Справа № 813/6309/13-а
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року
Справа №
14297/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський
А.М.,

судді Запотічний
І.І.

секретар судового засідання Дутка І.С.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача Дорош А.Б.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі ГУ Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
07.11.2013 року у справі № 813/6309/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Жовківському районі ГУ
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н
О В И В :

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 звернувсь з позовом до
державної податкової інспекції у
Жовківському районі Головного
Управління Міністерства доходів і
зборів України у Львівській області
про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 25
липня 2013 року за № 0 та №0.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що висновок
податкового органу не підтверджений
належними документами. Висновок
податкового органу щодо заниження
ФОП ОСОБА_3 у 2012 податкових зобов'язань
з податку на додану вартість на
загальну суму 1088152,77 грн. за рахунок не
включення до об'єкту оподаткування
операцій з безоплатної поставки
товарів невстановленим юридичним чи
фізичним особам, спростовується самим
актом перевірки, де зазначено, що ФОП
ОСОБА_3 у декларації з податку на додану
вартість за липень-грудень 2012 року
задекларовано суму податкового
зобов'язання в розмірі 1088152,77 грн. по
операціях з поставки товару оптовим
покупцям, тобто відповідачем
встановлено, що за поставлену
продукцію платником податку було
отримано кошти, які згідно прибуткових
ордерів були внесені на розрахунковий
рахунок ФОП ОСОБА_3 у період що
перевірявся. Позивач зазначає, що
твердження податкового органу про
відсутність у позивача права на
податковий кредит, який виник в
результаті проведення господарських
операцій у зовнішньоекономічних
відносинах, суперечить міжнародним
договорам, ратифікованим Верховною
Радою України в частині спливу терміну
позовної давності. Відтак, оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.

Постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
07.11.2013 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу. З посиланням на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права апелянт просить
постанову суду першої інстанції
скасувати, та прийняти нову, якою у
задоволені позову відмовити. В
обґрунтування своїх вимог
покликається на наступне.

Податковий орган діяв у повній
відповідності до вимог чинного
законодавства та правомірно встановив
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України. Первинні документи,
надані позивачем, не мають доказового
значення і не можуть бути підставою для
формування показників податкового
обліку. В порушення вимог п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України позивач
занизив чистий оподатковуваний дохід у
сумі 119031,76 грн.; в порушення вимог п.177.4
ст.177 Податкового кодексу України,
п.п.1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
ФОП ОСОБА_3 безпідставно віднесено до
складу витрат суму в розмірі 210568,76 грн.;
в порушення вимог п.185.5 ст.185
Податкового кодексу України позивачем
занижено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 1088152,77 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні проти апеляційної скарги
заперечує. Просить постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта просить
апеляційну скаргу задовольнити, а
постанову суду першої інстанції
скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

У період з 14.06.2013 року по 05.07.2013 року
державною податковою інспекцією у
Жовківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області проведено
документальну планову виїзну
перевірку фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3, про що складено акт перевірки
від 12.07.2013 року за 636/17-00/НОМЕР_1 року про
результати документальної планової
виїзної перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2012 р. по
31.12.2012 р.

Перевіркою податкового органу
встановлено порушення позивачем вимог
п.177.2 , п.177.4 ст.177ПК України, п.п.1.20.2 п.1.20
ст.1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.185.5 ст.185 ПК
України.

За наслідками акту перевірки від 12.07.2013
року відповідачем прийнято податкове
повідомлення рішення від 25 липня 2013
року за № 0, відповідно до якого
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 968 394,26 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
242098,57 грн., всього на загальну суму
1210492,83 грн.; податкове
повідомлення-рішення від 25 липня 2013
року за № 0, відповідно до якого
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в розмірі 1101048,27 грн., та 550524,14 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями,
всього на загальну суму 1651572,41 грн.

Згідно пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються зокрема з
витрат операційної діяльності. Витрати
операційної діяльності включають в
себе також собівартість реалізованих
товарів.

