Справа № 813/8545/13-а
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2014 року м. Львів
№ 813/8545/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд в складі головуючого судді
Клименко О.М., за участю секретаря
судового засідання Рехліцька Ю.Р. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:
позивача: представник Бойко Н.І.;
відповідача: представник Піскун А.Й.;
третя особа на стороні позивача 1:
представник Федиш Т.О.;
третя особа на стороні позивача 2:
представник Сікевич Н.В.;
третя особа на стороні відповідача 1:
представник Павлюченкова Т.О.;
третя особа на стороні відповідача 2:
представник Діжак М.П.;
розглянувши в судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
Заступника прокурора м. Львова до
Львівської міської ради, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Регіональний ландшафтний парк
«Знесіння», Громадська організація
«Правозахисний Центр імені генерала
УНР Володимира Сікевича», треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ореста», Громадська
природоохоронна організація
«Боривітер» про скасування ухвали,-
Заступник прокурора м. Львова
звернувся до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Львівської міської ради, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Регіональний ландшафтний парк
«Знесіння» (далі - РЛП «Знесіння»),
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ореста» (далі - ТОВ
«Ореста») про скасування ухвали
Львівської міської ради від 18.07.2013 року
№2637.
Ухвалами суду 13.12.2013 року та 27.12.2013 року
також було залучено в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Громадську організацію «Правозахисний
Центр імені генерала УНР Володимира
Сікевича» (далі - ГО «Правозахисний
Центр ім. генерала УНР Володимира
Сікевича») та третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Громадську природоохоронну
організацію «Боривітер» (далі - ГПО
«Боривітер»).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що ухвалою Львівської
міської ради від 18.07.2013 року дозволено
ТОВ «Ореста» створення куточку живої
природи на території регіонального
ландшафтного парку «Знесіння» без
права капітального будівництва та
оформлення землекористування. Позивач
вважає, що ухвала суперечить вимогам
земельного та природоохоронного
законодавства, оскільки зі змісту
оскаржуваної ухвали вбачається, що з
метою створення куточку живої природи
ТОВ «Ореста» передаються в оренду
конструктивні елементи благоустрою
площею 1700 кв.м. Проте, фактичне
місцезнаходження та облаштування
куточку живої природи із зазначенням
точної адреси та площі земельної
ділянки відсутнє.

Зазначає, що Порядком передачі у
короткострокову оренду елементів
благоустрою, затвердженого ухвалою
Львівської міської ради від 30.05.2013 року
№2436 не передбачено права надання в
оренду елементів благоустрою для
створення куточків живої природи.

Крім цього, вказує, що у матеріалах, які
слугували підставою для прийняття
оскаржуваної ухвали відсутній дозвіл
управління архітектури департаменту
містобудування.

Також пояснив, що відповідно до
Положення про регіональний
ландшафтний парк «Знесіння», територія
парку - це землі природоохоронного,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення, а
куточок живої природи створюються
виключно у приміщенні і має на меті
проведення навчальних і практичних
занять, вивчення, спостереження та
догляд за рослинами та тваринами.
Просить врахувати Постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 29.01.2013 року,
якою було відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_8 щодо оскарження
дій Державної екологічної інспекції у
Львівській області. З цих підстав
просить позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги заперечив.
Пояснив, що оскаржуваною ухвалою були
враховані усі вимоги Закону України
«Про природно-заповідний фонд
України», адже дозвіл на створення
куточку живої природи на території РЛП
«Знесіння» було надано без права
капітального будівництва та
оформлення землекористування та з
метою розвитку інфраструктури парку,
демонстрації та проведення
екологічно-виховної роботи при
організації довкілля. Представник
відповідача ствердив, що куточок живої
природи створено для використання
земельної ділянки парку у рекреаційних
цілях.

