Справа № 805/1489/14
Суддя: Дворников М.С.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 р.
Справа №805/1489/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12:25

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Дворникова М.С.,

за участю секретаря судового засідання
Пидоненка Д.А.,

представника позивача: Біланової
Н.В.,

представника відповідача:
Лащонової М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Калінінському районі м.
Донецька до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Калінінському
районі м. Донецька про стягнення
заборгованості у сумі 18 996,27 грн., -

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2014 року управління Пенсійного
фонду України в Калінінському районі
м. Донецька (далі - УПФУ) звернулося до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Калінінському
районі м. Донецька (далі -
Відділення Фонду) про стягнення
заборгованості у загальній сумі
18 996,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013
року позивачем здійснені виплати
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання таким
особам: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, на загальну суму 18379,11
грн. Крім того, за цей період позивачем
були понесені витрати, пов'язані з
виплатою пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випаду на
виробництві або професійного
захворювання ОСОБА_26 у сумі 317,16 грн., а
також виплатою допомоги на поховання
ОСОБА_27 в сумі 300,0 грн.

Посилаючись на правові норми, які
містяться в законах України "Про
пенсійне забезпечення", "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності",
позивач зазначив, що територіальні
органи виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України повинні
відшкодовувати територіальним органам
Пенсійного фонду України витрати на
виплату особам пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випаду на
виробництві або професійного
захворювання, а також витрати на
допомогу на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію.

Оскільки Відділення Фонду відмовило у
відшкодуванні зазначених вище витрат,
позивач просив стягнути їх в судовому
порядку.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову
заперечував. При цьому зазначив, що
вказані позивачем в позовній заяві
особи на момент смерті чоловіків не
досягли непрацездатного віку, були
працездатними, на утриманні померлих
не знаходились, а отже, права на
страхові виплати у разі смерті
потерпілого, в розумінні Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" - не
мали. Крім того, відповідач вказав на
відсутність у наданих позивачем
матеріалах доказів на підтвердження
причинного зв'язку смерті годувальника
ОСОБА_27 з профзахворюванням, або
трудовим каліцтвом, а також на
порушення вимог п. 3 ст. 30 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» при призначенні
пенсі по інвалідності внаслідок
нещасного випадку або
профзахворювання ОСОБА_26, що також
позбавляє заявлених в позові осіб
права на страхові виплати, а позивача,
відповідно, на задоволення позовних
вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи суд встановив такі обставини.

На підставі розпоряджень позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25 призначено пенсію у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Годувальники цих осіб отримали
ушкодження здоров'я на виробництві в
Україні.

За період з 01 липня 2013 року по 31 грудня
2013 року позивачем зазначеним особам
здійснені виплати пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у загальній сумі 18379,11 грн.

Пенсія по інвалідності ОСОБА_26
призначена на підставі Акта про
нещасний випадок на виробництві,
згідно з яким ОСОБА_26 в вересні 2000 року
отримав трудове каліцтво внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території Російської Федерації.

За період з 01 липня 2013 року по 31 грудня
2013 року ОСОБА_26 отримав від позивача
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випаду на виробництві або
професійного захворювання у сумі 317,16
грн.

Позивачем також виплачено допомогу на
поховання ОСОБА_27 в сумі 300,0 грн.

Відповідачем ці суми не були прийняти
до заліку, що підтверджується актами
щомісячних звірок та таблицями
розбіжностей.

Судом встановлено, що ОСОБА_28 та ОСОБА_29
внесені до описової частини позову
помилково (а.с. 3), оскільки цих осіб
немає у розрахунку сум пенсій,
неприйнятих до відшкодування за період
липень-грудень 2013 року та актах
розбіжностей за цей період (а.с. 9-10, 18-34).

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до статті 10 Закону
України від 5 листопада 1991 року
№1788-ХП "Про пенсійне забезпечення"
здійснюється органами Пенсійного
фонду України, при цьому стаття 81
вказаного Закону передбачає, що
призначення та виплата пенсій, в тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

З набранням чинності Законом України
від 23 вересня 1999 року №1105-XTV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (надалі - Закон №1105)
обов'язок щодо відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті при настанні страхового
випадку, зокрема, виплати йому або
особам, які перебувають на його
утриманні пенсій по інвалідності у
зв'язку із втратою годувальника,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань (підпункти "г", "д" пункту 1
статті 21 Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону
№1105-XTV, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований; має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону
України від 22 лютого 2001 року №2272-111 "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон №2272-111) Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України.

На виконання Закону №1105-XTV правлінням
Пенсійного фонду України та правлінням
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
прийнята спільна постанова від 4
березня 2003 року № 5-4/4, якою
затверджений "Порядок відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання" (надалі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку визначено, що органи
Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа
місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та списку померлих осіб і
осіб, знятих з обліку з інших причин,
які отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, проводять з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення звірку
витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню, та до 15 числа місяця,
наступного за звітним, подають його
відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV та
Порядку відповідач зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, а саме суму пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, суму пенсії
у зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, допомога на поховання
сім'ї померлого, суми витрат Пенсійного
фонду з виплати і доставки вказаних
пенсій. Наведений перелік
відшкодування шкоди при ушкодженні
здоров'я являється вичерпним та
розширеному тлумаченню не підлягає.

Пунктом 8 статті 36 Закону України від 9
липня 2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, призначаються
відповідно до Закону №1105-XIV.

Статтями 21, 28 Закону №1105-XIV встановлено,
що у разі настання страхового випадку
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
виплатити особам, які мають на це право,
зокрема, пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 33 Закону № 1105-XIV передбачено, що
у разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання.

Такими непрацездатними особами,
зокрема, є жінки, які досягли 55 років, і
чоловіки, які досягай 60 років, якщо вони
не працюють.

На день смерті годувальника не
виповнилося 55 років таким зазначеним в
акті звірки особам: ОСОБА_4 (43 роки),
ОСОБА_5 (48 років), ОСОБА_6 (35 років), ОСОБА_7
(32 роки), ОСОБА_8 (31 рік), ОСОБА_9 (49 років),
ОСОБА_13 (37 років), ОСОБА_14 (41 рік), ОСОБА_15
(36 років), ОСОБА_16 (36 років), ОСОБА_17 (34
роки), ОСОБА_20 (37 років), ОСОБА_22 (51 рік).
Непрацездатними за висновком МСЕК ці
особи також не визнавалися.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача
заборгованості з виплати пенсії
зазначеним особам за період з 01 липня
2013 року по 31 грудня 2013 року є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Судом встановлено, що на день смерті
потерпілого виполонилося 55 років таким
зазначеним в акті звірки особам:
ОСОБА_23 (74 роки), ОСОБА_24 (69 років),
ОСОБА_25 (68 років).

Водночас, визнання непрацездатними
осіб, зокрема жінок, які досягли 55 років
на день смерті потерпілого, в силу
наведених вище правил пункту 2 частини 2
ст. 33 Закону № 1105-XIV, можливо лише якщо
вони не працюють.

У протилежному випадку (якщо особа
працювала на день смерті потерпілого)
цей потерпілий не має статусу
годувальника у контексті статті 33
вказаного Закону, як необхідної умови
виникнення у даної особи права на
страхові виплати за цією статтею.

ОСОБА_23, ОСОБА_24 та ОСОБА_25 на день
смерті потерпілих (ІНФОРМАЦІЯ_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно)
працювали, що підтверджується копіями
їх трудових книжок (НОМЕР_1, НОМЕР_2
НОМЕР_3). Тому позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача
заборгованості з виплати пенсії цим
особам за період з 01 липня 2013 року по 31
грудня 2013 року також є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

За змістом Закону N 1105-XIV та Порядку
проведення витрат на поховання у разі
смерті потерпілого від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затвердженого постановою КМУ від 11
липня 2001 р. N 826 на виконання ч. 8 ст. 34
цього Закону, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з ч. 9
ст. 34 Закону N 1105-XIV причинний зв'язок
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів (відповідна правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України від 23 травня 2011 р. у справі N
21-48а11).

Отже, вимоги позивача про
відшкодування виплаченої ОСОБА_27
допомоги на поховання в сумі 300,0 грн.
мають підтверджуватися висновком
відповідного медичного закладу щодо
наявності причинного зв'язку смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я. Цей
висновок у матеріалах справи
відсутній, що виключає задоволення
позову в цій частині.

Відповідно до статті 6 Угоди між
Урядом України і Урядом Російської
Федерації про трудову діяльність і
соціальний захист громадян України і
Росії, які працюють за межами кордонів
своїх країн від 14 січня 1993 року, сторони
додержуватимуться такого порядку щодо
відшкодування Працівникам шкоди
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я, одержаного у
зв'язку з виконанням трудових
обов'язків:

а) відшкодування шкоди внаслідок
трудового каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я, а також смерті
потерпілого здійснюється Стороною,
законодавство якої поширювалось на
Працівника на момент одержання
каліцтва;

б) відшкодування шкоди внаслідок
професійного захворювання або смерті
потерпілого, яка настала у зв'язку з
ним, здійснюється Стороною,
законодавство якої поширювалось на
Працівника під час його трудової
діяльності, яка викликала професійне
захворювання, навіть якщо зазначене
захворювання вперше було виявлене на
території іншої Сторони.

Викладене свідчить про те, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, котра
стала інвалідом від нещасного випадку
на виробництві на території Російської
Федерації є уповноважений орган
Російської Федерації.

Факт нещасного випадку на виробництві
ОСОБА_26 підтверджується актом № 1 про
нещасний випадок від 01 вересня 2000 року.
Нещасний випадок стався 01 вересня 2000
року на підприємстві роботодавця, яке
знаходиться на території незалежної
держави - Російської Федерації.

Оскільки нещасний випадок ОСОБА_26
стався на території Російської
Федерації, у відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Калінінському
районі не виникає зобов'язання по
відшкодуванню витрат в разі виплати
такої пенсії органами Пенсійного фонду
України відповідно до вимог Угоди між
Урядом України і Урядом Російської
Федерації про трудову діяльність і
соціальний захист громадян України і
Росії, які працюють за межами кордонів
своїх країн від 14 січня 1993 року.

Факти перебування ОСОБА_21, ОСОБА_19,
ОСОБА_10, ОСОБА_18, ОСОБА_12, ОСОБА_11 та
ОСОБА_3 на утриманні потерпілих
встановлені судовими рішеннями у
цивільних справах, які набрали
законної сили (а.с. 146-153).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з розрахунком УПФУ цим особам за
період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013
року було виплачено пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у загальній сумі 4639,86
грн., в тому числі: ОСОБА_21 - 900,0 грн.,
ОСОБА_19 - 66,36 грн., ОСОБА_10 - 900,0 грн.,
ОСОБА_18 - 900,0 грн., ОСОБА_12 - 907,14 грн.,
ОСОБА_11 - 900,0 грн., ОСОБА_3 - 66,36 грн. Отже
ця сума підлягає стягненню з
відповідача.

Пункт 1 частини 2 статті 33 Закону № 1105-XIV
серед непрацездатних осіб, які мають
право на одержання щомісячних
страхових виплат (пенсій згідно з
підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) визначає
в тому числі дітей, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років.

Застрахованій особі - студенту денної
форми навчання ОСОБА_30 виповнилося 23
роки ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з чим
відповідач вважає, що не повинен
відшкодовувати позивачу суму пенсії по
цієї особі за період з ІНФОРМАЦІЯ_4 по
31.12.2013 в сумі 116,13 грн.

Разом з цим, спеціальною нормою, яка
регулює період, на який призначається
пенсія в разі втрати годувальника, є
частина друга статті 47 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", згідно з
якою зміна розміру пенсії або
припинення її виплати членам сім'ї
провадиться з першого числа місяця, що
йде за тим місяцем, в якому настали
обставини, що спричинили зміну розміру
або припинення виплати пенсії.

Тобто в даному випадку першим числом
місяця, що йде за місяцем, в якому
настали обставини, що спричинили
припинення виплати пенсії (виповнення
ОСОБА_30 23 років ІНФОРМАЦІЯ_4) є 01 січня
2014 року. Отже, виплачена цієї особі
пенсія за період з 08.12.2013 по 31.12.2013 у сумі
116,13 грн. підлягає стягненню з
відповідача.

За таких обставин позовні вимоги УПФУ
підлягають частковому задоволенню у
сумі 4755,99 грн. (4639,86+116,13).

Беручи до уваги викладете та керуючись
ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87,
94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька
задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Калінінському
районі м. Донецька (, 83003, м.
Донецьк, проспект Ілліча, 58) на користь
управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька
(, 83052, м. Донецьк, вул.
Овнатаняна, 50) заборгованість з
відшкодування пенсії по втраті
годувальника за період 01 липня 2013 року
по 31 грудня 2013 року у сумі 4755 (чотири
тисячі сімсот п'ятдесят п'ять) гривень 99
копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст постанови складено 03
березня 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дворников М.С.