Справа № 2-а-1601/11/1509
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-1601/11/1509

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Погорєлов І.В. Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Семенюка
Г.В.

- Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Іванівському районі Одеської
області на постанову Іванівського
районного суду Одеської області від 14
листопада 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області
про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області,
в якому просить визнати неправомірними
дії відповідача, при нарахуванні та
виплаті позивачу пенсії державної та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Позивач просить зобов'язати
відповідача провести йому перерахунок
пенсії, як інваліду 2-ої групи та
постраждалому внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з
урахуванням його права на пенсію по
інвалідності у розмірі не нижче восьми
мінімальних пенсій за віком та на
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, за період
з 25 квітня 2005 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого законами України на
відповідний рік, та починаючи з 01 січня
2006 року, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком з наступними її змінами
згідно законів України, з виплатою
різниці між перерахованим розміром
пенсії та фактично отриманим.

Постановою Іванівського районного
суду Одеської області від 14 листопада
2011 року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області,
при нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 , як
інваліду 2-ої групи та постраждалому
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
1-ої категорії, пенсії по інвалідності
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, з 25 квітня 2005 року
до 31 грудня 2007 року в частині
застосування постанов Кабінету
Міністрів України №831 від 26.07.1996 року та
№01 від 03.01.2002 року, та в частині
застосування в період з 01 січня 2008 року
статей 50 та 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи " в редакції
Закону N 107-VI від 28.12.2007 року. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області
провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 , як
інваліду 2-ої групи та постраждалому
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
1-ої категорії, з урахуванням його права
на пенсію по інвалідності у розмірі не
нижче восьми мінімальних пенсій за
віком та на додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком,
за період з 25 квітня 2005 року по 31 грудня
2005 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого законами України на
відповідний рік, та починаючи з 01 січня
2006 року, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком з наступними її змінами
згідно законів України, з виплатою
різниці між перерахованим розміром
пенсії та фактично отриманим.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Іванівському районі
Одеської області, при розрахунку
пенсії по інвалідності та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
керуватися розміром мінімальної
пенсії за віком, що встановлюється
виключно законами України, та
сплачувати ОСОБА_2 , як інваліду 2-ої
групи та постраждалої внаслідок аварії
на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії,
пенсію по інвалідності, яка у всіх
випадках не може бути нижчою восьми
мінімальних пенсій за віком, та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу, у якій зазначено, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інвалідом 2
групи.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач має право на
нарахування та виплату пенсії по
інвалідності у розмірах, визначених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»у вказаній
редакції встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»статтю 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»викладено в новій редакції,
відповідно до якої особам, віднесеним
до категорії 1 - інвалідам II групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 20 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Цим же Законом
викладено в новій редакції і статтю 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по II групі інвалідності - 120
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалід ІІ групи, з 22 травня 2008 року мав
право на отримання державної пенсії в
розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій
за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(в редакції до 28 грудня 2007
року), та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку щодо не
взяття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання державної та
додаткової пенсії у встановлених
законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії»і ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
року та № 654 від 16 липня 2008 року, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49, 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»щодо визначення розміру та
виплати пенсій.

На підставі викладеного висновок суду
першої інстанції щодо наявності у
позивача права на перерахунок пенсії
по інвалідності як інваліду ІІ групи, є
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинним на час прийняття рішення нормам
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
не зазначення на момент судового
розгляду справи у суді першої
інстанції кінцевої дати періоду, за
який позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів виходить з того, що з
самого визначення поняття пенсії
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу. Цей вид
виплат не є строковим, а тому не може
бути призначений на певний строк. У
цьому випадку визначається лише дата, з
якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або календарного строку виплати
пенсії, до настання обставин, з якими
закон пов'язує припинення виплати
такої пенсії чи виплату її в іншому
розмірі.

Зазначена позиція суду апеляційної
інстанції узгоджується із позицією
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 19 березня 2013 року у
справі №21-53а13.

Однак, колегія суддів звертає увагу на
те, що відповідно до ч.1, 2 ст. 99 КАС
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня. коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції невірно визначено
дату, з якої необхідно провести
перерахунок, а саме, враховуючи, що
позивач звернувся з адміністративним
позовом 03 жовтня 2011 року , позовні
вимоги повинні бути задоволені з 04
квітня 2011 року

Відповідно до ч.1 ст.. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 183-2,195, 197, 198, 201, 205, 207,212,254
КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області -
задовольнити частково.

Постанову Іванівського районного суду
Одеської області від 14 листопада 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області
про перерахунок пенсії, змінити
виклавши резолютивну частину в
наступній редакції:

« Адміністративний позов ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області
про поновлення строку звернення до
суду визнання дій управління
Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області
неправлмірними щодо відмови
перерахунку та виплати пенсії
(державної та додаткової) та покладення
обов'язків по проведенню перерахунку
та виплати пенсії - задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області,
при нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 , як
інваліду 2-ої групи та постраждалому
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
1-ої категорії, пенсії по інвалідності
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, з 25 квітня 2005 року
до 31 грудня 2007 року в частині
застосування постанов Кабінету
Міністрів України №831 від 26.07.1996 року та
№01 від 03.01.2002 року, та в частині
застосування в період з 01 січня 2008 року
статей 50 та 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в редакції
Закону N 107-VI від 28.12.2007 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Іванівському районі
Одеської області провести перерахунок
пенсії ОСОБА_2 , як інваліду 2-ої групи та
постраждалому внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, у
розмірі не нижче восьми мінімальних
пенсій за віком та на додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
75 відсотків мінімальної пенсії за
віком, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
законами України на відповідний рік за
період з 04 квітня 2011 року.

В решті позовних вимог відмовити.»

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Семенюк Г.В.

Коваль М.П.