Справа № 2а-3541/11/0170/19
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/55167/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Сакського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, касаційне провадження
в якій відкрито за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 31 січня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06
серпня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року Сакський
міськрайонний центр зайнятості
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, у
якому просив стягнути з відповідача на
користь позивача суму витрат на
соціальні послуги у розмірі 10524,93 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 31 січня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06 серпня 2012
року, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь Сакського
міськрайонного центру зайнятості 10524,93
грн. заборгованості.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 17 липня 2008 року
ОСОБА_3 подав заяву до Сакського
міськрайонного центру зайнятості про
надання йому статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю, також
зазначив, що на даний час він не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує. Крім того, відповідач взяв на
себе зобов'язання у випадку
працевлаштування, укладення договору
цивільно-правового характеру (трудової
угоди), підприємницької діяльності та
іншої діяльності, яка надає прибуток,
невідкладно повідомити про це Сакський
міськрайонний центр зайнятості.

Згідно витягу з наказів «Про прийняття
рішень службою зайнятості,
передбачених Законами України «Про
зайнятість населення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття та нормативними актами щодо
їх застосування» від 21 серпня 2008 року
зазначено, що наказом від 17 липня 2008
року №НТ080717 відповідачеві надано
статус безробітного та з 17 липня 2008
року наказом №НТ080717, призначено
допомогу по безробіттю як
застрахованій особі без урахування
страхового стажу відповідно до пункту 4
статті 32, пункту 1 статті 33 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» та пунктів 4.3, 4.4
«Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності»,
розпочато виплату допомоги по
безробіттю з 17 липня 2008 року.

20 серпня 2008 року між Сакським
міськрайонним центром зайнятості та
«Фірма Таврида Консалтінг» укладено
договір № 00029 від 20 серпня 2008 року
про працевлаштування безробітного
ОСОБА_3 з наданням дотації.

Наказом від 20 серпня 2008 року №НТ080820
відповідачу припинено виплату
допомоги по безробіттю у зв'язку з
працевлаштуванням безробітного
відповідно до підпункту 1 пункту 1
статті 31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» з 20 серпня 2008 року.

22 травня 2009 року Сакським
міськрайонним центром зайнятості
складено Акт №3 звірки по страховим
випадкам та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону №1533, за результатами якого
встановлено, що під час реєстрації в
Сакському міськрайонному центрі
зайнятості ОСОБА_3 знаходився у
трудових відносинах з
Навчально-дослідним племінним
птахівничим заводом ім. Фрунзе
Національного аграрного університету
України на посаді працівника ППС за
період з 01 березня 2007 року по 30 липня 2008
року та одночасно знаходився на обліку
у державній службі зайнятості з 10 липня
2008 року по 19 серпня 2008 року.

Відповідно до службової записки сума
затрат з якої обчислюється дотація
складає 10524,93 грн. (а.с.15).

Позивачем 17 червня 2009 року на адресу
відповідача направлено лист з
пропозицією повернути незаконно
отриману суму забезпечення на
розрахункові рахунки Сакського
міськрайонного центру зайнятості, який
був отриманий відповідачем 02 липня 2009
року., про що свідчіть наявне у
матеріалах справи повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Відповідно до пункту "а" частини 3
статті 1 Закону України від 01 березня 1991
року, № 803-XII «Про зайнятість населення»
в Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах працюючі по найму на умовах
повного або неповного робочого дня
(тижня) на підприємствах, в установах
і організаціях, незалежно від форм
власності, у міжнародних та іноземних
організаціях в Україні і за кордоном, у
фізичних осіб.

Згідно частин 2, 3 статті 36 Закону
України «Про зайнятість населення»
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг. Сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_3 подав недостовірні
дані щодо своєї особи, зазначивши в
заяві від 17 липня 2008 року, що не має
передбачених законодавством доходів,
чим порушив частину 2 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 статті 36
Закону України «Про зайнятість
населення» сума виплаченого
забезпечення відповідачу внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання нею підлягає
стягненню з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно з пунктів 6, 7 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 березня 2006 року №357, у разі
встановлення центром зайнятості
належності безробітної особи до
категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих послуг з моменту виникнення
обставин, що впливають на умови
матеріального забезпечення та надання
соціальних послуг. У разі відмови особи
повернути кошти або у разі
неповернення (невідшкодування) їх у
встановлений строк стягнення таких
коштів здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Таким чином, оскільки позивачем при
поданні заяви до Сакського
міськрайонного центру зайнятості про
надання йому статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю було
надано недостовірні відомості, колегія
суддів погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, про
обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 31
січня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06
серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: