Справа № 2а-624/2011
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
Справа
№ 15197/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Кушнерика М.П.

суддів
Мікули О.І., Кухтея Р.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області на постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 17 жовтня 2013р. у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області про зобов»язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О
В И Л А:

24.04.2009р. позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила поновити строк звернення до
суду; зобов»язати відповідача
нарахувати та виплатити щомісячну
надбавку, як дитині війни за період з
01.01.2006р. по 31.12.2008р.р. в сумі 3903,0грн.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 17 жовтня
2013р. заявлений позов задоволено
частково. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду в Перемишлянському
районі Львівської області провести
позивачу нарахування та виплату
підвищення до пенсії, передбаченого
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
22.05.2008р. по 31.12.2008р., з врахуванням
виплачених сум. В решті вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про відмову в
позові.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд виходив з того, що позивач належить
до категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому вона має
право на встановлене ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Оскільки Конституційний Суд України
своїм рішенням №6-рп/2007 від 09.07.2007р. та
від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнав
неконституційними положення п.12 ст.71 та
ст.111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» та п.41 розділу
ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», якими було зупинено і
обмежено право на отримання спірних
виплат, відмова пенсійного органу у
проведенні перерахунку пенсії
позивачу із врахуванням вимог ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з
22.05.2008р. по 31.12.2008р. є незаконною.

У частині вимог за 2006 рік суд виходив з
того, що норма, якою було передбачено
право на отримання підвищення до
пенсії, була зупинена, а рішення
Конституційного Суду України було
прийняте 09.07.2007р. і з часу його
прийняття воно підлягає виконанню,
через що позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права і фактичним
обставинам справи.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» (у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) мала право на отримання
підвищення виплачуваної їй пенсії за
віком.

Оскільки чинним законодавством не було
визначено порядку нарахування і
виплати у 2006 році щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а Конституційний Суд
України не приймав рішень щодо
неконституційності Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» (з наступними змінами і
доповненнями) повністю чи в окремих
його частинах, тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
щодо розглядуваного підвищення до
пенсії за 2006 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09.07.2007р. у справі № 1-29/2007
визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення п.12 ст.71,
ст.111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими було
зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» була
відновлена з 09.07.2007р., позивачу протягом
2007 року не виплачувалося підвищення до
пенсії згідно вказаної норми Закону в
повному обсязі, тому колегія суддів
приходить до висновку про підставність
позовних вимог щодо зобов'язання
провести нарахування і виплату
щомісячного підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 09.07.2007р. до 31.12.2007р.
включно, з урахуванням проведених
виплат за вказаний період.

Однак, суд першої інстанції, з чим
погоджується колегія суддів, до вимог
за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. підставно
застосував норми ч.2 ст.99, 100 КАС України
(в редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин).

Відповідно до п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України», який
набрав чинності з 01.01.2008р., ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» була викладена у новій редакції,
відповідно до якої дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту») до
пенсії або щомісячного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Згідно рішення Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі
1-28/2008 були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення п.41
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України»; останні втратили свою
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
вказаного рішення, яке також містить
вказівку про преюдиціальне значення
цього рішення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
редакції, яка передбачає виплату дітям
війни підвищення у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, була
відновлена з 22.05.2008р., з 01.01.2008р. позивачу
виплачувалося підвищення до пенсії у
розмірі 10 відсотків прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, згідно діючого на той
час законодавства, тому колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог про зобов'язання
відповідача провести нарахування
підвищення до пенсії за віком як дитині
війни у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008р.
до 31.12.2008р. включно, з урахуванням
проведених виплат за вказаний період.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі Управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
обл., а також виходячи з вимог п.15
Положення про Пенсійний фонду України,
затв. постановою КМ України № 1261 від
24.10.2007р., відповідний обов'язок
покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за спірний період колегія суддів не
вбачає.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

Також не можуть бути задоволені
позовні вимоги про стягнення спірних
сум з відповідача, оскільки саме
пенсійний орган зобов'язаний
здійснювати обрахування та виплату
спірних сум допомоги, вказані дії до
компетенції адміністративного суду не
належать.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст.160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
обл. - залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської обл. від 17.10.2013р. в
адміністративній справі №2а-624/11 - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
М.П.Кушнерик

Судді
О.І.Мікула

Р.В.Кухтей