Справа № 820/2022/14
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р.
№ 820/2022/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В,

при секретарі судового засідання -
Тайцеві А.Л.

за участю:

представника позивача - Єрісової Н.М.

представника відповідача - Ємець О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Харківське підприємство автобусних
станцій" до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Харківське підприємство
автобусних станцій», звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, в якому просив суд
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 23.01.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що податкове повідомлення -
рішення, прийняте відповідачем за
результатами проведення перевірки
слід скасувати, оскільки акт перевірки,
на підставі якого було прийнято
податкове повідомлення - рішення,
ґрунтується на висновках, які
суперечать діючому законодавству
України, оскільки доводи відповідача
щодо порушення позивачем вимог п.44.1
ст.44, п.198.1, п.198.3 ст..198 Податкового
кодексу України є необґрунтованими та
безпідставними.

Відповідач в письмових запереченнях,
наданих до суду, заперечував проти
позову, зазначивши, що порушення,
встановлені в ході перевірки позивача,
зафіксовані належним чином в акті
перевірки, а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято на
законних підставах та відповідає
чинному законодавству, у зв'язку з чим
просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, посилаючись на
суперечність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
фактичним обставинам та вимогам
чинного законодавства.

Представник відповідача в судове
засідання прибув, підтримав доводи,
викладені в запереченні, просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Публічне акціонерне товариство
«Харківське підприємство автобусних
станцій» знаходиться на податковому
обліку, як платник податків, зборів
(обов'язкових платежів) в
Спеціалізованій державній податковій
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів з 01.01.2002 р. за №259, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію платника податку на додану
вартість .

Судом встановлено, що фахівцями
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів була проведена
документальна планова перевірка ПАТ
«Харківське підприємство автобусних
станцій» (), з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2012 по
31.12.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2012 р. по
31.12.2012 р.

Результати перевірки оформлені актом
№ 2/46-10/03115293 від 10.01.2014 р.

Згідно висновків вказаного акту
перевірки за твердженням перевіряючих
в діяльності ПАТ «Харківське
підприємство автобусних станцій»
зокрема встановлено порушення: вимог
п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого
підприємством занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 14860,0 грн.
в тому числі: за червень 2012 року на суму
1704 грн., за вересень 2012 року на суму 9271
грн., за грудень 2012 року на суму 3885 грн.

На підставі висновків акту
перевірки № 2/46-10/03115293 від 10.01.2014 р.
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів винесено податкове
повідомлення - рішення № від
23.01.2014 р., яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 14860,0 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями
3715,0 грн.

Як свідчать матеріали справи,
фактичною підставою для відображення в
акті порушення п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України і винесення спірного
податкового повідомлення - рішення
слугував викладений в акті висновок
відповідача про те, що взаємовідносини
ПАТ «Харківське підприємство
автобусних станцій» з ПП «Буд Спец
Чугуїв» та ТОВ «Етро-М» не пов'язані з
фінансово-господарською діяльністю
підприємства що перевіряється. Даний
висновок зроблений відповідачем на
підставі актів контрагентів позивача,
господарські операції з якими мали
безпосередній вплив на вказані
порушення.

Однак суд не погоджується з висновками,
зазначеними в акті перевірки №
2/46-10/03115293 від 10.01.2014 р., виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що між ПАТ
«Харківське підприємство автобусних
станцій» та ПП «Буд Спец Монтаж Чугуїв»
було укладено договір підряду №12 від
30.08.2012 року, предметом якого було
налагодження системи опалення та
заміна каналізації санвузла 2-го
поверху Куп'янської автостанції ПАТ
«Харківське підприємство автобусних
станцій» (а.с.102-103).

Свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 17.11.2006 р.
Підтверджено, що Куп'янська
автостанція ПАТ «Харківське
підприємство автобусних станцій»
належить на праві приватної власності
ПАТ «Харківське підприємство
автобусних станцій».

На виконання умов договору № 12, ПП «Буд
Спец Монтаж Чугуїв» було складено та,
відповідно, передано замовнику послуг
(ПАТ «Харківське підприємство
автобусних станцій») всі необхідні
первинні документи для придбання
послуг по ремонту: акт договірної ціни
за послуги, визначений згідно ДБН Д.
1.1.-1-2000, локальний кошторис №1, №2 до
договору № 12 від 30.08.2012 року, відомість
ресурсів до договірної ціни,
розрахунок №1-2 загальновиробничих
витрат в складі договірної ціни,
розрахунок № 5 «Кошторисний прибуток»,
локальний кошторис №3.

