Справа № 818/227/14
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 р.
Справа №818/227/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.

за участю секретаря судового засідання
- Токар Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Федорченко
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) звернулася
до суду з адміністративним позовом в
якому просить:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
м.Сумах (далі - відповідач, ДПІ в м.Сумах)
№/34807 від 16.07.2013 року про
нарахування податку на додану
вартість, зокрема, за основним платежем
у розмірі 572077 грн. 00 коп., штрафними
санкціями у сумі 59053 грн. 25 коп.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ в
м.Сумах №/34805 від 16.07.2013р. про
нарахування податку на доходи фізичних
осіб за основним платежем у сумі 232978
грн. 44 коп. та за штрафними санкціями у
сумі 58244 грн. 61 коп.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ в
м.Сумах №/34803 від 16.07.2013р. про
нарахування штрафних санкцій за
неподання декларації у сумі 170 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що спірне податкове
повідомлення - рішення ґрунтується на
помилкових судженнях суб'єкта владних
повноважень, що викладені в акті
перевірки, а відтак, суперечать ч. 3 ст. 2
КАС України, оскільки за відсутності
визначених законом підстав покладають
на платника податків додатковий
обов'язок по оплаті грошового
зобов'язання на користь Державного
бюджету України.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги і доводи
заявленого позову, просив суд прийняти
рішення про задоволення позову.

Представник Відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив ухвалити рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
з урахуванням обставин, викладених у
письмовому запереченні (а.с.42-43).

В обґрунтування заперечень проти
позову відповідач зазначив, що під час
проведення перевірки та складання акту
перевірки фахівці відповідного
податкового органу діяли згідно до
вимог чинного податкового
законодавства. За результатами
перевірки, в акті були зафіксовані
порушення вимог Податкового кодексу
України, за що позивачу були визначені
відповідні податкові зобов'язання.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного:

Як свідчить з матеріалів справи, ДПІ у
м. Сумах було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ФОП
ОСОБА_3 за період з 01.04.2010р. по 31.12.2012р., за
результатами якої 05.06.2013р. було
складено Акт за №1981/17.1-17/НОМЕР_1/110
(а.с.11-21).

Як свідчить з Акту перевірки, в період з
1 квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року
позивач перебувала на спрощеній
системі оподаткування, обліку і
звітності. Оподаткування доходів
проводилось шляхом сплати єдиного
податку.

Застосовуючи спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва, ФОП
ОСОБА_3 у третьому кварталі 2010 року
перевищила гранично допустимі обсяги
виручки, визначені статтею 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 3 липня 1998 року
№727/98 (надалі - Указ №727/98), у розмірі 500
тисяч гривень за рік.

Так, в ході перевірки було встановлено,
що ФОП ОСОБА_3 у перевіряємому періоді
здійснювала транспортно-експедиційну
діяльність, надавала посередницькі
послуги.

При дослідженні банківських виписок з
банківських рахунків перевіряючими
було встановлено, що сума валового
доходу (виручка) підприємця ОСОБА_3 за
даними перевірки

- за 2010 рік становить 1071874,79 грн., у тому
числі за перший-третій квартали 2010 року
- 568971,91 грн.;

- за 2011 рік становить 2441465,00 грн.;

- за 2012 рік становить 975106,93 грн.

Отже, проведеною перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
ст.1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва №727/98 від 03.07.1998р. зі
змінами та доповненнями, в результаті
перевищення підприємцем у І кварталі
2010 року гранично допустимої суми
виручки від реалізації товарів, яке
сталося 23.09.2010р. внаслідок отримання на
розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3
коштів у сумі 10150 грн.

Так, з посиланням на абзац 5 ст.1 Указу
Президента України №727/98 від 03.07.1998р.,
відповідач зазначає про те. що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Далі, на стор.7 Акту (а.с.14) відповідач
зазначає, що положення транспортного
експедитування визначено у статті 316
Господарського кодексу України та у
Цивільному кодексі України (стаття 929),
якими передбачено, що за договором
транспортного експидитування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послу,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Отже, на переконання податкового
органу, сума, яка фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності -
платником єдиного податку
(експедитором) на розрахунковий
рахунок за здійснення операцій з
послуг транспортного експедирування,
яка включає в себе і суму винагороди,
вважається виручкою від реалізації
продукції (товарів, послуг) та
враховуючи положення Указу, не повинна
перевищувати протягом календарного
року 500 тис. грн.. А у разі порушення
вимог, встановлених статтею 1 цього
Указу, платних єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності.

В акті перевірки складено розрахунок
суми заниженого податку з доходів
фізичних осіб, згідно з яким заниження
податку за 2010 рік становить 39564,12 грн.,
за 2011 рік - 193414,32 гривень. При визначенні
суми заниженого чистого
оподаткованого доходу за 2010 рік та 2011
рік перевіркою було враховано
документально підтверджені витрати
(банківські виписки, акти виконаних
робіт, рахунки).

Так, за висновками ДПІ в м.Сумах,
позивачем було порушено:

- пп.49.18.5, п.49.18 ст.49 ПК України;

- ст.13 Декрету КМУ «Про прибутковий
податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992р.,
пп.9.12.1. пп.9.12.2, п.9.12. ст.9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
№889-ІУ від 22.05.2003р. зі змінами та
доповненнями, п.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» №283/97-ВР від 22.05.1997р. та
п.164.1 ст.164, п.167.1, ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4,
ст.177 Податкового кодексу України. За
порушення зазначених норм податкового
законодавства ФОП ОСОБА_3 було
нараховано до сплати в бюджет 232978 грн.
44 коп. податку на доходи фізичних осіб,
в т.ч. по періодам : 39564,12 грн. за 2010 рік,
193414 грн. 32 коп. за 2011 рік;

- підпункту «б» п.2.1. ст.2, пп.2.3.1., п.2.3. ст.2,
пп.3.1.1., п.3.1. ст.3, пп.7.3.1., п.7.3., пп.7.7.1., п.7.7.
ст.7, п.9.4. ст.9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889
від 22.05.2003р. та п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.4,
п.183.10 ст.183, ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачу було нараховано до сплати в
бюджет податку на додану вартість в
сумі 572077 грн..

З урахуванням вищезазначених порушень,
ДПІ у м. Сумах відносно ФОП ОСОБА_3 було
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- від 16.07.2013р. №/34807 (а.с.8)
відповідно до якого збільшено суму
грошового зобов'язання по ПДВ на суму
631135,25грн., з яких: 572077 грн. за основним
платежем, 59053 грн. 25 коп. штрафних
санкцій;

- від 16.07.2013р. №/34805 (а.с.9)
відповідно до якого позивачу було
збільшено суму грошового зобов'язання
по ПДФО на суму 291223,05грн., у т. ч. за
основним платежем 232978,44грн. та за
штрафними санкціями 58244,61грн.;

- від 16.07.2013р. №/34803 (а.с.10)
відповідно до якого позивачу визначено
суму грошового зобов'язання за
штрафними санкціями по ПДФО, (що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування) у
розмірі 170грн.);

всього на суму 922523,30грн.

ФОП ОСОБА_3 зазначені податкові
повідомлення-рішення було оскаржено в
адміністративному порядку.

Рішенням ГУ Міндоходів у Сумській
області від 03.10.2013р. за №
7200/Л/18-28-10-01-105-67/71 ск, первинну скаргу ФОП
ОСОБА_3 від 07.08.2013р. було задоволено
частково:

- залишено без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах від
16.07.2013р. №/34807. №/34803;

- скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах від
16.07.2013р. №/34805 (а.с.9) про визначення
до сплати грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних
осіб-підприємців від провадження
господарської діяльності в частині
застосованих штрафних санкцій в
розмірі 9891 грн. 03 коп.

Тобто, за результатами розгляду
первинної скарги ФОП ОСОБА_3 розмір
штрафних санкцій по визначеному
перевіркою грошовому зобов'язанню з
податку на доходи фізичних
осіб-підприємців за 2010 рік підлягає
зменшенню на 9891,03 гривень та має
становити 48353,58грн., а основний платіж
залишено без змін - у розмірі 232978,44грн.

