Справа № 814/163/14
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

27 січня 2014 року
Справа № 814/163/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Устинова І. А. за
участю секретаря судового засідання
Дворник Г. Г. розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за позовомОСОБА_1, доРеєстраційної
служби Миколаївського міського
управління юстиції Миколаївської
області, Державного реєстратора прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Миколаївського упаравління юстиції
Миколаївської області Гунько Віталія
Сергійовича, провизнання протипраним
та скасування рішення № 9061422 від 14.12.2013
р., зобов'язання вчинити певні дії, За
участю представників:

Позивача: ОСОБА_3;

Відповідача: Гунько В.С.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до
суду з позовом до Реєстраційної служби
Миколаївського міського управління
юстиції Миколаївської області
(далі-відповідач) з наступними
вимогами:

- визнати протиправним та скасувати
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №9061422
від 14.12.2012 року, прийнятого державним
реєстратором прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Миколаївського
міського управління юстиції
Миколаївської області.

- зобов'язати Реєстраційну службу
Миколаївського міського управління
юстиції Миколаївської області
провести державну реєстрацію права
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:05:027:0012 за ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що відповідач безпідставно
відмовив йому у реєстрації права
власності на нерухоме майно, оскільки
надані йому документи, зокрема договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952),
є підставою для реєстрації права
власності.

Відповідач надав письмові заперечення
проти адміністративного позову, в яких
вказав, що договір купівлі-продажу
земельної ділянки не є документом, що
посвідчує право власності ОСОБА_1 на
земельну ділянку, в зв'язку з чим
позивачу було відмовлено в реєстрації.

Суд розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши інші докази в межах
позовних вимог встановив наступне.

10 червня 2008 року між позивачем та
Миколаївською міською радою був
укладений договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 8563кв.м. для
обслуговування майнового комплексу за
адресою: АДРЕСА_1. кадастровий номер
:05:027:0012.

08 жовтня 2013 року позивачу за актом
приймання-передачі земельної ділянки
передано вищезазначену земельну
ділянку.

Після передачі земельної ділянки
виникає необхідність державної
реєстрації прав на нерухоме майно в
органах Земельного кадастру та
Реєстраційної служби.

04.11.2013 року за заявою Позивача
відомості про земельну ділянку та про
перехід права власності на неї до
позивача внесено до Державного
земельного кадастру, про що видано
витяг №1113-013 від 14.11.2013 з
долученням кадастрового плану та
номеру земельної ділянки.

13 грудня 2013р. Позивач звернувся з
заявою до Реєстраційної служби
Миколаївського міського управління
юстиції Миколаївської області (далі
Відповідач) про державну реєстрацію
прав га їх обтяжень на дану земельну
ділянку.

14 грудня 2013 р. державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Гунько В.С. прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, у зв'язку з тим, що договір
купівлі-продажу №1792 від 10.06.2008 року
лише посвідчує перехід права
власності, а відповідно до положень
земельного кодексу України право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Позивач не погоджується з відмовою у
державній реєстрації його права
власності на землю.

В своїх запереченнях відповідач
зазначив, що оскільки реєстрації
проведено не було, то і переходу права
власності не відбулося, а відтак
позивач в розумінні діючого
законодавства не є власником даної
земельної, а тому рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень є правомірним.

З`ясувавши всі обставини справи суд
прийшов до висновку про задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно до ст. 81 Земельного кодексу
України, громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно до з частини1 ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

В частині 1 ст. 334 ЦК України вказується,
що право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
майна, якщо інше не встановлено законом
або договором.

Відповідно до п. 7.2 договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
10.06.2008 року обов'язок продавця передати
земельну ділянку покупцю вважається
виконаним і право власності на
відчужувану земельну ділянку
переходить до покупця з дати
підписання сторонами акту приймання -
передачі і посвідчується державним
актом.

Отже, право власності виникло не в
момент підписання договору, а в момент
передачі земельної ділянки, тобто
08.10.2013 року, коли положення
законодавства про оформлення прав на
земельну ділянку шляхом видачі
державних актів було скасовано.

З 1 січня 2013 року набув чинності
Закон України «Про Державний земельний
кадастр». Відповідно до нього, державні
акти на право власності на землю
видаватися не будуть. Натомість
документом, що посвідчує право
власності, буде свідоцтво на право
власності, отримане у територіальному
органі Державної реєстраційної служби
(Держреєстрі).

В частині 1 статті 1 Закону України
«Про Державний земельний кадастр »
наведено, що Державний земельний
кадастр - єдина державна
геоінформаційна система відомостей
про землі, розташовані в межах
державного кордону України, їх цільове
призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.
Державна реєстрація земельної ділянки
- внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим Законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
державний земельний кадастр», Державна
реєстрація земельної ділянки
здійснюється при її формуванні шляхом
відкриття Поземельної книги на таку
ділянку. Державна реєстрація земельних
ділянок здійснюється за місцем їх
розташування відповідним Державним
кадастровим реєстратором центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних
відносин. На підтвердження державної
реєстрації земельної ділянки заявнику
безоплатно видається витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку.