За погодженням між сторонами щодо
кошторису та об'єму робіт, ПП «Буд Спец
Монтаж Чугуїв» було проведено ряд
робіт по ремонту, що передбачені
договором та, відповідно, було складено
акт приймання - здачі робіт за жовтень
2012 року за № 1 (даний акт також
одночасно є підставою для проведення
розрахунків між сторонами, про що
зазначено в самому акті з поміткою
«підстава: договірна ціна»), відомість
ресурсів до акту приймання-передачі
робіт №, розрахунок №5 (кошторисний
прибуток), розрахунок №6 (засоби на
покриття адміністративних витрат,
розрахунок №1-1 прямих витрат і
загальновиробничих витрат до акту №1
за жовтень 2012 року, розрахунок №1-2
загальновиробничих витрат до акту №1
за жовтень 2012 року, відомість,
податкові накладні від 31.08.2012 року № 21
та від 19.10.2012 року № 28(а.с.104-150)

Розрахунки за даним договором
проводились у безготівковій формі, що
підтверджується наступними платіжними
дорученнями: від 31.08.2012 року № 1050 - 55 624, 33
грн., від 19.10.2012 року №601 - 23 310,77 грн.

Крім того, між ПАТ «Харківське
підприємство автобусних станцій» та ПП
«Буд Спец Монтаж Чугуїв» було укладено
договір підряду № 7 від 07.05.2012 року,
предметом якого було заміна вузла
обліку холодної води до будівлі ПАТ
«Харківське підприємство автобусних
станцій» (будівля №1)(а.с.85).

На виконання умов договору № 07, ПП «Буд
Спец Монтаж Чугуїв» було складено та,
відповідно, передано замовнику послуг
(ПАТ «Харківське підприємство
автобусних станцій») всі необхідні
первинні документи для придбання
послуг по ремонту: акт договірної ціни
за послуги, визначений згідно ДБН Д.
1.1.-1-2000, локальний кошторис б/н. до
договору № 07 від 07.05.2012 року, відомість
ресурсів до договірної ціни,
розрахунок №1-1 прямих витрат та
загальновиробничих витрат в складі
договірної ціни, розрахунок № 1-2
загальновиробничих витрат в складі
договірної ціни (а.с. 86-101).

За погодженням між сторонами щодо
кошторису та об'єму робіт, ПП «Буд Спец
Монтаж Чугуїв» було проведено ряд
робіт: по ремонту, що передбачені
договором та, відповідно, було складено
акт приймання - здачі робіт за травень
2012 року за № 1 (даний акт також
одночасно є підставою для проведення
розрахунків між сторонами, про що
зазначено в самому акті з поміткою
«підстава: договірна ціна»), розрахунок
№5 (кошторисний прибуток), розрахунок
№6 (засоби на покриття
адміністративних витрат, податкові
накладні від 08.05.2012 року № 10 та від
23.05.2012 року №11.

Розрахунки за даним договором
проводились у безготівковій формі, що
підтверджується платіжними
дорученнями від 31.08.2012 року № 1050 - 55 624, 33
грн. та від19.10.2012 року №601 -23 310,77 грн.

На час здійснення господарських
операцій було зареєстровано як
юридична особа та було платником
податку на додану вартість, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи Свідоцтвом про державну
реєстрацію юридичної особи №165081 та
Свідоцтвом про реєстрацію платника
податку на додану вартість 078374
(а.с.211-216).

Також, судом встановлено, що між ПАТ
«Харківське підприємство автобусних
станцій» та ТОВ «ЕТРО-М», на підставі
рахунку-фактури № 14/6-12-1 і 14/6-12, було
укладено угоду про комплекс робіт з
повірки теплолічильника,
встановленого на автостанції в м.
Чугуїв, заміна елементів живлення
теплолічильника та демонтаж і монтаж
теплолічильника на об'єкті.

Роботи було виконано в повному обсязі,
про що свідчить акт виконаних робіт від
04 липня 2012 року, виписані податкові
накладні від 19.06.2012 року та від 21.06.2012
року, які і стали підставою для
розрахунків між підприємствами.
(а.с.222-227)

Розрахунки за даною угодою проводились
у безготівковій формі, що
підтверджується платіжними
дорученнями від 19.06.2012 року № 566 - 1506,72
грн. та від 21.06.2012 року №660 -1900,38 грн.(а.с.
234-235)

На час здійснення господарських
операцій ТОВ «»ЕТРО-М» було
зареєстровано як юридична особа та
було платником податку на додану
вартість, що підтверджується наявними
у матеріалах справи довідкою АА №675827 з
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України та
Свідоцтвом про реєстрацію платника
податку на додану вартість
29287432(а.с.229-233).

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу
України, податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК
України передбачено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок, що у ПК України
передбачено єдину підставу для
формування податкового кредиту, а саме
наявність у платника податку - покупця
належним чином оформленої податкової
накладної або митної декларації.

