Справа № 815/7906/13а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/7906/13а

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів:
Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Ярмолки І.С.,

представників апелянтів - Покотило
Д.Ю., Костюк М.А.,

позивача - Пашкета О.П.,

представника позивача - Крижанівської
Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційні
скарги Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області та Південної митниці
Міндоходів України на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 02 грудня 2013 року по справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Водолій-Логістик»
до Південної митниці Міндоходів
України, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів та стягнення
надмірно сплаченого мита, податку на
додану вартість на загальну суму 295 188,95
грн.,-

В С Т А Н О В И В:

18.11.2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Водолій-Логістик»
звернулось до суду першої інстанції з
адміністративним позовом до Південної
митниці Міндоходів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області про
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів та стягнення
надмірно сплаченого мита, податку на
додану вартість на загальну суму 295 188,95
грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 02.12.2013 року
адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Водолій-Логістик» задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області подало
апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області
посилалось на те, що ТОВ
«Водолій-Логістик» самостійно несе
відповідальність за свою діяльність, а
ситуація, яка склалась між митними
органами та позивачем виникла саме з
вини товариства у зв'язку з недбалим
ставленням до вимог митної політики.
Так, на думку апелянта, позивач повинен
був надати митному органу необхідні
відомості та забезпечити можливість їх
перевірки, однак, такою можливістю
декларант не скористався, чим
підтвердив свою згоду з визначенням
митної вартості товарів митними
органами.

Також апелянт посилався на те, що
порядок повернення коштів з Державного
бюджету регулюється Бюджетним
кодексом України, Порядком повернення
коштів, помилково або надмірно
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів. При цьому, згідно зазначеного
Порядку повернення помилково або
надмірно зарахованих до бюджету
податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів
здійснюється за поданням органів, які
повинні забезпечувати надходження
платежів до бюджету та за якими згідно
із законом закріплено контроль за
справлянням (стягненням) платежів до
бюджету.

В даному випадку, Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області ані подання,
ані висновку про повернення з
державного бюджету України грошових
коштів на користь ТОВ
«Водолій-Логістик» не отримувало, а
тому, апелянт вважає, що відсутні
підстави для здійснення операцій щодо
повернення спірної грошової суми.

На підставі викладеного Головним
управлінням Державної казначейської
служби України в Одеській області
ставиться питання про скасування
постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 02.12.2013 року
та ухвалення нової постанови, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
ТОВ «Водолій-Логістик».

23.12.2013 року Південна митниця Міндоходів
України також подала апеляційну скаргу
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 02.12.2013 року.

В поданій апеляційній скарзі Південна
митниця посилалась на те, що в поданих
ТОВ «Водолій-Логістик» деклараціях та
інших документах були виявлені
розбіжності, які стали підставою
вважати, що в наданих для здійснення
митного оформлення товару документах
містяться недостовірні відомості щодо
митної вартості товару, у зв'язку з чим
декларанту було запропоновано надати
додаткові документи у підтвердження
заявленої митної вартості. Однак, у
поданих додаткових документах також
було встановлено розбіжності, а ряд
документів наданий не був.

Митний орган посилався на те, що саме у
зв'язку з вказаними обставинами було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів. При цьому,
апелянт зазначив, що в даному випадку,
окрім шостого (резервного) методу
визначення митної вартості, інші
методи використовуватись не могли.

На підставі вищевикладеного апелянт
вважає, що при прийнятті рішень про
коригування митної вартості товарів
ТОВ «Водолій-Логістик» митним органом
не було допущено порушень вимог
чинного законодавства, а тому вони
скасуванню не підлягають.

У зв'язку із зазначеним Південна
митниця Міндоходів України просила
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
02.12.2013 року та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
ТОВ «Водолій-Логістик».

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що
27.01.2011 року товариством з обмеженою
відповідальністю «Водолій-Логістик»
було укладено з компанією Termo Teknik Tic ve San
A.S. (Туреччина) (Постачальник) контракт
№ 02-11 про поставку товару, за умовами
якого постачальник взяв на себе
зобов'язання поставити у власність TOB
«Водолій-Логістик» товар: металеві
радіатори, в асортименті, кількості та
за цінами визначеними у
рахунках-фактурах (інвойсах) до
контракту.

