Справа № 2а-13574/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/65234/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Зайця В.С.,Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Бердянської міської
ради Запорізької області, треті особи -
Бердянський державний педагогічний
університет, Бердянська міжрайонна
природоохоронна прокуратура
Запорізької області про визнання
нечинними рішень органу місцевого
самоврядування, за касаційною скаргою
Бердянського державного педагогічного
університету на постанову
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 14 жовтня 2011
року і ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 3 жовтня 2012 року,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з вказаним позовом, у якому
просила:

визнати нечинним рішення Бердянської
міської ради Запорізької області № 48
від 30.12.2010 в частині скасування пункту
1.66 рішення 86 сесії Бердянської міської
ради п'ятого скликання від 30.06.2010 № 14
«Про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки»;

визнати нечинним рішення Бердянської
міської ради Запорізької області 46 від
30.12.2010 в частині скасування пункту 8.1
рішення 96 сесії Бердянської міської
ради п'ятого скликання від 26.08.2010 № 6
«Про передачу у власність та в оренду
земельних ділянок громадянам».

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 14 жовтня 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 3 жовтня 2012 року, позов задоволено.
Визнано нечинним рішення Бердянської
міської ради Запорізької області № 48
від 30.12.2010 в частині скасування пункту
1.66 рішення 86 сесії Бердянської міської
ради п'ятого скликання від 30.06.2010 № 14
«Про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки». Визнано нечинним
рішення Бердянської міської ради
Запорізької області 46 від 30.12.2010 в
частині скасування пункту 8.1 рішення 96
сесії Бердянської міської ради п'ятого
скликання від 26.08.2010 № 6 «Про передачу у
власність та в оренду земельних
ділянок громадянам».

У касаційній скарзі Бердянський
державний педагогічний університет,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та ухвалити нове
судове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_4, посилаючись на законність
судових рішень, просить залишити їх без
змін.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і правової оцінки обставин у справі у
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України), колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Встановлено, що 30.06.2010 на 86 сесії п'ятого
скликання Бердянською міською радою
прийнято рішення № 14 «Про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки», пунктом 1.66 якого вирішено
надати ОСОБА_4 земельну ділянку
орієнтовною площею 0,0072 га, розташовану
по АДРЕСА_1 для будівництва
індивідуального гаража.

26.08.2010 на 26 сесії п'ятого скликання
Бердянською міською радою прийнято
рішення № 6 «Про передачу у власність
та в оренду земельних ділянок
громадянам», пунктом 8.1 якого вирішено
надати ОСОБА_4 земельну ділянку площею
0,0072 га з присвоєнням поштової адреси:
АДРЕСА_1

В подальшому 30.12.2010 міською радою
прийняті наступні рішення, які є
предметом спору у справі:

№ 46 «Про протест Бердянської
природоохоронної міжрайонної
прокуратури Запорізької області на
пункт 8.1 рішення Бердянської міської
ради № 6 від 26.08.2010», пунктом 2 якого
скасовано пункт 8.1 рішення 26 сесії
п'ятого скликання Бердянської міської
ради № 6 «Про передачу у власність та в
оренду земельних ділянок громадянам»;

№ 48 «Про протест Бердянської
природоохоронної міжрайонної
прокуратури Запорізької області на
пункт 1.66 рішення Бердянської міської
ради № 14 від 30.06.2010», пунктом 2 якого
скасовано пункт 1.66 рішення 86 сесії
п'ятого скликання Бердянської міської
ради № 14 «Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки».

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходили з наступного.

У статті 21 Закону України «Про
прокуратуру», у редакції на час спірних
правовідносин, визначено, що протест на
акт, що суперечить закону, приноситься
прокурором, його заступником до органу,
який його видав, або до вищестоящого
органу. У такому ж порядку приноситься
протест на незаконні рішення чи дії
посадової особи.

У протесті прокурор ставить питання
про скасування акта або приведення
його у відповідність з законом, а також
припинення незаконної дії посадової
особи, поновлення порушеного права.

