часу, не були розкладені за їх
нумерацією із заміною копій накладних
на оригінали. Свідком повідомлено, що
особа, яка здійснювала податкову
перевірку відповідача, не повідомила
її, як головного бухгалтера позивача,
про відсутність у папці з податковими
накладними деяких оригіналів
податкових накладних.

Суду були надані для ознайомлення
оригінали вищеперелічених податкових
накладних, копії господарських
договорів з контрагентами позивача,
які виписали позивачу вищеперелічені
податкові накладні.

Представником позивача у власних
поясненнях зауважено, що у відповідача
немає жодних претензій ані до
контрагентів позивача, які виписали
позивачу податкові накладні, ані до
обов'язкових реквізитів податкових
накладних, які були оформлені у повній
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що контрагентами позивача,
під час здійснення вищенаведених
оподатковуваних ПДВ господарських
операцій, були належним чином
оформлені податкові накладні, які
містять всі визначені законодавством
України обов'язкові реквізити,
зазначені податкові накладні були
належним чином прийняті позивачем на
облік шляхом внесення відповідних
даних до Реєстру виданих та отриманих
податкових накладних за відповідні
податкові періоди. Реєстри виданих та
отриманих позивачем податкових
накладних за відповідні податкові
періоди подавалися позивачем
відповідачу в електронному вигляді
своєчасно, у визначені законодавством
України терміни, а оригінали
вищенаведених податкових накладних на
паперових носіях представлені
відповідачу під час здійснення
податкової перевірки.

Таким чином, визначені в акті перевірки
підстави для нарахування позивачу
податкового зобов'язання з ПДВ у сумі
329929,35грн. та, як наслідок, застосування
до позивача штрафної санкції у сумі
73183,40 грн. повністю спростовуються
поданими позивачем доказами. З огляду
на вищевикладене, прийняте
відповідачем на підставі акта
перевірки податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі міста Києва Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Старова Н.Е.