Згідно рахунків-фактури (інвойсів) № 6361
від 27.09.2013 року, №№ 6307, 6308, 6309, 6310, 6311 від
25.09.2013 року, №№ 6377, 6378 від 30.09.2013 року; №
6457, 6458 від 07.10.2013 року до ВМД від 11.10.2013
року №№ 500060001/2013/044937, 500060001/2013/044906 та від
18.10.2013 року №№ 500060001/2013/046107, 500060001/2013/046108
- до поставки затверджений товар:
радіатори панельні сталеві код УКТЗЕД
73221900, у кількості 216580,23 кг нетто за
ціною 220931,41 евро.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до
попередньо поданих митних декларацій
від 11.10.2013 року №№ 500060001/2013/044937,
500060001/2013/044906 та від 18.10.2013 року №№
500060001/2013/046107, 500060001/2013/046108 позивач
звернувся до Південної митниці м/п
«Одеса-порт» щодо митного оформлення
ввезеного на митну територію України
товару: виріб з чорних металів -
радіатори панельні сталеві, несекційні
для центрального опалення з
неелектричним нагрівом; виготовлені зі
сплаву на основі заліза, легуючі
елементи в легуючих кількостях не
виявлені, зовні мають лакофарбове
покриття на основі складаних
поліефірів та епоксидів. В комплект до
кожного радіатора входить: вироби для
кріплення - 4 кріпильних різьбових
вироби (шурупи металеві оцинковані), 1
кран з латуні, 1 заглушка з латуні з
гумовим кільцем, 4 циліндроподібних
вироби з полімерного матеріалу
(дюбелі), насадка на кріплення до
радіаторів (виріб складної форми),
вироби зі сплаву на основі заліза
(оцинковані) для кріплення радіаторів в
комплекті.

В свою чергу, митним органом, не були
прийняті подані митні декларації, у
зв'язку з виявленням розбіжностей у
поданих документах, та було
запропоновано позивачеві надати
додаткові документи, серед яких:
виписки з бухгалтерської документації;
каталоги (прайс-листи), специфікації
виробника товару; висновки про якісні
та вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями та/або
біржових організацій про вартість
товару або сировини, розрахунок ціни
(калькуляцію).

ТОВ «Водолій Логістик» були подані
додаткові документи в обґрунтування
заявленої декларантом вартості, однак,
Південною митницею Міндоходів України
були прийняті рішення про відмову в
митному оформленні товарів за
деклараціями № 500060001/2013/044937 від 11.10.2013
року, № 500060001/2013/044906 від 11.10.2013 року, №
500060001/2013/046107 від 18.10.2013 року, №
500060001/2013/046108 від 18.10.2013 року.

Так, 11.10.2013 року позивачем були подані
митні декларації № 500060001/2013/044937 та №
500060001/2013/044906, в яких заявлена митна
вартість (23529,05 євро (254493,22 грн. за курсом
- 10,82 та 114983,61 євро (1243677,44 грн. за курсом
10,82 відповідно)), визначена за першим
методом - ціною контракту, на
підтвердження чого одночасно з митною
декларацією були надані передбачені ч.2
ст.53 МК України документи, які
посвідчують підстави придбаний товару,
його кількісні та якісні
характеристики, цінове та вартісне
обґрунтування: зовнішньоекономічний
контракт № 02-11 від 27.01.2011 року із
додатками, інвойс № 6361 та №№ 6307-6311
копії вантажної митної декларації
країни відправлення від 27.09.2013 року №
13343100ЕХ173752 та від 26.09.2013 року №
13343100ЕХ171888, сертифікати про походження
товару від 30.09.2013 року № В0760608 та від
26.09.2013 року № В0760604 та ін.

За результатами перевірки
вищевказаних митних декларацій
Південною митницею 16.10.2013 року винесено
картки відмови в прийнятті митних
декларацій, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
500060001/2013/00625 та № 500060001/2013/00626 (т.І, а.с.
63-66), та прийняті рішення № 500060001/2013/610143/2
та № 500060001/2013/610144/2 від 16.10.2013 року про
коригування митної вартості (т.І, а.с.
49-56).

