Справа № 802/91/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/91/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

при секретарі: Сокольвак Ю.В.

за участю:

представника позивача - Джугострана
В.І.;

представника відповідача - Гуменюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 04 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ОФК" (далі - позивач)
до Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
(далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив: визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № форми "Р"
від 10 січня 2014 року.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 04.02.2014 року
позов задоволено: визнано
протиправним і скасовано податкове
повідомлення рішення відповідача яке
винесено 10 січня 2014 року № форми
"Р".

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав.

Представник позивача заперечив проти
апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення сторін, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що податковим органом
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань
правомірності формування податкового
кредиту при проведенні
фінансово-господарської діяльності з
СФГ "Аграрій" за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року. За результатами вказаної
перевірки складено акт №1277/2201/38394970 від
20.12.2013 року, в якому встановлено
порушення п. п. 198.2, 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2
ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, по
операціях з селянсько-фермерським
господарством "Аграрій" в результаті
чого завищено позивачем суму
податкового кредиту в загальному
розмірі 69447 грн. та занижено суму ПДВ, що
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет у сумі 69447 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів не погоджується з
такими посиланнями, з наступних
підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції суть виявлених порушень
полягає у тому, що позивачем
безпідставно віднесено до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість з придбання товарів
постачальника селянсько-фермерського
господарства "Аграрій" за період з
01.07.2010 року по 31.12.2012 року з урахуванням
уточнюючих розрахунків, які здійснені
без мети настання реальних наслідків, а
первинні документи позивача по
взаємовідносинах з контрагентом
складені формально у зв'язку з
відсутністю реальності здійснення
операцій. Окрім того, як слідує з акту
перевірки встановленні порушення
податкового законодавства позивачем
зводяться до встановлених порушень СФГ
"Аграрій", що на думку колегії суддів є
порушенням вимог ст. 61 Конституції
України, згідно якої юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник, яким у
даному випадку позивач не є.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

З матеріалів справи встановлено, що
між позивачем та СФГ "Аграрій" укладено
договір поставки №7 від 02.11.2012 року
згідно до якого постачальник останній
зобов'язується передати позивачу
товар, сплативши за нього певну грошову
суму. Асортимент, кількість та ціна
товару встановлюється сторонами.

Реальність здійснення господарських
операцій підтверджується наданими до
матеріалів справи первинними
документами, а саме: податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
актом звірки взаєморозрахунків з
контрагентом, договором поставки
товару.

Отже, сукупність первинних, платіжних,
звітних та інших документів, які
зазвичай супроводжують такого роду
операції, підтверджує фактичне
здійснення господарських операцій і не
дає підстав для сумніву у їх реальності
та безтоварності. Характер спірних
операцій відповідає звичайній
господарській діяльності позивача та
її основним видам.

Водночас необхідно зазначити, що
документи та інші дані, які
спростовують реальність здійснення
господарських операцій, що відображені
в податковому обліку, повинні
оцінюватись з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, змісту послуг, що
надаються, тощо, а сама по собі
наявність чи відсутність окремих
документів та помилки у їх оформленні
не є підставою для висновків про
відсутність господарських операцій,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Натомість відповідачем не надано
належних і допустимих доказів, які б
об'єктивно ставили під сумнів фактичне
здійснення цих операцій. Також ним не
наведено обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, збитковості здійснених
операцій або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про їх фіктивність чи про те, що дії
позивача і його контрагента були
спрямовані на отримання незаконної
податкової вигоди.

В контексті даної спірної ситуації акт
податкового органу не містить
будь-якого документального
підтвердження стосовно не виконання
фінансово-господарських
взаємовідносин позивача по
взаєморозрахунках з контрагентом, а
викладені у ньому висновки не
ґрунтуються на документах первинного
бухгалтерського та податкового обліку.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що договірні
відносини між позивачем та СФГ
"Аграрій" є реальними, оскільки, вони
відповідають волевиявленню та
внутрішній волі його учасників і
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, а зміст правочину
не суперечить чинним нормам
законодавчих актів та не порушує
моральні засади суспільства.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПКУ України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України).

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно із
п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 ПК України
податкова накладна повинна містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи-продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна є податковим документом і
підставою для нарахування сум податку,
що відноситься до податкового кредиту.
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю
контрагентом, який зареєстрований як
платник ПДВ, податкових накладних з
усіма необхідними реквізитами,
визначеним законом, такий покупець має
право на включення цього податку до
складу податкового кредиту за звітній
податковий період.

З аналізу наведених вище норм випливає,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Однак,
наявність лише податкової накладної не
є підставою для формування податкового
кредиту. Для включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
необхідна наявність і інших первинних
документів, які б свідчили про
реальність такої господарської
операції.

Щодо посилань відповідача на те, що
діяльність контрагента позивача була
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди у вигляді безпідставного
формування податкового кредиту, то суд
першої інстанції вірно вказав, що такі
твердження ґрунтуються на припущеннях,
що суперечить нормам КАС України. Факт
наявності у сторін протиправного
умислу при укладенні правочину
відповідачем не доведено.

Щодо посилань на акти перевірки
Жмеринської ОДПІ , то Податковий
кодекс України не ставить у залежність
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання.
Неможливість встановлення сплати
продавцем податку на додану вартість
до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
формування податкового кредиту, якщо
він виконав усі передбачені законом
умови і має всі документальні
підтвердження розміру заявленого
податкового кредиту.

Вказана правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
22.10.2010 року та 31.01.2011 року і повністю
узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини,
зокрема у рішенні від 22.01.2009 року
"Булвес" АД проти Болгарії".

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення , а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 04
лютого 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
04 березня 2014 року .

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.