Справа № 808/908/14
Суддя: Недашківська Катерина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

24 лютого 2014 року 15 год. 30 хв. Справа
№ 808/908/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Недашківської К.М.,
за участю: секретаря судового
засідання Ініної І.М., позивача - не
прибув, представника відповідача - не
прибув, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії.

04 лютого 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується
- позивач) до Управління Пенсійного
фонду України в Новомиколаївському
районі Запорізької області (далі
іменується - відповідач), в якому
позивач просить суд визнати
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області щодо відмови у виплаті
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, передбаченої
частиною 13 статті 37 Закону України «Про
державну службу»; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області здійснити виплату грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, передбаченої
частиною 13 статті 37 Закону України «Про
державну службу».

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані
тим, що позивач працював в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області на посаді спеціаліста відділу
з призначення пенсій, мав 13 ранг
державного службовця, та був
звільнений з посади 31.10.2013 відповідно
до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про
працю України. Позивач зазначає, що
після звільнення йому не була
виплачена матеріальна допомога в
розмірі 10 посадових окладів, з приводу
чого він звернувся до відповідача із
заявою про здійснення такої виплати.
Проте, позивачу було відмовлено у
здійсненні виплати матеріальної
допомоги, що стало підставою для
звернення до суду з позовом.

Ухвалою судді від 06.02.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
на 24.02.2014.

24.02.2014 позивач, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
прибув, проте подав до канцелярії суду
заяву про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої просить суд: визнати
протиправною відмову відповідача у
виплаті грошової допомоги в розмірі 10
місячних посадових окладів,
передбаченої частиною 13 статті 37
Закону України «Про державну службу»;
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Новомиколаївському
районі Запорізької області здійснити
виплату грошової допомоги в розмірі 10
місячних посадових окладів,
передбаченої частиною 13 статті 37
Закону України «Про державну службу».
Крім того, позивач просить суд
розглянути справу за його відсутності.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
прибув, проте подав до канцелярії суду
письмові заперечення проти
адміністративного позову, та заявив
клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника.

Таким чином, суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності представників сторін на
підставі наявних матеріалів справи,
обсяг та зміст яких достатній для
вирішення спору по суті та прийняття
законного рішення.

Відповідно до вимог частини 6 статті 12
та статті 41 КАС України, у зв'язку з
неявкою в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу не здійснювалось.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується
принципами верховенства права,
законності, рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, змагальності сторін,
диспозитивності та офіційного
з'ясування всіх обставин, гласності і
відкритості адміністративного
процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши
всі обставини адміністративної справи,
які мають юридичне значення для
розгляду та вирішення спору по суті,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1, працювала на посаді
провідного спеціаліста відділу з
призначення пенсій Управління
Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області та мала 13 ранг державного
службовця.

31.10.2013 позивач звільнений з посади за
станом здоров'я, що перешкоджає
продовженню роботи на займаній посаді
відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу
законів про працю України, про що
внесено запис до трудової книжки (а.с. 6).
Після звільнення позивачу призначена
пенсія за віком відповідно до Закону
України «Про державну службу» (а.с. 8).

Позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області із заявою про виплату грошової
допомоги в розмірі 10 посадових окладів
від 24.01.2014 (а.с. 9), за результатами
розгляду якої позивачу відмовлено у
здійсненні такої виплати (а.с. 10). Саме
така відмова відповідача стала
підставою для звернення до суду з
адміністративним позовом.

За приписами статті 37 Закону України
«Про державну службу» 16.12.1993 №3723-XII
(далі іменується - Закон України №3723-XII),
на одержання пенсії державних
службовців мають право чоловіки, які
досягли віку 62 роки, та жінки, які
досягли пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за наявності страхового
стажу, необхідного для призначення
пенсії за віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі
іменується - Закон України №1058-IV), особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років. До досягнення віку,
встановленого абзацом першим цієї
статті, право на пенсію за віком мають
жінки 1961 року народження і старші після
досягнення ними такого віку: 55 років -
які народилися до 30 вересня 1956 року
включно; 55 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1956 року по 31
березня 1957 року; 56 років - які
народилися з 1 квітня 1957 року по 30
вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1957 року по 31
березня 1958 року; 57 років - які
народилися з 1 квітня 1958 року по 30
вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1958 року по 31
березня 1959 року; 58 років - які
народилися з 1 квітня 1959 року по 30
вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1959 року по 31
березня 1960 року; 59 років - які
народилися з 1 квітня 1960 року по 30
вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1960 року по 31
березня 1961 року; 60 років - які
народилися з 1 квітня 1961 року по 31
грудня 1961 року.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
тому до досягнення 60-річного віку мала
право на пенсію за віком після
досягнення 57 років.

Відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу
законів про працю України від 10.12.1971
№322-VIII (далі іменується - КЗпП України),
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Судом встановлено, що позивача
звільнено у зв'язку з виявленою
невідповідністю працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджав продовженню даної роботи.
При чому, на момент звільнення позивач
мав 37 років 11 місяців страхового стажу,
у тому числі понад 10 років стажу
державного службовця.