Відповідно до чинної редакції ст. 126
Земельного кодексу України Законами
(зі змінами, внесеними Законами України
№ 3521-У1 від 16.06.201 1. № 5059-VI від 05.07.2012, №
3613-VI від 07.07.2011) право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Згідно ч. 1 ст. 5 цього ж Закону у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Згідно ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

- заявлене право, обтяження
не підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону;

- об'єкт нерухомого майна,
розміщений на території іншого органу
державної реєстрації прав:

- із заявою про державну
реєстрацію прав га їх обтяжень
звернулася неналежна

особа;

- подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують:

- заяву про державну реєстрацію
прав, пов'язаних з відчуженням
нерухомого майна, подано після
державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

- заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

- заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

- під час подання заяви про
державну реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

- після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення;

- заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
гаку дію;

- заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

- заявником подано ті самі
документи, на підставі яких заявлене
право та обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Жодна з вказаних підстав не мала місця
при відмові позивачу в реєстрації
земельної ділянки.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» відмова
в державній реєстрації прав га їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена.

Враховуючи, що у державного
реєстратора не було підстав для
відмови у державній реєстрації права
власності на вищевказану земельну
ділянку, останній зобов'язаний
зареєструвати це право у
встановленому порядку.

Так, згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно га їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності,
виданих органами приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді:

4) державних актів на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку у випадках,
встановлених законом:

5) рішень судів, що набрали
законної сили;

6) інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Таким чином, договір є одним з
передбачених Законом документів, на
підставі якого реєструється право
власності.

Позивачем надано відповідачу
нотаріально завірений договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
10.06.2013 року разом з його невід'ємною
частиною актом приймання-передачі
земельної ділянки від 08.10.2013 року, якими
підтверджується факт передачі права
власності від Миколаївської міської
ради до позивача.

Відповідно до частини першої статті 125
Земельного кодексу України, у редакції,
що діяла до 01 травня 2009 року (далі -
Кодекс), право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Водночас, право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою до
01.01.2013 посвідчувалось державними
актами (частина перша статті 126
Кодексу).

Пунктом 4.2 Тимчасового порядку ведення
Державного реєстру земель,
затвердженого наказом Держкомзему
України 02 липня 2003 року № 174,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
25 липня 2003 року за № 641/7962 (втратив
чинність на підставі наказу
Міністерства аграрної політики та
продовольства від 07 липня 2012 № 408),
державна реєстрація державного акта на
право власності на земельну ділянку,
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою,
договору оренди землі здійснювалася
шляхом внесення записів реєстрації до
книги реєстрації.

Відповідно до пункту 3 розділу 11
Прикінцевих положень Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» та
інших законодавчих актів України»
державна реєстрація права власності,
права користування (сервітут)
земельними ділянками, права постійного
користування земельними ділянками,
договорів оренди земельних ділянок;
права користування земельною ділянкою
для сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); права забудови земельної
ділянки (суперфіцій) проводилась
територіальними органами земельних
ресурсів до 01 січня 2013 року.

За таких умов цивільно-правовий
договір щодо земельної ділянки, у якому
зазначалось, що право власності
виникає з моменту отримання або
реєстрації державного акту, свідоцтво
про право на спадщину на земельну
ділянку, рішення суду про визнання
права власності на земельну ділянку
тощо, у разі неодержання власником
державного акта про право власності на
земельну ділянку до 01 січня 2013 року є
підставою для повернення державної
реєстрації права власності на таку
земельну ділянку у державному реєстрі
прав на нерухоме майно.

Таким чином, відповідач не вчинив дію,
яку відповідно до закону міг та
зобов'язаний був вчинити, а саме
зареєструвати право власності
Позивача на земельну ділянку що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
кадастровий номер земельної ділянки
:05:027:0012. Тому, рішення про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень є таким, що не відповідає
діючому законодавству, а відтак
підлягає скасуванню.

Виходячи з вищевикладеного суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Судові витрати покласти на
відповідача.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 9061422
від 14.12.2013 року, прийнятого державним
реєстратором прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Миколаївського
упаравління юстиції Миколаївської
області.

3.Зобов'язати Реєстраційну службу
Миколаївського міського управління
юстиції Миколаївської області
провести державну реєстрцію прав
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:05:027:0012 за ОСОБА_1.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 сплачений
судовий збір згідно квитанції №ПН9918
від 15.01.2014 р. в сумі 38,58 грн., №110 від
13.01.2014 року в сумі 34,50 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
І. А. Устинов

Постанова оформлена у
відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України
та підписана суддею 31.01.2014 року.