Судом першої інстанції встановлено, що
зазначені рішення прийняті митним
органом у зв'язку із спрацюванням
профілю ризику автоматизованої
систему аналізу та управління ризиками
щодо можливого заниження митної
вартості та у зв'язку із тим, що у
поданих документах містяться
розбіжності, а саме: в поданих до
митного оформлення
зовнішньоекономічному договорі від
27.01.2011 року № 02-11 та у комерційному
інвойсі № 6361 різні підписи іноземного
контрактоутримувача. Також у висновку
ТПП від 09.10.2013 року № 001019 зазначений
середній рівень вартості на всі
артикули радіаторів сталевих, а в
наданих до митного оформлення
комерційних інвойсах вартість кожної
позиції визначена окремо. У
пакувальних листах відсутнє посилання
на зовнішньоекономічний договір та
інвойс.

На підставі викладеного, митний орган
дійшов висновку про те, що в наданих
документах зазначені недостовірні
відомості, а тому позивачеві було
запропоновано надати додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості, а саме: виписку з
бухгалтерської документації, каталоги
виробника товару, каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару.

16.10.2013 року декларантом було надано
митному органу: виписку з
бухгалтерської документації; графік
цін на сталь з Лондонської біржі
металів за період з 01.05.2012 року по 26.08.2012
року; копію контракту на закупівлю
сировини від 16.04.2012 року № TRMT-302/2012/3;
копію інвойсу на закупівлю сировини
від 05.07.2012 року № 07/12-20855; копію
платіжного доручення на сировину від
04.02.2013 року № 00026018; копію імпортної
декларації виробника від 13.07.2012 року №
12410500ІМ048346.

За результатами розгляду поданих
документів, митний орган прийняв
рішення про коригування митної
вартості товарів від 16.10.2013 року №
500060001/2013/640143/2 та № 500060001/2013/610144/2,
застосувавши метод № 6 (резервний)
визначення митної вартості товару,
внаслідок чого митна вартість товару
(радіатори панельні сталеві) склала 1,5408
євро за кг, - замість вказаної
декларантом 1,0689 євро за кг.

Прийняття зазначеного рішення було
обумовлено тим, що вказаний період
бухгалтерської документації, а також
вказаний період графіку цін на
сировину не відповідають фактичній
даті формування поставки даної партії
товару. Крім цього, у висновку ТПП від
09.10.2013 року № 001019 зазначений середній
рівень вартості на всі артикули
радіаторів сталевих, а до митного
оформлення у комерційному інвойсі
вартість кожної позиції визначена
окремо.

Митний орган зазначив, що відсутність
складових митної вартості
унеможливлює розрахувати митну
вартість товару, у зв'язку з чим з метою
забезпечення повноти оподаткування
зазначеного товару було проведено
аналіз бази даних ЄАІС ДМСУ та
встановлено, що рівень митної вартості
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, є
більшим - (МД № 500060001/2013/038151 від 03.09.2013
року) - 1,5408 євро за кг, ніж заявлено
декларантом - 1,06890 євро за кг.

За наслідками прийнятого митним
органом рішення про коригування митної
вартості товарів від 16.10.2013 року №
500060001/2013/640143/2 TОB «Водолій-Логістик»
було сплачено до бюджету за ВМД №
500060001/2013/045606 від 16.10.2013 року загальну
суму 464766 гривень.

В свою чергу, відповідно до рішення про
коригування митної вартості товарів
від 16.10.2013 року № 500060001/2013/610144/2 TOB
«Водолій-Логістик» було сплачено до
бюджету за ВМД № 500060001/2013/045602 від 16.10.2013
року загальну суму 92690,88 гривень.

Крім того, судом встановлено, що 18.10.2013
року позивачем були подані митні
декларації № 500060001/2013/046107 та №
500060001/2013/046108, в яких також була заявлена
митна вартість товару (46398,16 євро (506669,62
грн. за курсом 10,92) та 44120,59 євро (481798,48
грн. за курсом 10,92)), визначена за першим
методом - ціною контракту, на
підтвердження чого одночасно з митною
декларацією були надані передбачені ч.2
ст.53 МК України документи, які
посвідчують підстави придбання товару,
його кількісні та якісні
характеристики, цінове та вартісне
обґрунтування: зовнішньоекономічний
контракт № 02-11 від 27.01.2011 року із
додатками, копія вантажної митної
декларації країни відправлення від
02.10.2013 року № 13343100ЕХ175847 та від 07.10.2013
року № 13343100ЕХ179646 та ін.