Щодо відсутності фактичного
місцезнаходження та облаштування
куточку живої природи, представник
відповідача вказав, що спірною ухвалою
зобов'язано ТОВ «Ореста» укласти з
управлінням комунальної власності
департаменту економічної політики
договір оренди конструктивних
елементів благоустрою 1700 кв.м.
терміном на 5 років. Саме в цьому
договорі і має бути зазначено точну
адресу розміщення конструктивних
елементів благоустрою комунальної
власності. Окремо зазначає, що проект
спірної ухвали було погоджено усіма
уповноваженими органами, шляхом
візування, в тому числі і дирекцією РЛП
«Знесіння». Представник відповідача
ствердив, що Львівська міська рада під
час прийняття оскаржуваної ухвали
діяла виключно у межах та в спосіб,
передбачених чинним законодавством,
тому просить у задоволенні позову
відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача -
Регіональний ландшафтний парк
«Знесіння» позовні вимоги позивача
підтримав. Зазначив, що між ТОВ
«Ореста» та РЛП «Знесіння» 13.09.2012 року
було укладено попередній договір №1-Ор
щодо створення і забезпечення
функціонування на території Парку
рекреаційної інфраструктури для
ефективного туризму, організованого
дозвілля, відпочинку та інших видів
рекреаційної діяльності в природних
умовах. Проте, у зв'язку із істотним
порушенням ТОВ «Ореста» домовленостей
за даним договором, РЛП «Знесіння» був
змушений розірвати такий договір.
Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - ГО
«Правозахисний Центр ім. генерала УНР
Володимира Сікевича» зазначив про
обґрунтованість позовних вимог. В
судовому засіданні пояснив, що
відповідно до листа Державної
екологічної інспекції у Львівській
області, управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради не
являється власником конструктивних
елементів благоустрою і не може
укладати договір на їх оренду. Просить
суд врахувати, що Державною
екологічною інспекцією у Львівській
області проведено розрахунок шкоди,
заподіяної проведенням
несанкціонованої господарської
діяльності гр. ОСОБА_8 Також вказує, що
департаментом містобудування
Львівської міської ради не погоджено
проект ухвали щодо надання дозволу на
створення куточку живої природи, не
погоджено проект спірної ухвали і
Державним управлінням екології та
природних ресурсів у Львівській
області. А чинним законодавством не
передбачено можливості створення
куточку живої природи на території РЛП
«Знесіння». Такі обставини, на думку
представника третьої особи, вказують
на незаконність ухвали Львівської
міської ради від 18.07.2013 року №2637.
Просить позовні вимоги Заступника
прокурора м. Львова задовольнити.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача - ТОВ
«Ореста», зазначив, що метою звернення
товариства за дозволом на створення
куточку живої природи, було бажання
долучитись до благоустрою території
парку шляхом покращення умов для
відпочинку мешканців міста Львова, а
створений зоокуток на території
об'єкта природно-заповідного фонду
відповідає рекреаційній цілі
території РЛП «Знесіння». Крім цього
зазначив, що позивачем не наведено
жодних положень законодавства щодо
необхідності Львівській міській раді
вказувати точне місцезнаходження
зоокутка саме в ухвалі про надання
дозволу на створення такого зоокутка.
Із урахуванням наведеного, просить
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача - ГПО
«Боривітер», зазначив про
безпідставність позовних вимог.
Пояснив, що до створеного зоокутка буде
забезпечено доступ усіх бажаючих, а
ухвала Львівської міської ради «Про
надання дозволу на створення куточку
живої природи на території
регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» повністю відповідає
вимогам чинного законодавства. Просить
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Суд заслухав пояснення представників
сторін, дослідив долучені до
матеріалів справи письмові докази,
оцінив їх в сукупності і встановив
наступні фактичні обставини справи та
відповідні їм правовідносини.

