Справа № 810/757/13-а
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/41631/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вега-Опт»

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15.03.2013

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.07.2013

у справі № 810/757/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вега-Опт»

до Державної податкової
інспекції у Вишгородському районі
Київської області Державної
податкової служби

про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-
рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вега-Опт» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Вега-Опт»)
звернулося в Київський окружний
адміністративний суд з позовом до
Державної податкової інспекції у
Вишгородському районі Київської
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у Вишгородському районі Київської
області) про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 08.02.2013 №,
№.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 15.03.2013, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.07.2013, в задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно акту перевірки
від 23.01.2013 №123/22-00/36444956 встановлено
порушення позивачем пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.3.1
п. 7.3, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.4.5 п. 7.5, пп. 7.7.1 п. 7.7
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997, а саме:
занижено суму податку на додану
вартість у розмірі 133511,00 грн. (вересень
2009 року - 85519,00 грн., жовтень 2009 року -
23791,50 грн., грудень 2009 року - 9672,20 грн.,
лютий 2010 року - 1083,30 грн., квітень 2010 року
- 7174,30 грн., травень 2010 року - 6271,10 грн.); п.
5.1 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємства» - занижено податок на
прибуток на 166890,00 грн. (2009 року - 148729,00
грн., І квартал 2010 року - 1354,00 грн.,
півріччя 2010 року - 16807,00 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суди виходили з того, що
документація на підтвердження
фактичного переміщення товару по
взаємовідносинам між позивачем та його
контрагентом, позивачем суду не надана.
Зокрема, суду не надано
товарно-транспортні накладні,
подорожні листи або ж інші документи,
які б підтверджували шлях прямування
вантажу від пункту його відправлення
до пункту його призначення,
конкретизацію видів товару, який
перевозився, відстань перевезення
товару, кількість кілометрів, обсяг
використаного пального тощо.
Товарно-транспортна накладна належить
до первинної транспортної
документації, застосування якої для
всіх суб'єктів господарської
діяльності незалежно від форм
власності є обов'язковим. Відсутність
товарно-транспортних накладних може
бути свідченням відсутності факту
перевезення товару, що, у свою чергу,
може вказувати на фіктивність
відповідної господарської операції.

Проте, із зазначеними висновками судів
попередніх інстанцій, колегія суддів
не може погодитись з огляду на
наступне.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємства» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємства» передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Приписами пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що до складу
податкового кредиту підлягають
включенню суми сплаченого
(нарахованого) податку, що підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями. Не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Підтвердження отримання позивачем
товарно-матеріальних цінностей, які
постачалися ТОВ «Шляховик-Авто» та
отримання послуг перевезення вантажу,
товарно-транспортними накладними, не є
визначальною умовою для отримання
права на податковий кредит, оскільки,
законодавчі норми не ставлять в
залежність відсутність транспортних
документів на перевезення вантажу
(товару) з наслідками формування бази
оподаткування податком на додану
вартість. Відповідно до ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» N 996-XIV
від 16.07.1999 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Таким чином, товарно-транспортна
накладна не може бути первинним
документом, який підтверджує
здійснення господарської операції з
поставки товарів, та відповідно
набуття права власності на нього,
оскільки не відображає відомості про
господарську операцію з поставки
товару, а відображає відомості про
господарську операцію перевезення. А
тому, безпідставним є твердження судів
попередніх інстанцій про те, що
внаслідок відсутності
товарно-транспортних накладних
господарські операції з поставки
товарно-матеріальних цінностей не мали
місце (не здійснювалися).

Наявні в матеріалах справи видаткові й
податкові накладні, розрахункові
(платіжні) документи, в силу Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» N 996-XIV
від 16.07.1999 (в редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин) та
Положення N168/704 (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
є первинними документами, та мають всі
необхідні встановлені законом
обов'язкові реквізити. Докази того, що
вказані накладні, розрахункові
(платіжні) документи не мають юридичної
сили або визнані в установленому
порядку недійсними - відсутні. Відтак,
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту сум ПДВ, сплачених
в ціні за товарно-матеріальні цінності,
передані за видатковими накладними,
відповідає вимогам пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Крім того слід зазначити, що у разі
підтвердження дійсного виконання
відповідних господарських операцій
певні недоліки первинних документів,
зокрема, їх підписання невстановленою
особою, є свідченням недобросовісності
постачальника та не можуть слугувати
підставою для притягнення платника
податку-покупця до відповідальності.

При цьому безпідставними є
висновки суду, що ТОВ «Шляховик-Авто»
згідно акту від 29.10.2012 №3863/22-222-35976724 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Шляховик-Авто» з питань
підтвердження відомостей по
взаємовідносинам з контрагентами, не
знаходиться за юридичною адресою,
перевіркою встановлено відсутність
будь-якої інформації про наявні
складські приміщення, наявність
автомобільного чи іншого транспорту, а
також устаткування, що необхідне для
здійснення господарської діяльності
підприємства.

Колегія суддів зазначає, що акти
про неможливість проведення
зустрічних звірок не є тим самим, що і
результати проведених зустрічних
звірок, які є джерелом отримання
податкової інформації, що положеннями
ст. 83 Податкового кодексу України
визначена в якості підстави для
висновків під час проведення
перевірок. Сама по собі неможливість
реалізації органами державної
податкової служби визначеної
законодавством компетенції щодо
проведення зустрічних звірок
вказаного контрагенту не може
вважатись доказом вчинення порушень
податкового законодавства ТОВ
«Шляховик-Авто».

Згідно зі ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

З урахуванням викладеного,
касаційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вега-Опт»
підлягає задоволенню, а постанова
Київського окружного
адміністративного суду від 15.03.2013 та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.07.2013 -
скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вега-Опт»
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15.03.2013 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.07.2013
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вега-Опт»
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
08.02.2013 №, №.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров