Справа № К/9991/12792/11-С
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/12792/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 листопада 2010 року

у справі № 2а-484/10/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 05
липня 2010 року
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (позивач) до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м.
Харкова (відповідач) задоволено в
повному обсязі. Скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 11
грудня 2009 року та № /0 від 11 грудня
2009 року.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано правомірністю формування
позивачем даних податкового обліку в
охоплений перевіркою період з огляду
на використання орендованих
транспортних засобів (автомобіля та
бортового причепу) у власній
господарській діяльності.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 листопада
2010 року апеляційну скаргу ДПІ у
Київському районі м. Харкова
задоволено. Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 05
липня 2010 року скасовано.
Прийнято нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, позивач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права ставиться
питання про скасування постанови
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 листопада
2010 року та залишення без змін постанови
Харківського окружного
адміністративного суду від 05
липня 2010 року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2007 року по 30 червня 2009
року, за результатами якої складено акт
№
7707/17-218/НОМЕР_1 від 26 листопада 2009 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 11 грудня 2009 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 7
962,00 грн. (5 308,00 грн. - основний платіж, 2
654,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції),
та податкове повідомлення-рішення №
/0 від 11 грудня 2009 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 5 539,35 грн. (5 539,35
грн. - основний платіж, 0,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня
1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) у зв'язку з
протиправним включенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
автомобільних шин та матеріалів для
технічного ремонту транспортних
засобів, а також неправомірним
віднесенням до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, транспортного податку та
амортизаційних відрахувань від
вартості запасних частин та матеріалів
для ремонту транспортних засобів.

При цьому судом апеляційної інстанції
встановлено, що спірні автомобіль та
бортовий причеп орендовано позивачем у
фізичної особи ОСОБА_4 на підставі
договору оренди транспортних засобів
№ 11/06 від 22 листопада 2006 року та
додаткової угоди до нього № 1 від 17
липня 2009 року, які нотаріально не
посвідчено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Статтею 799 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачено,
що договір найму транспортного засобу
укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного
засобу за участю фізичної особи
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із статтею 654 ЦК України
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 220
ЦК України у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною 2 статті 215 ЦК
України недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Частиною 1 статті 236 ЦК України
передбачено, що нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 216
ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

А відтак, оскільки, як встановлено
судом апеляційної інстанції, договір
оренди транспортних засобів № 11/06 від 22
листопада 2006 року та додаткову угоду до
нього № 1 від 17 липня 2009 року оформлено
не в установленому законом порядку, а
саме - нотаріально не посвідчено, вони є
нікчемними, а відтак не створюють
юридичних наслідків, зокрема, щодо
надання права позивачу на зменшення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість та об'єкта
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 листопада
2010 року такою, що прийнята з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до її
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від
16 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.