Згідно п. 138.8 ст.138 України, собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг,
зокрема прямих матеріальних витрат. До
складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат (пп. 138.8.1
п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України).

До складу витрат згідно з п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового Кодексу не
включаються витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачено правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, установлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Для цілей оподаткування відповідно до
п.44.1. ст.44 ПК України платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Як встановлено судом, позивачем
отримано торговий патент №120155 серії
ТПВ від 05.07.12р. на право здійснення
підприємницької діяльності у сфері
оптової торгівлі. Торгівля позивачем
здійснюється із застосуванням
реєстратора розрахункових операцій. За
період з 01.01.2012р. до 31.12.2012 року через РРО
реалізовано товарно-матеріальних
цінностей на загальну суму 6528918,99 грн.
згідно касових чеків.

Матеріалами справи підтверджено, що
сума отриманих коштів згідно касових
чеків, які згідно прибуткових ордерів
були внесені на розрахунковий рахунок
ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 р. до 31.12.2012
р. становить 6528918,99 грн.

Факт придбання позивачем товару на
загальну суму 6528 918,99 грн.
підтверджується договорами на
придбання товару, видатковими
накладними, податковими накладними,
актами приймання виконаних робіт,
вантажно-митними деклараціями на
придбання товару згідно
зовнішньоекономічного контракту, які
долучені до матеріалів справи.

Підтвердженням здійснення
господарських операцій
купівлі-продажу є наявні в матеріалах
справи касові чеки, що являються
первинними документами з наявними
усіма обов'язковими реквізитами,
передбаченими ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». За таких обставин
суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку щодо правомірності
віднесення позивачем до складу
валових витрат вартість товарів на
суму 5369 344,00 грн.

Факт продажу товару на суму 6 528 918,99 грн.
відображено у п.3 п.4.1.1 акта.

Суму ПДВ у розмірі 1088152,77 грн. за товар,
проданий протягом липня-грудня 2012 року
віднесено позивачем до складу
податкових зобов'язань, що відображено
у декларації з податку на додану
вартість.

Як встановлено судом першої інстанції,
та підтверджено матеріалами справи
позивач здійснював господарські
операції з ТзОВ «Лембергміт», одним із
учасників якого є, брат позивача.
Вказана обставина стала підставою для
висновку податкового органу про
порушення платником податку п.177.4 ст.177
ПК України.

Відповідно до п.153.2.2. ст.153 ПК України
витрати, понесені платником податку у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг) у пов'язаної особи,
визначаються виходячи з договірних
цін, але не вищих за звичайні ціни, що
діяли на дату такого придбання, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(роботи, послуги) відрізняється більше
ніж на 20 відсотків від звичайної ціни
на такі товари (роботи, послуги).

Згідно п.п. 14.1.159. п. 14.1 ст.14
«Податкового Кодексу України»
«пов'язані особи - юридичні та/або
фізичні особи, взаємовідносини між
якими можуть впливати на умови або
економічні результати їх діяльності чи
діяльності осіб, яких вони
представляють і які відповідають
будь-якій з наведених нижче ознак:
юридична особа, що здійснює контроль за
господарською діяльністю платника
податку або контролюється таким
платником податку чи перебуває під
спільним контролем з таким платником
податку; фізична особа або члени її
сім'ї, які здійснюють контроль за
платником податку; посадова особа
платника податку, уповноважена
здійснювати від імені платника податку
юридичні дії, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення
правових відносин, а також члени її
сім'ї; платники податку - учасники
об'єднання підприємств незалежно від
його виду та організаційно-правової
форми, що провадять свою господарську
діяльність шляхом утворення такого
об'єднання.