Протест прокурора зупиняє дію
опротестованого акта і підлягає
обов'язковому розгляду відповідним
органом або посадовою особою у
десятиденний строк після його
надходження. Про наслідки розгляду
протесту в цей же строк повідомляється
прокурору.

Таким чином протест прокурора не є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
оскільки він здійснював прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів, а не владні
управлінські функції.

Крім того протест не спричиняє
виникнення будь-яких прав і обов'язків
осіб чи суб'єктів владних повноважень,
крім обов'язку відповідного органу
щодо його розгляду. При цьому у особи,
якій адресований протест, залишається
право прийняти за наслідками його
розгляду відповідне рішення на власний
розсуд, або не приймати його взагалі.
Правові наслідки такої поведінки
кореспондуються з передбаченим
Законом правом прокурора на звернення
до суду з позовом про визнання
опротестованого акта незаконним.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

У зв'язку із неоднаковим застосуванням
даного пункту закону та за
необхідністю офіційного тлумачення
положень частини другої статті 19,
статті 144 Конституції України, статті 25,
частини чотирнадцятої статті 46, частин
першої, десятої статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
Конституційним Судом України прийнято
рішення 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009,
справа № 1-9/2009 (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування).

У пункті 5 вказаного рішення
Конституційний Суд України вказав про
те, що у Конституції України зазначено,
що рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду (частина
друга статті 144). Цьому конституційному
положенню відповідають Закон, у
частині десятій статті 59 якого
визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їх невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку, та інші закони України, згідно
з частиною третьою статті 8 якого
рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції або
законам України зупиняються в
установленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Системний аналіз цих конституційних і
законодавчих положень та положень
пункту 5 статті 121, пункту 9 розділу XV
«Перехідні положення» Конституції
України свідчить, що на прокуратуру
України покладено нагляд за
додержанням прав і свобод людини і
громадянина, додержанням законів з цих
питань органами місцевого
самоврядування. Закон України «Про
прокуратуру», прийнятий до набуття
чинності Конституцією України, є
чинним у частині, що не суперечить
Основному Закону України, і передбачає
порядок зупинення рішень органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України. Цим законом
установлено, що при виявленні порушень
закону прокурор у межах своєї
компетенції має право опротестовувати
акти виконавчих органів місцевих рад
та вносити подання або протести на
рішення місцевих рад залежно від
характеру порушень. Протест прокурора
приноситься до органу, який видав цей
акт і зупиняє його дію, прокурору
надається право звернутися із заявою
до суду про визнання акта незаконним, і
подача такої заяви зупиняє дію
правового акта (частини перша, третя,
четверта статті 21 Закону України «Про
прокуратуру»).

За таких обставин Конституційний Суд
України дійшов висновку, що за змістом
частини другої статті 144 Конституції
України, частини десятої статті 59
Закону рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються
прокурором у встановленому Законом
України «Про прокуратуру» порядку з
одночасним зверненням до суду. При
цьому Конституційний Суд України
зазначає, що право прокурора
оскаржувати до суду рішення органів
місцевого самоврядування не є
абсолютним, оскільки у Конституції
України закріплено, що її норми є
нормами прямої дії, а отже, звернення до
суду для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина, як і право
на оскарження в суді рішень органів
місцевого самоврядування гарантується
безпосередньо на підставі Конституції
України кожному (частина третя статті 8,
частина друга статті 55).

Зі змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як зазначено Конституційним
Судом України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України вказав, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Встановлено, що рішенням Бердянської
міської ради № 14 від 30.06.2010 та № 6 від
26.08.2010 є ненормативними актами ради і
повністю вичерпують свою дію їх
виконанням, а тому їх скасування в
односторонньому порядку є незаконним,
а відтак суди прийшли до
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для визнання спірних рішень в
частинах нечинними.

В силу вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що
Бердянська міська рада Запорізької
області діяла не на підставі та в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, і
доводи касаційної скарги його не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд,-

ухвалив:

Касаційну скаргу Бердянського
державного педагогічного університету
залишити без задоволення, а постанову
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 14 жовтня 2011
року і ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 3 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: