Справа № 110/414/14
Суддя: Халдєєва О. В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 110/414/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2014 р.

року Красноперекопський
міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді
Халдєєвої О.В.

при секретарі
Бурдиленко Ю.О.

за участю представника позивача
Лещенка М.А.

представника відповідача
Богдан Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Публічного Акціонерного
Товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» до
Відділу державної виконавчої служби
Красноперекопського міськрайонного
управління юстиції Автономної
Республіки Крим про визнання
незаконними дій державного виконавця
та скасування постанови державного
виконавця,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2014 року Публічне Акціонерне
Товариство «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції
Автономної Республіки Крим про
визнання незаконними дій державного
виконавця та скасування постанови
державного виконавця.

Вимоги мотивовані тим, що 23 вересня 2009
року постановою Відділу державної
виконавчої служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції
Автономної Республіки Крим було
відкрито виконавче провадження по
примусовому виконанню виконавчого
документа - виконавчого напису,
вчиненого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 29 березня 2006 року та
зареєстрованого в реєстрі за №990 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
на суму боргу в розмірі 401700,00 грн. за
договором іпотеки, укладеним між
ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство),
правонаступником якого є Публічне
Акціонерне Товариство «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», та посвідченим державним
нотаріусом Красноперекопської міської
нотаріальної контори Автономної
Республіки Крим Подставнєвим О.В. 22
липня 2005 року та зареєстрованим в
реєстрі під №1274.

18 листопада 2013 року старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції
Богданом Д.В. винесено постанову ВП
№14915073 про повернення виконавчого
документу про звернення стягнення на
нерухомк майно - нежитлові будівлі, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
стягувачеві на підставі пункту 4
частини 1 статті 47 Закону України «Про
виконавче провадження» у зв'язку з
нездійсненням авансування витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій. Враховуючи, що державним
виконавцем були порушені вимоги
частини 16 статті 13, частини 1 статті 31,
пункту 4 частини 1, частини 4 статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження» щодо організації та
проведення відповідних виконавчих дій,
просить визнати дії старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Красноперекопського міськрайонного
управління юстиції Богдан Д.В.
незаконними та скасувати постанову ВП
№14915073 від 18.11.2013 року, зобов'язати
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Красноперекопського міськрайонного
управління юстиції прийняти рішення
відповідно до вимог статті 51 Закону
України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні представник
позивача Лещенко М.А. позовні вимоги
підтримав та просив позов
задовольнити,пояснив про те що
держвиконавець повинен вказувати суму
судових витрат,які потрібно погодити,у
матеріалах виконавчого провадження є
лист,який не отримував позивач,але і
ньому не вказана саме сума,яку потрібно
погодити,та тому держвиконавець не
зробив всіх дій ,які потрібен був
зробити для того щоб погодити суму
судових витрат.

Представник відповідача Богдан Д.В. з
позовними вимогами не погодився та
зазначив, що постанова ВП №14915073 від
18.11.2013 року відповідно з вимогами
Закону України «Про виконавче
провадження» та була надіслана
стягувачу своєчасно простою поштовою
кореспонденцією відповідно до
встановлених вимог, спочатку потрібно
пересвідчитись що стягував згоден
оплатити авансування витрат на
проведення виконавчих дій,а вже потім
залучавти експерта та визначати суму
витрат,просив у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши представника позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові та службові особи зобов'язані
діяти на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотримання принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Частинами 1, 3 статті 6 зазначеного
Закону передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України «Про виконавче провадження»
державною виконавчою службою
підлягають виконанню такі виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами, та накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду;
ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних та
кримінальних справах у випадках,
передбачених законом; судові накази,
виконавчі написи нотаріусів, постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження».

Матеріалами справи підтверджується, що
22.07.2005 року ОСОБА_4 уклав договір
іпотеки з №90-2005 із Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком (закрите акціонерне товариство),
правонаступником якого є Публічне
Акціонерне Товариство «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», за яким в іпотеку було передано
нерухоме майно - нежитлові будівлі, що
знаходяться за адресою:АДРЕСА_1. (а.с.9-11).

29.03.2006 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис
№990 про стягнення із ОСОБА_4
заборгованості на користь
Акціонерного комерційного
промислово-інвестиційного банку
(закритого акціонерного товариства) в
сумі 401700,00, шляхом звернення стягнення
на заставлене нерухоме майно (а.с. 9-12).

23.09.2009 року відділом державної
виконавчої служби було відкрито
виконавче провадження за виконавчим
написом №990 від 29.03.2006 року приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу про стягнення з
ОСОБА_4 на користь філії «Відділення
ПАТ Промінвестбанку в м. Армянськ АРК»
401700 грн.

18 жовтня 2011 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої
виконавчої служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції
Автономної Республіки Крим при
примусовому виконанні виконавчого
напису №990 від 29.03.2006 року проведено
опис та арешт майна - нежитлових
будівель за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Судом встановлено, що 18 листопада 2013
року старшим державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Красноперекопського міськрайонного
управління юстиції Богданом Д.В.
винесена постанова ВП №14915073 про
повернення виконавчого документу
стягувачеві на підставі пункту 4
частини 1 статті 47 Закону України «Про
виконавче провадження» у зв'язку з тим,
що стягувачем не здійснено авансування
витрат на організацію та проведення
виконавчих дій, яка затверджена
начальником відділу державної
виконавчої служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції
Коврігіним А.М. 18.11.2013 року (а.с.6).

25.11.2013 року згідно супровідного листа
відділу державної виконавчої служби
Красноперекопського міськрайонного
управління юстиції Автономної
Республіки Крим копія постанови
державного виконавця від 18.11.2013 року
про повернення виконавчого напису №990
від 39.03.2006 року, виданого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу надіслана на
адресу позивача. (а.с.7).

Згідно поштового повідомлення
зазначений виконавчий документ був
надісланий на адресу позивача 24.01.2014
року та отриманий ним - 27.01.2014 року
(а.с.7,8).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
47 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчий документ
повертається стягувачу у разі, якщо
стягував перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документу.

Статтею 42 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
з метою забезпечення провадження
виконавчих дій стягувач може за
погодженням з державним виконавцем
внести на відповідний рахунок органу
державної виконавчої служби певну
грошову суму для здійснення необхідних
витрат або покриття їх частини, якщо
інше не передбачено цим Законом.

Згідно частини 4 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»,
до витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його
майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах
масової інформації;

6) виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Відповідно до пункту 3.14. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №512/5 від
02.04.2012 року, авансові внески для
здійснення необхідних витрат на
забезпечення провадження виконавчих
дій або для покриття їх частини можуть
бути зроблені стягувачем шляхом
перерахування цих коштів
безпосередньо на відповідний рахунок
органу ДВС. Суму коштів, яку необхідно
внести на відповідний рахунок органу
ДВС, стягувач визначає за погодженням з
державним виконавцем, з урахуванням
необхідних витрат для проведення
робіт.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень від
06.02.2014 року, за у виконавчому
провадженні №14915073 з 31.12.2010 року по
18.11.2013 року відомості про проведення
будь-яких виконавчих дій відсутні
(а.с.15-16).

Також суду не надано письмових доказів
про надіслання попередження
державного виконавця про повернення
стягувачу виконавчого документу у разі
нездійснення конкретної суми
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій та доказів
про необхідність та обґрунтованість
конкретних витрат для проведення
вказаних дій, їх погодження, на
підставі яких державним виконавцем
прийнято рішення про повернення
виконавчого документу стягувачу. Лист,
який був направлений позивачу та який
знаходиться у матеріалах виконавчого
провадження щодо авансування витрат не
містить у себе конкретної суми витрат,
які потрібно авансувати. Доводи
представника відповідача про те що
спочатку повинна бути погоджена
взагалі можливість авансування
витрат, а лише потім піде розмова про
суму такого авансування не засновані
на законі, а саме суперечать п 3.14
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №512/5 від
02.04.2012 року.

Згідно частини 2 статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
про наявність обставин, що слугують
підставою для такого повернення
виконавчого документа та зазначені у
частині першій цієї статті, державний
виконавець складає відповідний акт.

Відсутність такого акту в розумінні
вимог статті 47 Закону виключає
можливість ухвалення рішення про
повернення виконавчого документа
стягувачу.

Отже, державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Красноперекопського міськрайонного
управління юстиції передчасно, без
вжиття всіх можливих заходів,
направлених на захист прав позивача
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві
від 18.11.2013 року, на підставі пункту 4
частини статті 47 Закону України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач діяв не на
підставі та не у спосіб, передбачений
Законом України «Про виконавче
провадження» при винесенні постанови
від 18 листопада 2013 року, а тому вимоги
позивача про визнання дій державного
виконавця неправомірними, визнання
незаконною та скасування постанови від
18.11.2013 року про повернення виконавчого
документу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону
України «Про виконавче провадження» є
обґрунтованими, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 51 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною, виконавче
провадження підлягає відновленню
протягом трьох робочих днів з дня
надходження рішення суду, виконавчого
документа чи постанови керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно до пункту 2 частини 2 статті 162
КАС України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Керуючись ст.ст. 6,11,18, 94,160-163, 181 КАС
України, ст.6,11,31,82 Закону України «Про
виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
Акціонерного Товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» до Відділу державної виконавчої
служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції
Автономної Республіки Крим про
визнання незаконними дій державного
виконавця та скасування постанови
державного виконавця,

Визнати дії старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції
Автономної Республіки Крим Богдан Д.В
щодо повернення виконавчого документу
ВП № 26115457 неправомірними.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції
Автономної Республіки Крим Богдана Д.В
від 18.11.2013 про повернення виконавчого
напису №990, виданого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу про стягнення з
ОСОБА_4 401700,00 грн. за виконавчим
провадженням № 14915073.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції
Автономної Республіки Крим виконати
дії відповідно до вимог статті 51 Закону
України «Про виконавче провадження».

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Севастопольского апеляційного
адміністративного суду АР Крим шляхом
подачі апеляції у 10- денний строк з дня
її проголошення, через
Красноперекопський міськрайонний суд.

Суддя: О. В. Халдєєва