Справа № 1609/2а-459/12
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.Справа № 1609/2а-459/12Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
пенсійного фонду України в Полтавській
області на постанову Київського
районного суду м. Полтави від 24.05.2012р.
по справі № 1609/2а-459/12

за позовом Головного управління
пенсійного фонду України в Полтавській
області

до Відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області

про зобов'язання вчинити дії по
скасуванню постанови державного
виконавця,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Головне управління пенсійного
фонду України в Полтавській області,
звернувся до суду з позовом до Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області, в якому просив скасувати
постанову про стягнення виконавчого
збору від 24.11.2011 року ВП №28448688,
скасувати постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій від 24.11.2011 року ВП №28448688.

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 24.05.2012 року позов
задоволено частково: скасовано
постанову державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області від 24.11.2011 року про
стягнення з Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області витрат на проведення
виконавчих дій у сумі 57,41 грн., в іншій
частині позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції в частині та прийняти
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ч. 4 ст. 24, ст. 45 Закону України
"Про виконавче провадження", п. 4.15.2
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 р., що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також на доводи та обставини
викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
постановою Київського районного суду
м. Полтави, що набрала законної сили,
Головне управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області
зобов`язано здійснити перерахунок
пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 %
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування», та провести відповідні
виплати з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007,
з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з
01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року
включно з урахуванням проведених
виплат.

На виконання зазначеного рішення 19
травня 2011 року виданий виконавчий лист
№ 2а-343/10.

24 листопада 2011 року державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Міщаніним О.В. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження. Даною постановою
позивачу надано 7-денний строк для її
добровільного виконання.

Позивачем у строк обумовлений
постановою ВДВС, постанова добровільно
виконана не була.

Відповідачем у зв'язку з невиконанням
постанови суду була винесена постанова
від 24.11.2011 року про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 1 360 грн., а
також постанова про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчий дій у сумі 57 грн. 41 коп.

Не погодившись з винесеними
відповідачем постановами, позивач
звернувся із зазначеним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що при
прийняті постанов від 24 листопада 2011
року про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій та про
стягнення з боржника виконавчого
збору, відповідач діяв на підставах, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано, з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до статті 4 та 5 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на майно боржника;
2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; 3) вилучення у
боржника і передача стягувачеві певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.
Державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Згідно п.1.5 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №74/5 від
15.12.1999р. 9 (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), заходами примусового
виконання рішень є: звернення
стягнення на грошові кошти боржника;
звернення стягнення на інші види майна
боржника; звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; вилучення у
боржника й передача стягувачеві певних
предметів, зазначених у рішенні;
відібрання дитини; інші заходи,
передбачені рішенням.

Згідно частини 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до частини 1 статті 27
вказаного Закону у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Згідно статті 28 Закону № 606-ХІV, у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постанню державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 4.16.1 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 15 грудня
1999 року № 74/5 передбачено, що у разі
невиконання рішення у строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, стягується
виконавчий збір у розмірі десяти
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а за невиконання рішення
немайнового характеру у строк,
установлений для добровільного його
виконання, з боржника після повного
виконання рішення у тому самому
порядку стягується виконавчий збір - у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян із
боржника-громадянина і в розмірі
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян - з боржника
- юридичної особи.

Виконавчий збір не стягується із
страховиків, які здійснюють державне
обов'язкове особисте страхування, при
виконанні державними виконавцями
рішень про стягнення коштів за
державним обов'язковим особистим
страхуванням, та з осіб, звільнених від
його сплати згідно з законодавством, а
також за виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог.

Згідно п. 4.16.2. вказаної Інструкції
постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься при першому
надходженні виконавчого документа
державному виконавцю після завершення
строку, наданого для добровільного
виконання, та встановлення, що рішення
боржником у добровільному порядку не
виконано.

Таким чином, виконавчий збір - це
санкція відповідальності майнового
характеру, що накладається на боржника
за невиконання рішення у строк,
встановлений для його добровільного
виконання.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції,
чинній на час винесення оскаржуваної
постанови) за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладання провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам.

Разом з тим, з матеріалів справи
встановлено, що позивач з такою заявою
до підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області не звертався.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що постанова про стягнення
виконавчого збору від 24 листопада 2011
року прийнята відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», прийнята державним
виконавцем у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законом.

Колегія суддів не приймає доводи
позивача про те, що виконавчий збір не
підлягав стягненню, оскільки
виконувалося судове рішення про
стягнення періодичних платежів,
виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 28 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про стягнення
періодичних платежів. Разом з тим, у
виконавчому листі не передбачалося
стягнення платежів, натомість
зобов'язано боржника вчинити певні дії
- здійснити перерахунок та провести
відповідні виплати, тобто мало місце
виконання рішення зобов'язального
характеру .

Щодо стягнення з позивача витрат на
проведення виконавчих дій, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження» до
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: 1) перевезення, зберігання і
реалізації майна боржника; 2) послуг
експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій; 3)
поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; 4) проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; 5) розміщення
оголошення в засобах масової
інформації; 6) виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження, ведення Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень; 7) інших витрат, необхідних
для забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що 25
листопада 2011 року державним виконавцем
складено акт про витрати на проведення
виконавчих дій, в якому визначено
перелік та суми витрат, пов'язаних з
проведенням виконавчих дій, загальний
розмір яких склав 46 грн. 71 коп.

На підставі вказаного акту винесено
постанову від 25 листопада 2011 року про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій.

Колегія суддів зазначає, що постанова
про стягнення витрат на проведення
виконавчих дій відповідає вимогам
статті 41 Закону України «Про виконавче
провадження».

При цьому, колегія суддів не приймає
доводи позивача про те, що витрати не
підтверджені документально, оскільки
перелік витрат відповідачем визначено
в акті від 25 листопада 2011 року, який
надано на вимогу суду апеляційної
інстанції, при виконанні приписів ч. 4,
ч. 5 ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Аналізуючи зазначені норми чинного
законодавства та встановивши фактичні
обставини справи, колегія суддів
дійшла висновку, що дії державного
виконавця відповідають вимогам
чинного законодавства України, а
постанови про стягнення виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій від 24 листопада 2011 року
прийняті в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України, а тому
підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Київського районного суду м. Полтави
від 24.05.2012 року по справі № 1609/2а-459/12
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів підтверджує, що
при прийнятті судового рішення у
справі суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління пенсійного фонду України в
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 24.05.2012р. по справі №
1609/2а-459/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій
С.П.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Перцова Т.С.