В даному випадку виконання угод між
позивачем та контрагентами ПП «Буд
Спец Монтаж Чугуїв», ТОВ «»ЕТРО-М»
підтверджується платіжними
дорученнями, податковими накладними та
іншими первинними документами
бухгалтерського обліку які містяться в
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до ст.201.1 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Водночас, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи із приписів вказаних
норм, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

З огляду на встановлені обставини у
справі, враховуючи індивідуальний
характер юридичної відповідальності
особи, встановлений статтею 61
Конституції України, суд зазначає, що у
разі порушення контрагентами платника
податків чинного законодавства,
відповідальність та негативні
наслідки настають саме щодо цих осіб.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податків права на
віднесення сум до складу податкового
кредиту у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови його
отримання (сплатив ПДВ у ціні
замовлених та фактично виконаних
робіт) та має документальне
підтвердження розміру податкового
кредиту.

З наведених норм законодавства та
досліджених матеріалів справи, суд
зазначає; що ПАТ «Харківське
підприємство автобусних станцій»
виконало вимоги законодавства,
сплативши податок на додану вартість в
ціні товару (послуг) контрагентів ПП
«Буд Спец Монтаж Чугуїв», ТОВ «»ЕТРО-М»,
які, в свою чергу, виконали вимоги
діючого законодавства, видавши ПАТ
«Харківське підприємство автобусних
станцій» належним чином оформлені
податкові накладні на сплачені суми
податку.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що досліджені первинні документи в
сукупності свідчать про реальність
виконання укладених між ПАТ
«Харківське підприємство автобусних
станцій» та ПП «Буд Спец Монтаж
Чугуїв», ТОВ «»ЕТРО-М» угод, та, як
наслідок, правомірність віднесення
позивачем сум податку на додану
вартість до податкового кредиту.

Сторонами за договорами погоджені всі
істотні умови і досягнута домовленість
щодо їх виконання. Виконання договорів
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами, тобто
договір між позивачем і контрагентами
мали реальний характер.

Судом не встановлені факти, які
свідчили б про те, що зміст договору не
відповідає діючому законодавству
України, дійсним намірам сторін та що
ці наміри спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Під час укладання
спірних договорів та у момент їх
виконання, сторони за спірними
договорами є зареєстрованими, у
встановленому законом порядку,
платниками податку на додану вартість,
що підтверджується матеріалами даної
адміністративної справи

Отримані позивачем від контрагента
зазначені податкові не мають
недоліків, відповідно ч.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", та п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88), що спричиняють втрату
ними статусу первинного документа.

Крім того, суд при розгляді справи,
керуючись приписами ст. 8 КАС України,
бере до уваги, що обмеження права
сумлінного платника податку на
формування податкового кредиту у
зв'язку з порушенням його
контрагентами порядку обліку та
звітування по податкам суперечать
практиці Європейського суду з прав
людини. Так, відповідно п. 57 Рішення
Європейського суду з прав людини по
справі "Булвес"АД проти Болгарії від
22.01.09 р. судом було зазначено, що
оскільки компанія-заявник у повному
обсязі та вчасно виконала обов'язки з
дотримання встановлених
Державою-членом Конвенції норм
стосовно ПДВ та не мала засобів для
забезпечення виконання податкових
зобов'язань постачальником і не знала
про невиконання останнім своїх
обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі. Відповідачем не доведено
обізнаності позивача щодо
недобросовісного декларування своїх
зобов'язань його контрагентами. Отже,
позивач не може нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку. Такі
вимоги, на думку Європейського суду з
прав людини, є надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах
справи наявні податкові накладні та
інші первинні документи, які оформлені
належним чином, містять усі необхідні
реквізити, підписи уповноважених осіб
ПП «Буд Спец Монтаж Чугуїв», ТОВ
«»ЕТРО-М», а також те, що видані
позивачу податкові накладні належно
оформлені контрагентами, які
знаходились в Єдиному державному
реєстрі, були зареєстровані платниками
податку на додану вартість, судом
встановлено, що спірні правовідносини
були здійснені позивачем з дотриманням
вимог чинного податкового
законодавства та не потягли за собою
заниження зобов'язань платника
податків за відповідні звітні періоди
в цілому.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
висновки, і не довів правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення. За таких умов,
оскаржуване позивачем податкове
повідомлення-рішення № від 23.01.2014
р не відповідає вимогам закону, що є
підставою для його скасування.

Враховуючи зазначене суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України,
враховуючи, що рішення приймається на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд дійшов
висновку про необхідність стягнення
документально підтверджених судових
витрат з держбюджету на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 71, 94,159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Харківське
підприємство автобусних станцій" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення-рішення- задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від
23.01.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету
України (р/р 4011, отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м. Харкова
Харківської області, код 37999628, МФО 851011,
банк ГУДКСУ у Харківській області) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Харківське підприємство
автобусних станцій" ( )
судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
на постанову суду протягом десяти днів
з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Суддя
Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений
11.03.2014 року.