За приписами статті 21 Закону України
«Про основні засади соціального
захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні» від
16.12.1993 №3721-XII (далі іменується - Закон
України №3721-XII), особам, трудовий
договір з якими розірвано за півтора
року до досягнення пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», або віку, що дає
право на призначення пенсії відповідно
до законів України «Про державну
службу», «Про статус народного
депутата України», «Про прокуратуру»,
«Про наукову і науково-технічну
діяльність» (за наявності відповідних
умов), з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідацією,
реорганізацією, перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників, а також виявленою
невідповідністю працівника займаній
посаді за станом здоров'я, гарантується
право на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку, якщо вони мають
страховий стаж, необхідний для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбачений
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Виплата пенсій особам, звільненим у
зв'язку з виявленою невідповідністю
працівника займаній посаді за станом
здоров'я, зазначеним у частині першій
цієї статті, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України до
досягнення ними пенсійного віку.

Складовою конституційного права на
соціальний захист є право на пенсійне
забезпечення (абзац перший пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 11
жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Відповідно до пункту 6 частини першої
статті 92 Конституції України основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами України.

Право на пенсійне забезпечення,
загальні умови призначення пенсій,
порядок їх нарахування та розміри
визначаються, зокрема, Законом України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
№1788-XII (далі іменується - Закон України
№1788-XII), та Законом України №1058-IV.

За змістом вказаних законів право на
пенсію за віком особа набуває не лише
після досягнення загальновизначеного
пенсійного віку чи пенсійного віку,
встановленого спеціальним
законодавством, а також у разі
дострокового виходу на пенсію за
певних обставин. Так, у статті 21 Закону
України №3721-XII передбачено випадки,
коли пенсійний вік для визначеного в
ній кола осіб, зокрема державних
службовців, знижено на півтора року
порівняно із загальновстановленим.

Пенсійні правовідносини певних
категорій осіб, у тому числі тих, які
мають статус державного службовця,
регулюються додатково також
спеціальними законами або окремими
положеннями вказаних законів.

Право на одержання пенсії державних
службовців мають чоловіки, які досягли
віку 62 роки, та жінки, які досягли
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України №1058-IV, за наявності
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України №1058-IV, у тому числі
стажу державної служби не менш як 10
років, та які на час досягнення
зазначеного віку працювали на посадах
державних службовців, а також особи,
які мають не менш як 20 років стажу
роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців,
незалежно від місця роботи на час
досягнення зазначеного віку.

Державним службовцям у разі виходу на
пенсію за наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів (частина тринадцята
статті 37 Закону України №3723-XII).

Таким чином, грошова допомога в розмірі
10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, у тому числі стажу
державної служби не менше 10 років.
Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в частині тринадцятій статті 37 Закону
України №3723-XII не встановлено.

На момент звільнення позивача з посади
останній мав не менше 10 років стажу
державної служби та звільнений у віці 55
років 6 місяців та 12 днів.

Суд зазначає, що грошова допомога,
передбачена вказаним законодавчим
положенням, має разовий характер. Право
на її одержання пов'язане з певним
стажем роботи особи на посаді
державного службовця та припиненням
цієї роботи у зв'язку з виходом на
пенсію державного службовця. Тому
розірвання трудового договору з
державним службовцем з підстав,
визначених у пункті 2 частини першої
статті 40 КЗпП України (зокрема,
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи),
не може нівелювати право державного
службовця на отримання зазначеної
грошової допомоги за умови наявності
стажу державної служби не менше 10
років.

Отже, державний службовець у разі
дострокового (не раніше ніж за півтора
року до встановленого законодавством
строку) виходу на пенсію державного
службовця на підставі пункту 2 частини
першої статті 40 КЗпП України у зв'язку з
виявленою невідповідністю займаній
посаді за станом здоров'я та
неможливістю переведення, за його
згодою, на іншу роботу відповідно до
частини другої статті 40 КЗпП України,
за наявності стажу державної служби не
менше 10 років і страхового стажу, як і
інші державні службовці, які виходять
на пенсію з посад державних службовців
після досягнення віку, зазначеного в
частині першій статті 37 Закону України
№3723-XII, має право на отримання грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Правова позиція щодо даної категорії
спорів викладена в рішенні
Конституційного суду України від 26
листопада 2013 року по справі №1-14/2013.

За приписами статті 19 Конституції
України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд, оцінивши докази по справі у їх
сукупності, приходить до висновку, що
відмова відповідача у виплаті позивачу
матеріальної допомоги є протиправною.

Питання розподілу судових витрат судом
не вирішується, оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору
на підставі статті 5 Закону України
«Про судовий збір».

Враховуючи наведене та керуючись
статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
повністю.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області у виплаті ОСОБА_1 грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, передбаченої
статтею 37 Закону України «Про державну
службу».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Новомиколаївському
районі Запорізької області здійснити
виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів,
передбаченої статтею 37 Закону України
«Про державну службу».

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
К.М. Недашківська