Ухвалою сесії Львівської міської ради
від 18.07.2013 року №2637 «Про надання
дозволу на створення куточку живої
природи на території регіонального
ландшафтного парку «Знесіння»,
розглянувши звернення ТОВ «Ореста» від
11.06.2013 року №13/06/11, керуючись Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 30.09.2010 року №429 «Про
затвердження Порядку утримання та
розведення диких тварин, які
перебувають у стані неволі або в
напіввільних умовах», ухвалою міської
ради від 05.03.2009 року №2451 «Про
затвердження Правил благоустрою»,
дозволено ТОВ «Ореста» створення на
території регіонального ландшафтного
парку «Знесіння» куточку живої природи
без права капітального будівництва та
оформлення землекористування.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру покладено
обов'язок представляти інтереси
держави у суді, у випадках передбачених
законом.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 08.04.1999 (справа № 1-1/99) зазначив, що
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва в судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво на будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» підставою представництва
у суді інтересів держави є: наявність
порушень або загрози порушень
інтересів держави. У вказаній нормі
Закону також передбачено, що однією із
форм представництва прокурором є
звернення до суду з позовами (заявами,
поданнями).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України,
прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

У зв'язку з відсутністю органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
прокурор, відповідно до ст. 60 КАС
України, у даному випадку набуває
статусу позивача.

В силу положень ст. 23 Закону України
«Про прокуратуру», прокурор може
звернутися до суду і в тому випадку,
якщо подання про усунення виявлених
порушень не вносилося.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про подання прокурором позову
у порядку, спосіб та з підстав,
передбачених чинним законодавством.

Щодо законності спірної ухвали, суд
зазначає наступне.

Згідно ст. 7 Конституції України, в
Україні визнається і гарантується
місцеве самоврядування.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 144 Конституції України,
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
та Законів України.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що правовий статус місцевого
самоврядування в Україні визначається
Конституцією України, цим та іншими
Законами, які не повинні суперечити
положенням цього ж Закону.

Аналіз наведених норм вказує, що органи
місцевого самоврядування здійснюючи
владу і самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Львівської обласної ради
народних депутатів №327 від 2 грудня 1993
року, Львівському міському
ландшафтно-історичному парку
«Знесіння» надано статус
регіонального ландшафтного парку.

За правилами ст. 43 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України), землі
природно-заповідного фонду - це ділянки
суші і водного простору з природними
комплексами та об'єктами, що мають
особливу природоохоронну, екологічну,
наукову, естетичну, рекреаційну та іншу
цінність, яким відповідно до закону
надано статус територій та об'єктів
природно-заповідного фонду.

Відповідно до вимог ст. 44 ЗК України, до
земель природно-заповідного фонду
включаються природні території та
об'єкти (природні заповідники,
національні природні парки, біосферні
заповідники, регіональні ландшафтні
парки, заказники, пам'ятки природи,
заповідні урочища), а також штучно
створені об'єкти (ботанічні сади,
дендрологічні парки, зоологічні парки,
парки-пам'ятки садово-паркового
мистецтва).

Статтею 45 ЗК України визначено, що
землі природно-заповідного фонду
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.
Порядок використання земель
природно-заповідного фонду
визначається законом.

Системний аналіз наведених положень
Земельного кодексу України дає
підстави стверджувати, що землі
природно-заповідного фонду
характеризуються наявністю окремих
законодавчих обмежень щодо їх
використання та відчуження. Водночас,
такі обмеження, в силу приписів статті
19 Конституції України, можуть
реалізовуватись виключно у випадках та
порядку, встановлених законом.

Закон України «Про природно-заповідний
фонд України» від 16.06.1992, № 2456-XII
визначає правові основи організації,
охорони, ефективного використання
природно-заповідного фонду України,
відтворення його природних комплексів
та об'єктів.

Природно-заповідний фонд становлять
ділянки суші і водного простору,
природні комплекси та об'єкти яких
мають особливу природоохоронну,
наукову, естетичну, рекреаційну та іншу
цінність і виділені з метою збереження
природної різноманітності ландшафтів,
генофонду тваринного і рослинного
світу, підтримання загального
екологічного балансу та забезпечення
фонового моніторингу навколишнього
природного середовища.