Однак, як було встановлено в судовому
засіданні, будь-якого іншого
податкового повідомлення-рішення
замість частково скасованого
(№/34805 від 16.07.2013р. (а.с.9)) позивач
не отримував за наслідками розгляду
скарги ГУ Міндоходів у Сумській
області. Натомість, відповідачем
надано до суду копію ППР № від
03.10.2013р. (а.с.223), яке фактично так і не
було надіслано на адресу позивача,
належним чином не оформлено та не
підписано. Відповідно, суд дійшов
висновку, що відповідач не надав докази
того, що податковим органом
приймалося ППР зі зменшеним розміром
штрафних санкцій.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
не зважаючи на те, що ППР (№/34805
від 16.07.2013р. було частково скасовано за
рішенням ГУ Міндоходів у Сумській
області, предметом спору по даній
справі ППР №/34807, №/34803 від
16.07.2013р. та фактично діюче на даний час
податкове повідомлення-рішення ДПІ в
м.Сумах №/34805 від 16.07.2013р.

Звертаючись до суду з відповідним
адміністративним позовом щодо
скасування вищезазначених податкових
повідомлень-рішень позивач , в
обґрунтування своєї позиції посилався
на те, що основним видом діяльності
позивача було надання
транспортно-експедиційних послуг. При
укладенні договорів про надання
транспортно-експедиційних послуг,
замовники перераховували на рахунок
позивача кошти, які включали в себе як
грошову винагороду, так і кошти,
необхідні для оплати в подальшому
безпосередньо транспортних послуг з
боку перевізників вантажів. А оскільки
предметом договорів про надання
транспортно-експедиційних послуг є
безпосередньо надання послуг на пошук
перевізника та супровід вантажу, то
саме різниця між отриманими від
замовників коштами та коштами,
сплаченими замість замовника на
користь перевізників вантажу, є сумою
виручки позивача.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи суд дійшов висновку про
правомірність позовних вимог зважаючи
на наступне:

Як вже зазначалося вище, одним з
основних видів діяльнос ті позивача у
перевіряємий період було надання
транспортно - експедиційних послуг.

Основними замовниками були ДП «Кюне і
Нагель», ТОВ «Укрінвест», ТОВ «Гуала
Кложерс Україна», ТОВ «НВП «Транс Лок»,
ТОВ «Меатранс», ФОП ОСОБА_5, ЗАО «Корал»,
ФОП ОСОБА_6, ЗАО «Костромський завод
автокомпонентів», ШПКО «Мотордеталь»,
ФОП ОСОБА_7, ТОВ «Здоровая еда».

Основними перевізниками були ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, КП
«Фірма «Скіф - Транс», ТОВ «Євротранс»,
ФОП ОСОБА_11.

Розрахунки з постачальниками та
покупцями проводились у безготівковій
фор мі. (пункт 1.16.4. акту перевірки,
сторінки 5).

Так, позивачем до матеріалів справи
було надано копії первинної
документації, яка відображає
процедуру надання відповідних послуг
позивачем.

Зокрема, до справи надано копія
Договору-заявки з ДП «Кюне і Нагель»
№32-7689-005-055 від 18.05.2010р., копію рахунку №35
від 20.05.2010р., копію акті виконаних роюіт,
звіт експедитора, копія
договору-заявки з перевізником вантажу
від 20.05.2010р., акт виконаних роюіт
перевізником, копія рахунку від 20.05.2010р.
копію податкової накладної, копія
зворотно-сальдової відомості банку за
10.06.2010р. (перерахування коштів
замовником) та копія
зворотно-сальдової відомості банку
від 20.12.2010р. (перерахування коштів
позивачем, як експедитором, до
перевізника). (а.с.53-63).

Згідно до договорів - заявок на надання
транспортно-експедиційних послуг,
експедитор організовує для замовника
перевозку вантажів і їх супровід
згідно з умо вами, визначеними даними
договорами, законодавством України та
нормами міжна родного комерційного
права.

На виконання цих договорів про надання
транспортно-експедиційних послуг,
позивач укладала договори вже
безпосередньо про перевезення
вантажів з перевізниками, що мають
відповідні ліцензії, на користь
замовників транс портно-експедиційних
послуг.

При укладенні договорів про надання
транспортно-експедиційних послуг,
замовники перераховували на рахунок
позивача кошти, які включали у себе, як
грошову винагороду, так і кошти,
необхідні для оплати безпосе редньо
транспортних послуг з боку
перевізників вантажів.

Оскільки, предметом дого ворів про
надання транспортно-експедиційних
послуг є безпосередньо надання по слуг
на пошук перевізника та супровід
вантажу, то саме різниця між отриманими
між замовників коштами і коштами,
сплаченими замість замовника на
користь перевізни ків вантажу, є сумою
виручки позивача у розмінні статті 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності».

