Справа № 565/149/14-а
Суддя: Ковтунович М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 565/149/14-а
06 березня 2014 року
Кузнецовський міський суд Рівненської
під головуванням судді
при секретарі судового засідання
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Кузнецовського міського суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Кузнецовську Рівненської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання поновити раніше
призначену пенсію за віком,
в с т а н о в и в :
До суду звернулась ОСОБА_3 із
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м.Кузнецовську (далі - УПФ) про визнання
неправомірними дій УПФ щодо
позбавлення виплати раніше
призначеної пенсії за віком,
зобов'язання поновити виплату пенсії
позивачу з 01.10.2012р. та зобов'язання
нарахувати і виплатити компенсацію за
невиплачену пенсію з 01.10. 2012р.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що
ОСОБА_3 отримувала в УПФ пенсію за віком
з 29.12.2010р. Перед виїздом на постійне
місце проживання до Ізраїлю позивач
звернулась до УПФ із заявою з проханням
не позбавляти її пенсійного
забезпечення. Листом від 12.11.2011р.
№1675/Ф-441 УПФ повідомило ОСОБА_3 про те,
що законодавством України не
передбачено виплат пенсії громадянам
України, які виїхали на постійне місце
проживання до держав, з якими не
укладено міжнародних договорів у
галузі пенсійного забезпечення. Після
виїзду за кордон 24.05.2012р. позивачу із
30.09.2012р., повівши виплату пенсії за
шість місяців наперед, було припинено
виплату пенсії. ОСОБА_3 вважає такі дії
відповідача незаконними і такими, що
суперечать діючому законодавству.
Покликається позивач на те, що пункт 2
ч.1 ст.49 та друге речення ст.51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", якими
передбачалась можливість припинення
виплати пенсії на час проживання
пенсіонера за кордоном, визнані
неконституційними і не могли бути
застосовані відповідачем. Тому й
Відповідно до ухвали суду від 03.02.2014р.
залишено без розгляду позов ОСОБА_3 в
частині визнання неправомірними дій
відповідача щодо позбавлення виплати
раніше призначеної пенсії за віком, а
також про зобов'язання поновити
виплату пенсії, здійснити нарахування
і виплату компенсації за несвоєчасну
виплату пенсії за період з 01.10.2012р. по
29.07.2013р., у зв'язку із закінченням
строку, встановленого законом для
звернення до адміністративного суду.
Позивач ОСОБА_3, будучи належним чином
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 повністю підтримала
позовні вимоги, в частині яких відкрите
провадження в справі. Дала суду
пояснення, що за змістом аналогічні
обґрунтуванням позову. Крім того з її
пояснень слідує, що ОСОБА_3 є
громадянином України, а до Ізраїлю
виїхала лише на лікування, після чого
планує повернутися до України. З
приводу вимог про зобов'язання
відповідача здійснити нарахування і
виплату компенсації за невиплачену
вчасно пенсію представник не змогла
докладно навести обґрунтування.
Просила позов задовольнити.
Представник відповідача Гаврилюк О.В.
позовних вимог не визнав повністю. Дав
пояснення суду, подібні за змістом до
письмових заперечень. Суть заперечень
на позов зводиться до того, що
положення п.2 ч.1 ст.49 та ст. 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", після
визнання їх неконституційними 07.10.2009р.,
не приведені у відповідність до
рішення Конституційного суду України
від 07.10.2009р. №25-рп/2009, а тому УПФ при
виїзді пенсіонерів на постійне місце
проживання за кордон діє згідно ст.ст.49,
51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", що діяли у попередній
редакції.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, дослідивши та оцінивши
інші докази у справі в сукупності
приходить до висновку про задоволення
позову частково.

Судом встановлено і це не
оспорюється сторонами, що ОСОБА_3 до
виїзду з України отримувала пенсію в
УПФ. Про це свідчить також наявність у
відповідача пенсійної справи на ім'я
позивача. Із копії паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон видно, що ОСОБА_3 постійно
проживає у Ізраїлі та прийнята на
консульський облік в консульському
відділі посольства України в державі
Ізраїль 24.05.2012р. Представник
відповідача не оспорює обставини, що
ОСОБА_3 є громадянином України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Згідно ст.51 цього Закону під час
перебування за кордоном пенсія
виплачується в тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. у
справі № 1-32/2009 за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
положень п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення
ст. 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" вказані положення
визнано неконституційними - такими, що
не відповідають Конституції України
та такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення цього рішення.

З прийняттям рішення Конституційним
Судом України від 07 жовтня 2009 року
виключена така підстава для припинення
пенсійних виплат як проживання
пенсіонера за кордоном, що є достатньою
підставою для поновлення
конституційного права позивача на
виплату пенсії, незалежно від місця її
постійного проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні"
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Таким чином, станом на дату припинення
виплати пенсії ОСОБА_3 30.09.2012р. не було
законних підстав для припинення
виплати раніше призначеної пенсії
позивачу, у зв'язку з її виїздом на
постійне місце проживання за кордон.

За змістом ст.24 Конституції України,
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічної та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Суд вважає, що посилання відповідача на
ст.3 Основ законодавства «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не може бути
правовою підставою для позбавлення
позивача гарантованого ст.46
Конституції України соціального
захисту у виді пенсійної виплати, так
як позбавлення позивача такого права
суперечить Конституції України.

Крім того, відповідно до ст.71 ч.2 КАС в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи із наведеного принципу
покладення обов'язку доказування на
відповідача, слід констатувати, що
відповідач не довів суду правомірність
припинення виплати пенсії позивачу, а
тому її виплата має бути поновлена з
30.07.2013р.

Суд не віднайшов правових підстав
для задоволення вимоги про присудження
компенсації позивачу за невиплачену
вчасно пенсію, оскільки, як видно у
справі, спірні суми пенсії не були
нараховані відповідачем у користь
позивача. За змістом ч.2 ст.46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
нарахування компенсації втрати
частини доходів можливе у випадку, коли
суми пенсії були нараховані, але їх
виплата не проведена із вини органу, що
призначає і виплачує пенсію. Тому, в цій
частині позов підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.11, 94, 138, 160-163, 167 КАС
України, суд , -

п о с т а н о в
и в :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м.Кузнецовську
Рівненської області поновити виплату
пенсії ОСОБА_3 з 30.07.2013р.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити, через безпідставність.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги через
Кузнецовський міський суд Рівненської
області протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо
таку не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

С у д д я :