Справа № 2а-4716/10/1370
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року
Справа №
9959/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Державної інспекції з контролю
за цінами у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2010 року по справі за позовом Львівської
обласної державної хлібної інспекції
до Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
наказів про проведення перевірки та
рішення про застосування економічних
санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

Львівська обласна державна хлібна
інспекція звернулась з
адміністративним позовом до Державної
інспекції з контролю за цінами у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування наказу
відповідача про проведення планової
перевірки №152-орг від 06.04.2010 року
строком на 15 днів, №155-орг від 06.04.2010
року про продовження терміну перевірки
та рішення відповідача №171 «Про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін»
від 14.05.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що продовження
строку здійснення планового заходу не
допускається; відповідач порушив
строки проведення перевірки та порядок
оформлення акту перевірки; відповідно
до Положення «Про Державну хлібну
інспекцію Автономної республіки Крим,
обласну державну хлібну інспекцію»,
затверджену наказом Міністерства
аграрної політики України №372 від
21.10.2004 року та зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 24.11.2004
року за №1493/10092 (п.4.8, 4.9) позивач має
право надавати відповідно до
законодавства на договірних умовах
платні послуги підприємствам,
установам та організаціям з визначення
якості зерна, висновки щодо ведення
кількісно-якісного обліку зерна та
продуктів його переробки. Тому, як
вважає позивач, висновки відповідача
про те, що позивач при наданні платних
послуг протягом 2008-2009 років в умовах
відсутності затвердженого Кабінетом
Міністрів України переліку платних
послуг неправомірно отримав кошти в
сумі 152 633,72 грн. та необґрунтовано
отримав виручку за період з 15.05.2009 року
по 31.12.2009 року на суму 73727,46 грн., є
неправомірними. Крім цього, як зазначив
позивач, при застосуванні економічних
санкцій відповідач неправомірно
керувався п.7.11. ст.7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
оскільки цей Закон не може
застосовуватися у правовідносинах
ціноутворення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2010 року позовні вимоги задоволено
частково. Рішення Державної інспекції
з контролю за цінами в Львівській
області №171 від 14.05.2010 року про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін
скасовано, врешті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням сторона відповідача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просять його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги в
основному покликається на те, що
постанова Кабінету Міністрів України
від 23.07.2009року № 834 «Про затвердження
Порядку надання платних послуг
Державними хлібними інспекціями
Автономної республіки Крим та областей
і використання коштів, що надходять як
плата за їх надання, а також Переліку та
вартості таких послуг» набрала
чинності лише з 01.01.2010 року, надання
Інспекцією згаданих вище послуг на
платній основі в 2008-2009 роках є
неправомірним.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

У разі неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що Державною
інспекцією з контролю за цінами у
Львівській області позивачеві було
подано повідомлення про проведення
планової перевірки щодо дотримання
встановленого порядку формування,
встановлення та застосування цін і
тарифів, яка мала проводитися з 06.04.2010
року по 26.04.2010 року. Проведення планової
перевірки було призупинено наказом
№188-орг від 26.04.2010 року та наказом 205-орг
від 07.05.2010 року поновлено її термін на
один день. На підставі проведеної
перевірки було складено Акт №000209 від
07.05.2010 року, відповідно до якого
відповідач зазначив, що при наданні
платних послуг, протягом 2008-2009 років, в
умовах відсутності затвердженого КМУ
Переліку платних послуг, Львівською
обласною державною хлібною інспекцією
неправомірно отримано кошти в сумі
152633,72 грн. та необґрунтовано отримано
виручку за період з 15.05.2009 року по 31.12.2009
року на суму 73727,46 грн., чим порушено
вимоги ст.7.11.8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».
На підставі акту було прийнято рішення
№171 від 14.05.2010 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін, відповідно
до якого вирішено вилучити у
Львівської обласної хлібної інспекції
в дохід Держбюджету Шевченківського
району м. Львова 221182,38 грн. (розмір
необґрунтовано отриманої виручки та
штраф в двократному розмірі).

Частинами 1 та 2 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні» від
04.07.2002 року передбачено, що послуги із
зберігання зерна та продуктів його
переробки підлягають сертифікації на
відповідність правилам і технічним
умовам у відповідній сфері, а видача
сертифіката відповідності послуг із
зберігання зерна та продуктів його
переробки здійснюється на платній
основі спеціально уповноваженим
державним органом у сфері державного
контролю за якістю зерна та продуктів
його переробки.

Порядок видачі зазначеного
сертифіката і перелік документів, що
подаються для його одержання, строк дії
такого сертифіката та механізм
зарахування до державного бюджету
коштів, які надійдуть в результаті
внесення плати за його видачу,
визначається Кабінетом Міністрів
України за поданням центрального
органу виконавчої влади з питань
забезпечення реалізації державної
аграрної політики.

Підпунктом 4 пункту 3 ст. 83 Прикінцевих
положень Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні» зобов'язано
Кабінет Міністрів України протягом
трьох місяців з дня набрання чинності
цього Закону забезпечити в межах своїх
повноважень прийняття
нормативно-правових актів, необхідних
для реалізації цього Закону, але
постанова КМУ № 1294 «Про затвердження
Порядку видачі сертифікату
відповідності послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки»
прийнята Кабінетом Міністрів України
лише 02.12.2009, тобто більше чим на 6-ть
років пізніше вказаного терміну.

Статтею 9 Закону України «Про
підтвердження відповідності»
встановлено, що процедура
підтвердження відповідності в
законодавчо регульованій сфері для
окремих видів продукції, яка може
становити небезпеку для життя та
здоров'я людини, тварин, рослин, а також
майна та охорони довкілля,
запроваджується технічними
регламентами. Із введенням в дію
технічних регламентів центральний
орган виконавчої влади з питань оцінки
відповідності офіційно публікує
перелік національних стандартів,
добровільне застосування яких може
сприйматись як доказ відповідності
продукції вимогам технічних
регламентів. Виробник чи постачальник
також має право підтвердити
відповідність продукції вимогам
технічних регламентів іншими, ніж
відповідність стандартам, шляхами,
передбаченими цими регламентами.

Згідно абзацу 15 ст. 1 вищезазначеного
Закону технічний регламент - закон
України або нормативно-правовий акт,
прийнятий Кабінетом Міністрів України,
у якому визначено характеристики
продукції або пов'язані з нею процеси
чи способи виробництва, а також вимоги
до послуг, включаючи відповідні
положення, дотримання яких обов'язкове.
Він може також містити вимоги до
термінології, позначок, пакування,
маркування чи етикетування, які
застосовуються до певної продукції,
процесу чи способу виробництва.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
підтвердження відповідності»
підтвердження відповідності продукції
згідно з вимогами Декрету Кабінету
Міністрів України від 10.12.1993 року № 46-93
«Про стандартизацію і сертифікацію» (в
частині положень про сертифікацію)
здійснюється до введення в дію
відповідного технічного регламенту.

Таким чином, вартість робіт із
сертифікації послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки
(згідно ст. 11 Закону України «Про зерно
та ринок зерна в Україні» послуги
підлягають сертифікації на
відповідність існуючим правилам і
технічним умовам) до набрання чинності
постанови Кабінету Міністрів України
від 23.07.2009 року № 834 визначалася в
договорі між замовником і виконавцем
цих робіт (позивачем) відповідно до
частини 3 ст. 19 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про стандартизацію
і сертифікацію».

Отже, Правила визначення вартості
робіт з підтвердження відповідності у
законодавчо регульованій сфері,
затверджені ПКМУ від 11.04.2002 року №485 не
поширюються на відносини у сфері
сертифікації послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що до 01
січня 2010 року не було законодавчо
врегульовано питання можливості
надання позивачем платних послуг,
внаслідок чого не визначено рівня цін
для надання платних послуг Львівською
обласною хлібною інспекцією. Таким
чином, у відповідача не було правових
підстав застосовувати економічні
санкції до позивача порушення
державної дисципліни цін.

Дана позиція не суперечить практиці
касаційної інстанції викладеної у
рішеннях.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної інспекції
з контролю за цінами у Львівській
області залишити без задоволення,
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2010 року по справі № 2а-4716/10/1370, без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

суддів
Н.Г.
Левицька

В.П. Сапіга