За результатами перевірки
вищевказаних митних декларацій
Південною митницею 22.10.2013 року винесено
картки відмови в прийнятті митних
декларацій, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
500060001/2013/00631 (т.І, а.с. 67) та № 500060001/2013/00632
(т.І, а.с. 68), а також прийняті рішення №
500060001/2013/610145/2 від 22.10.2013 року та №
500060001/2013/610146/2 від 22.10.2013 року про
коригування митної вартості (т.І, а.с.
57-62).

Крім того, судом встановлено, що 18.10.2013
року позивачем були подані митні
декларації № 500060001/2013/046107 та №
500060001/2013/046108, в яких також була заявлена
митна вартість товару (46398,16 євро (506669,62
грн. за курсом 10,92) та 44120,59 євро (481798,48
грн. за курсом 10,92)), визначена за першим
методом - ціною контракту, на
підтвердження чого одночасно з митною
декларацією були надані передбачені ч.2
ст.53 МК України документи, які
посвідчують підстави придбання товару,
його кількісні та якісні
характеристики, цінове та вартісне
обґрунтування: зовнішньоекономічний
контракт № 02-11 від 27.01.2011 року із
додатками, копія вантажної митної
декларації країни відправлення від
02.10.2013 року № 13343100ЕХ175847 та від 07.10.2013
року № 13343100ЕХ179646 та ін.

За результатами перевірки
вищевказаних митних декларацій
Південною митницею 22.10.2013 року винесено
картки відмови в прийнятті митних
декларацій, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
500060001/2013/00631 (т.І, а.с. 67) та № 500060001/2013/00632
(т.І, а.с. 68), а також прийняті рішення №
500060001/2013/610145/2 від 22.10.2013 року та №
500060001/2013/610146/2 від 22.10.2013 року про
коригування митної вартості (т.І, а.с.
57-62).

Зазначені рішення також прийняті
митним органом у зв'язку із
спрацюванням профілю ризику
автоматизованої систему аналізу та
управління ризиками щодо можливого
заниження митної вартості та у зв'язку
із тим, що у поданих документах
містяться розбіжності, а саме: в
поданих до Митного оформлення
контракті від 27.01.2011 року № 02- 11 та
інвойсах від 30.09.2013 року № 6377, 6378 та
інвойсах від 07.10.2013 року № 6457, 6458
підписи і печатки
підприємства-продавця не співпадають з
підписами та печатками в
зовнішньоекономічному договорі, що
викликає сумніви у достовірності
наданих документів.

Також у висновку ТПП від 09.10.2013 року №
001019 зазначений середній рівень
вартості на всі артикули радіаторів
сталевих, а в наданих до митного
оформлення комерційних інвойсах
вартість кожної позиції визначена
окремо. У пакувальному листі відсутнє
посилання на зовнішньоекономічний
договір та інвойс.

Зазначені обставини, на думку митного
органу, є підставами вважати, що в
наданих документах зазначені
недостовірні відомості.

На підставі п.3 ст. 53 МК України митним
органом позивачу було запропоновано
надати додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості: виписку з бухгалтерської
документації, каталоги виробника
товару, каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару.

22.10.2013 року декларант надав митному
органу: внутрішній договір між двома
нерезидентами від 16.04.2012 року № NS-302/2012/3,
копію експортної МД на закупівлю
сировини від 13.07.2012 року № 12410500IМ048346;
платіжне доручення між двома
нерезидентами від 04.02.2013 року № 00026018;
інвойс на закупівлю сировини між двома
нерезидентами від 05.04.2012 року № 07/12-20855;
графік цін на міжнародному ринку б/н
щодо вартості сталі у травні-серпні 2012
року; прайс-лист б/н.

За результатами розгляду поданих
документів, митний орган застосував
метод № 6 (резервний) визначення митної
вартості товару, відкоригувавши ціну
угоди з урахуванням комерційних умов,
внаслідок чого митна вартість товару
(радіатори панельні сталеві) по митній
декларації № 500060001/2013/046107 склала 1,5408
євро за кг, - замість вказаної
декларантом 1,0506 євро за кг., а по митній
декларації № 500060001/2013/046108 - склала 1,5408
євро за кг, - замість вказаної
декларантом 1,01677 євро за кг.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
прийняті рішення обумовлені тим, що у
внутрішньому договорі між двома
нерезидентами від 16.04.2012 року №
NS-TRMT-302/2012/3 в п.9 зазначено, що поставка
товару здійснюється у червні-липні 2012
року; а в п. 12 вказано, що здійснюється
100% оплата з моменту підпису
товаросупровідних документів/ Також
наданий декларантом інвойс між двома
нерезидентам від 05.07.2012року № 07/12-20855,
тоді як платіжне доручення № 00026018
датоване 04.02.2013 року, що унеможливлює їх
співставлення між собою. Також у
наданому прайс-листі виробника б/н
немає посилання на
зовнішньоекономічний договір.