У зв'язку з цим законодавством України
природно-заповідний фонд охороняється
як національне надбання, щодо якого
встановлюється особливий режим
охорони, відтворення і використання.
Україна розглядає цей фонд як складову
частину світової системи природних
територій та об'єктів, що перебувають
під особливою охороною.

Природні заповідники, біосферні
заповідники, національні природні
парки, регіональні ландшафтні парки,
заказники, пам'ятки природи, заповідні
урочища частиною першою ст. 3 Закону
«Про природно-заповідний фонд України»
віднесено до природно-заповідного
фонду України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
природно-заповідний фонд України»
завдання, науковий профіль, характер
функціонування і режим територій та
об'єктів природно-заповідного фонду
визначаються у положеннях про них, які
розробляються відповідно до цього
Закону.

Так, статус і завдання регіональних
ландшафтних парків визначено статтею 23
Закону України «Про
природно-заповідний фонд України».

Згідно із Положенням про регіональний
ландшафтний парк «Знесіння»,
затвердженого у 1995 році заступником
начальника Державного управління
екологічної безпеки по Львівській
області, погодженого головою
Львівської міської ради, територія РЛП
«Знесіння» - це землі
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення і поділяється на 4 зони:
заповідну зону, зону регульованої
рекреації, зону стаціонарної
рекреації, господарську зону. В межах
території парку та його охоронної зони
забороняється: самовільне втручання у
ландшафт, його зміна, руйнування;
пошкодження насаджень, ґрунтового та
рослинного покриву; будь-яка
діяльність яка змінює гідрологічний
режим земель; засмічування території,
утилізація відходів, нагромадження
сміття поза спеціально відведеними
місцями; вирубування дерев;
застосування хімічних методів
боротьби з шкідниками та хворобами
рослин, використання хімічних речовин
та добрив; встановлення наметів,
влаштування місць відпочинку,
розкладання вогнищ поза спеціально
визначеними місцями; організація
масових спортивних, розважальних,
культурних та інших заходів без
погодження з адміністрацією парку;
будівництво, перебудова та
експлуатація будь-яких об'єктів та
споруд, зміна меж ділянок та їх
займання без погодження з
адміністрацією парку: всі види
діяльності (господарської, рекламної,
науково-дослідної, рекреаційної,
масових заходів, ремонтних робіт тощо),
а також планування використання
території, розробка проектів без
погодження з адміністрацією парку.

Відповідно до статей 60, 61 та 63 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» ці природні
території та об'єкти підлягають
особливій охороні.

Як зазначалось судом, спірною ухвалою
відповідачем дозволено ТОВ «Ореста»
створення на території регіонального
ландшафтного парку «Знесіння» куточку
живої природи.

В той же час, ч.3 ст. 7 Закону «Про
природно-заповідний фонд України»
встановлено імперативний правовий
припис, яким на землях
природно-заповідного фонду та іншого
природоохоронного або
історико-культурного призначення
забороняється будь-яка діяльність, яка
негативно впливає або може негативно
впливати на стан природних та
історико-культурних комплексів та
об'єктів чи перешкоджає їх
використанню за цільовим призначенням.

Статтею 9 цього ж Закону визначено
вичерпний перелік видів використання
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду, серед
якого відсутнє створення куточку живої
природи.

Також, Розділом 3 Положення про
регіональний ландшафтний парк
«Знесіння» визначено завдання і
діяльність парку. Водночас, створення
куточку живої природи на території
парку не передбачено.

Крім цього, суд зазначає, що тлумачення
терміну «куточок живої природи»
наведено у Порядку утримання та
розведення диких тварин, які
перебувають у стані неволі або в
напіввільних умовах, затвердженого
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
30.09.2010 року №429 - це складова частина
кабінету (відділу, лабораторії, класу)
загальноосвітніх і позашкільних
навчальних, наукових,
санаторно-курортних і оздоровчих
закладів, яка створюється для
проведення навчальних, практичних
занять з метою здобуття поглиблених
знань про живі організми, формування
фактичних умінь та навичок, вивчення,
спостереження та догляду за рослинами
і тваринами, що мають відповідні
дозволи санітарних, ветеринарних та
інших служб.

Отже, куточок живої природи
створюється у приміщенні визначеного
закладу і має на меті проведення
навчальних та практичних занять,
вивчення, спостереження та догляд за
рослинами та тваринами. А необхідною
умовою створення та функціонування
куточку живої природи є наявність
відповідних дозволів санітарних,
ветеринарних та інших служб.

В той же час, за змістом п.9 ухвали
Львівської міської ради №1113 від 21.06.2001
року «Про затвердження меж і надання
земельної ділянки у постійне
користування регіональному
ландшафтному парку «Знесіння» у
м.Львові та деякі територіальні і
нормативно-організаційні питання
функціонування регіонального
ландшафтного парку «Знесіння», проекти
нормативних актів та документація, яка
стосується планування, використання:
діяльності на території парку
«Знесіння» скеровується на погодження
з Державним управлінням екології та
природних ресурсів у Львівській
області і з дирекцією РЛП «Знесіння».

При цьому, як вбачається, із долученої
копії погоджень (візування) до спірної
ухвали (а.с.149, т.І), створення куточку
живої природи на території парку з
Державним управлінням екології та
природних ресурсів у Львівській
області не погоджувалося.

Натомість, в матеріалах справи наявний
лист Державної екологічної інспекції у
Львівській області від 25.10.2013 року
№02-9479, зі змісту якого вбачається, що:
«В ході візуального огляду куточка
живої природи, який розміщено поза
територією ТОВ «Ореста» встановлено,
що вольєри для утримання тварин та
птахів збудовано на бетонному
фундаменті, що свідчить про їх
капітальне будівництво і не являються
конструктивними елементами
благоустрою, що не відповідає вимогам
даної ухвали. Також, в даній ухвалі
зазначено, що ТОВ «Ореста» зобов'язано
«укласти з управлінням комунальної
власності департаменту економічної
політики договір оренди
конструктивних елементів площею 1700
кв.м. терміном на 5 років з часу набрання
чинності цієї ухвали», однак
управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради не являється
власником конструктивних елементів
благоустрою і не може укладати договір
на їх оренду, оскільки в ході
проведення позапланової перевірки на
письмовий запит від 16.10.2013 року №02-9277 не
було представлено жодних документів,
які б свідчили про право власності на
конструктивні елементи благоустрою та
можливого договору на їх оренду».

За таких обставин, судом не
враховуються твердження відповідача,
що ним не порушено порядку передачі в
оренду конструктивних елементів
благоустрою комунальної власності.

Відтак, Львівською міською радою при
прийнятті ухвали про надання дозволу
на створення куточку живої природи ТОВ
«Ореста» без попереднього місця
розташування, без врахування
особливого статусу землі, порушено
наведені вимоги Закону України «Про
природно-заповідний фонд України» та
не враховано Положення про
регіональний ландшафтний парк
«Знесіння».

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судом встановлено, що відповідні
положення відповідачем дотримані не
були, а отже ухвала Львівської міської
ради №2637 від 18.07.2013 року «Про надання
дозволу на створення куточку живої
природи на території регіонального
ландшафтного парку «Знесіння»
суперечить вищевказаним нормам Закону
України «Про природно-заповідний фонд
України», а тому є протиправною і
підлягає скасуванню.

Враховуючи встановлені фактичні
обставини справи та правові норми, суд
вважає, що позовні вимоги заступника
прокурора м.Львова є законними,
обґрунтованими, відтак такі підлягають
задоволенню повністю.

Судові витрати відповідно до положень
ст. 94 КАС України з сторін не
стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
ухвалу Львівської міської ради №2637 від
18.07.2013 року «Про надання дозволу на
створення куточку живої природи на
території регіонального ландшафтного
парку «Знесіння».

Судовий збір зі сторін стягувати не
слід.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 11.03.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.