Однак, відповідач, не дослідивши
належним чином вищезазначені
обставини, всі кошти, отримані
позивачем від замовників, безпідставно
вважав сумою виручки позивача, яку слід
рахувати його доходом.

Слід зазначити, що згідно до статті 9
спеціального Закону України «Про
транспортно-експе диційну діяльність»,
платою експедитору вважаються кошти,
сплачені клієнтом екс педитору за
належне виконання договору
транспортного експедирування. У плату
ек спедитору не включаються витрати
експедитора на оплату послуг (робіт)
інших осіб, залучених до виконання
договору транспортного
експедирування, на оплату зборів,
(обов'язкових платежів),що сплачуються
при виконанні договору транспортного
екпедирування.

Із зазначеною спеціальною нормою
закону, кореспондуються норми
загального закону - статті 929
Цивільного кодексу України та стаття 316
Господарського кодексу сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта) ви
конати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з пере везенням вантажу.

Згідно до статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему оподат
кування, обліку та звітності», виручкою
від реалізації продукції (товарів,
робіт, по слуг) вважається сума,
фактично отримана суб'єктом
господарської діяльності на роз
рахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (това рів, робіт, послуг).

Таким чином послугою експедитора
клієнту є не безпосереднє перевезення
вантажу, яке здійснюється іншими
особами згідно до наявних ліцензій, а
організація такого перевезення та
супровід вантажу, документальний та
фінансовий супровід такого
перевезення за рахунок клієнта. Якщо
витрати на перевезення вантажу та
здійснення різних платежів, з цим
пов'язаних здійснюється експедитором
за рахунок клієнта, то очевидним є той
факт, що ці кошти не можуть бути
власністю експедитора навіть за умови
їх перебування у руках останнього, а
отже, і не можуть у розглядатись, як до
ход.

Отже, виходячи із змісту послуг
транспортного експедирування, до бази
оподаткування єдиним податком
включається лише виручка від
реалізації послуг, наданих
експедитором, тобто винагорода
експедитора.

Крім наведених вище норм закону та
доводів позивача, правильність позиції
позивача повністю підтверджується
численною судовою практикою Вищого
адміністративного суду України,
листами відповідного комітету
Верховної ради України та
Держпідприємництва України тощо.

Так, аналогічної позиції за
аналогічних умов та за участю позивача
фізичної особи - підприємця
(експедитора), дотримується Вищий
адміністративний суд Украї ни при
розгляді судових справ № 16462/09 (ухвала
від 17.11.2011 р.), № 19565/09 (ух вала від 24.11.2011
р.), № К-30797/10 (ухвала від 31.01.2013 р.), №
К-12074/09 (ухвала від 16.04.2013 р.). (а.с.34-37).

Аналогічна позиція викладена у листах
Міністерства фінансів України № 053- 39136
від 04.10.2000 року, Комітету Верховної ради
України з питань фінансів і
банківської діяльності № 06-10/206 від
10.04.2001 р., Держпідприємництва № 2-211/4273
ввід 01.11.2000 р.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не довів
належним чином правомірність
прийнятого ним рішення.

Таким чином, суд вважає за доведені ті
обставини на які посилається позивач,
вимоги позивача щодо визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ в
м.Сумах №/34807, №/34805,
№/34803 від 16.07.2013р., є правомірними,
обґрунтованими і, відповідно,
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 до Державна
податкова інспекція у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про скасування
податкових повідомлень-рішень
-задовольнити в повному обсязі.

- Визнати нечинним (незаконним)
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області №/34807 від 16.07.2013
року про нарахування податку на додану
вартість за основним платежем у сумі 572
077,00 грн., за штрафними санкціями- 59053,25
грн.;

- Визнати нечинним (незаконним)
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області №/34805 від
16.07.2013р. про нарахування податку на
доходи фізичних осіб за основним
платежем у сумі 232978,44 грн., за штрафними
санкціями - 58244,61 грн.

- Визнати нечинним (незаконним)
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області №/34803 від
16.07.2013р. про нарахування штрафних
санкцій за неподання декларації у сумі
170 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
03.03.2014р.

Суддя (підпис)
О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя
О.М. Кунець