За наслідками прийнятого митним
органом рішення про коригування митної
вартості товарів від 22.10.2013 року №
500060001/2013/640145/2 та № 500060001/2013/6401465/2 ТОВ
«Водолій-Логістик» було сплачено до
бюджету за ВМД № 500060001/2013/046714 від 23.10.2013
року загальну суму 193366 гривень, а за ВМД
№ 500060001/2013/046715 від 23.10.2013 року загальну
суму 190017,68 гривень.

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції, ТОВ «Водолій-Логістик»
посилалось на те, що незважаючи на
подання товариством необхідних для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів документів, Південною
митницею неправомірно були прийняті
рішення про коригування митної
вартості товарів та картки відмови у
прийнятті митних декларацій, що
призвело до надмірної сплати
підприємством податку на додану
вартість та мита.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
задоволення позовних вимог ТОВ
«Водолій-Логістік», зважаючи на
наступне:

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із статтею 50 Митного кодексу
України відомості про митну вартість
товарів використовуються для: 1)
нарахування митних платежів; 2)
застосування інших заходів державного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності України; 3) ведення митної
статистики; 4) розрахунку податкового
зобов'язання, визначеного за
результатами документальної
перевірки.

Частиною 2 статті 52 Митного Кодексу
України встановлено, що декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані: 1)
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом доходів і зборів ; 2) подавати
митному органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Згідно із статтею 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та
документи, що підтверджують, у
випадках, у визначених у ч. 5 та 6 т. 52
цього Кодексу та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

В силу частини 3 статті 53 Митного
кодексу України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 2 статті 54 Митного Кодексу
передбачається, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54
Митного Кодексу орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
митного органу доходів і зборів
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Згідно із статтею 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України
встановлено, що у разі якщо митна
вартість не може бути визначена за
основним методом, застосовуються
другорядні методи, зазначені у пункті 2
частини першої статті 57 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Частиною 2 статті 54 Кодексу
передбачений порядок проведення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Таким чином, основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод, тобто за ціною
договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Водолій-Логісти» надано відповідачу
для митного оформлення імпортованого
товару документи, які ідентифікували
оцінюваний товар та містили дані, що
піддавалися обчисленню,
підтверджували ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця, тобто підтверджували митну
вартість товарів за ціною договору
згідно з вимогами частин 4 та 5 статті 58
Митного Кодексу України.

В свою чергу, в обґрунтування прийняття
оскаржуваних рішень митний орган
зазначив, що у поданих позивачем
документах містяться розбіжності,
зокрема, в поданих до митного
оформлення зовнішньоекономічному
договорі від 27.01.2011 року № 02-11 та у
комерційних інвойсах різні підписи
іноземного контрактоутримувача.

Що стосується вказаних розбіжностей,
то в ході розгляду справи було
встановлено, що декларантом були
надані документи від Турецької
компанії Termo Teknik Tic ve San A.S. (т.ІІ, a.c.29-30), з
яких вбачається, що підписи та печатки
мають різний вигляд у зв'язку із тим, що
їх існує декілька, а також у зв'язку із
широким колом підписантів за
документами, які їх оформлюють.

При цьому, зміст пакувального листа
відповідає вимогам до цього документу,
та його пов'язаність із контрактом та
інвойсами підлягає перевірці.

Зважаючи на зазначене суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що у
документах постачальника за
контрактом не було допущено порушень,
розбіжностей та підробок, які б
викликали спрацювання профілю ризику у
митного органу.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції
стосовно того, що пакувальні листи
безпосередньо пов'язані із певною
доставкою та прив'язані до інвойсів, у
зв'язку із чим зауваження митного
органу про те, що у пакувальних листах
відсутнє посилання на
зовнішньоекономічний договір або
інвойс є необґрунтованими.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
постачальником ціни на сировину не
змінювались, а надані
фінансово-бухгалтерські документи
співвідносяться із поставками товару.

Крім того, декларантом було надано
висновок № Our ref.CUO-e № 000814 від 08.08.2013 року
(т.ІІ, а.с.6), відповідно до якого ціни на
радіатори для центрального опалення
стальні, панельні, пофарбовані,
штамповані, з кріпленням у комплекті, TM
«Termoteknik», виробництво «Тепло Teknik Tacaret VE
Sanayi A.S.» (Турччина), визначені у валюті
євро за 1 кг - 1,02-1,05 євро (довідка дійсна
до 01.11.2013 року), джерело інформації -
Центр Міжнародної Комерційної
Інформації.

Зважаючи на все вищезазначене колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що відповідач не підтвердив
належними доказами та аргументованими
доводами наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Оскаржувані рішення про коригування
митної вартості товарів від 16.10.2013 року
№№ 500060001 /2013/610143/2, 500060001 /2013/610144/2, від
22.10.2013 року №№ 500060001/2013/610145/2,
500060001/2013/610146/2 митним органом прийняті
без обґрунтування неможливості
застосувати інші методи та без
зазначення, які саме розбіжності
містять документи, що підтверджують
вартість ввезеного товару, та які були
подані декларантом.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем.

Формально нижчий рівень митної
вартості імпортованого позивачем
товару від рівня митної вартості
іншого митного оформлення не може
розцінюватися як заниження позивачем
митної вартості, не є перешкодою для
застосування першого методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

Зважаючи на зазначене колегія суддів
суду апеляційної інстанції вважає, що
прийняті Південною митницею рішення
про коригування митної вартості
товарів № 500060001 /2013/610144/2 від 16.10.2013 року,
№ 500060001/2013/610143/2 від 16.10.2013 року, №
500060001/2013/610145/2 від 22.10.2013 року, №
500060001/2013/610146/2 від 22.10.2013 року та картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України Південної
митниці Міністерства доходів і зборів
України № 500060001/2013/00626 від 16.10.2013 року, №
500060001/2013/00625 від 16.10.2013 року, №
500060001/2013/00631 від 22.10.2013 року, №
500060001/2013/00632 від 22.10.2013 року є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Що стосується вимог позивача щодо
стягнення з Державного бюджету на
користь ТОВ «Водолій-Логістик»
надмірно сплачених сум мита та податку
на додану вартість, колегія суддів
зазначає наступне:

Відповідно до п. 3.5 Порядку
розрахунково-касового обслуговування
через органи Державного казначейства
України митних та інших платежів, які
вносяться до/або під час і митного
оформлення, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України,
Державної митної служби України від
24.01.2006 року № 25/44, кошти, що підлягають
зарахуванню до Державного бюджету
України, не пізніше наступного
робочого дня після дати завершення
митного оформлення товарів
перераховуються митними органами з
депозитних рахунків 3734, відкритих в
ГУДК України в місті Києві, на рахунки з
обліку доходів, відкриті в головних
управліннях Державного казначейства
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
у розрізі митних органів і кодів
бюджетної класифікації доходів
бюджету.

В свою чергу, з доводами апелянтів про
відсутність підстав для стягнення
вказаної вище суми з бюджету, колегія
суддів не погоджується, оскільки в разі
невжиття відповідачем (митницею)
відповідних заходів для повернення
зайво сплачених позивачем до бюджету
коштів, способом захисту права ТОВ
«Водолій -Логістик» може бути вимога
про стягнення зазначених коштів з
Державного бюджету України.

При цьому, враховуючи відсутність
спору про суму переплати податку, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність вжиття заходів,
спрямованих на захист інтересів
позивача в сфері публічно-правових
відносин.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ
«Водолій-Логістик» в частині стягнення
надмірно сплачених платежів до
державного бюджету України у загальній
сумі 295188,95 грн., з яких мито в сумі 56767,11
грн. та податку на додану вартість в
сумі 238421,84 грн. є правомірними та
підлягають задоволенню.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, правильно по суті вирішено
справу та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області та
Південної митниці Міндоходів України
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 02 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя: Т.М.
Танасогло

Суддя:
О.В. Яковлєв