Згідно положень п.1.26 ст.1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинний на момент
здійснення господарських операцій)
пов'язана особа - особа, що відповідає
будь-якій з наведених нижче ознак:
юридична особа, яка здійснює контроль
над платником податку, або
контролюється таким платником податку,
або перебуває під спільним контролем з
таким платником податку; фізична особа
або члени сім'ї фізичної особи, які
здійснюють контроль над платником
податку. Членами сім'ї фізичної особи
вважаються її чоловік або дружина,
прямі родичі (діти або батьки) як
фізичної особи, так і її чоловіка або
дружини, а також чоловік або дружина
будь-якого прямого родича фізичної
особи або її чоловіка (дружини);
посадова особа платника податку,
уповноважена здійснювати від імені
платника податку юридичні дії,
спрямовані на встановлення, зміну або
зупинення правових відносин, а також
члени її сім'ї.

Під здійсненням контролю слід розуміти
володіння безпосередньо або через
більшу кількість пов'язаних фізичних
чи юридичних осіб найбільшою часткою
(паєм, пакетом акцій) статутного фонду
платника податку або управління
найбільшою кількістю голосів у
керівному органі такого платника
податку або володіння часткою (паєм,
пакетом акцій), не меншою 20 відсотків
від статутного фонду платника податку.

Тлумачення поняття «члени сім'ї»,
застосоване податковим органом на
підставі листа ДПС України від 16.11.12011р.
за №5725/6/17-1115 суперечить вимогам
чинного законодавства України. Зі
змісту даного листа вбачається, що
такий виданий згідно із ст. 52
Податкового кодексу України.
Відповідно до п.52.2. ст.52 ПК України
податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію.

Зважаючи на те, що рідні брати не
визначені законодавцем як члени однієї
сім'ї, а позивач не був суб'єктом, якому
було надано податкову консультацію
листом ДПС України від 16.11.12011р. за №
5725/6/17-1115, колегія суддів погоджується
із судом першої інстанції, що
застосування до даних правовідносин
положень п.п.14.1.159. п. 14.1 ст.14 ПК України є
неправомірним.

Щодо порушення позивачем п.177.2 ст.177 ПК
України, та встановлення заниження
чистого оподаткованого доходу в сумі
119031, 76 грн., що призвело до заниження
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб за 2012 рік на 19 806,06
грн. апеляційний суд зазначає.

Позивачем укладено Контракт
купівлі-продажу № U-11/12-1 від 11 грудня 2008
року з компанією «MORAINE GROUP INC». У п.3.1.2
Контракту зазначено, що датою
постачання вважається дата
оформлення експортного митного
документу. Як доведено позивачем,
продукцію було отримано на митній
території України 24.04.2009р. У п.5
Контракту вказано, що оплата на рахунок
продавця відбувається на протязі 90
календарних днів з дня постачання
товару. Відповідно до умов даного
контракту та з врахуванням положень ст.
257 ЦК України, термін позовної давності
сплив лише 24.04.2013 року, отже лише 24.07.2013
року заборгованість позивача по сплаті
за товар, поставлений на підставі
зовнішньоекономічного контракту буде
вважатися безнадійною кредиторською
заборгованістю. Зважаючи на те, що
перевірка проводилася у період з 14.06.2013
року по 05.07.2013 року підстав для
віднесення заборгованості позивача за
Контрактом купівлі-продажу № U-11/12-1 від
11 грудня 2008 року не було, а отже були
відсутні підстави для включення
позивачем суми валових витрат у
розмірі 119031, 76 грн. до валового доходу
станом на 05.07.2013 року.

Доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137, на
підставі документів, зазначених у
пункті 135.2 ст.135 ПК України та
складаються, зокрема, з інших доходів,
які визначаються відповідно до пункту
135.5 ст.135 ПК України.

Порядок урегулювання безнадійної та
сумнівної заборгованості визначено
п.п.159.1.2 п.159.1 ст.159 ПК України. У
вказаній статті зазначено, що платник
податку - покупець зобов'язаний
зменшити витрати на вартість
заборгованості, визнану судом чи за
виконавчим написом нотаріуса, у
податковому періоді, на який припадає
день набрання законної сили рішення
суду про визнання (стягнення) такої
заборгованості (її частини) або
вчинення нотаріусом виконавчого
напису.

Визначення поняття безнадійна
заборгованість наведено у п.п.14.1.11 п.14.1
ст.14 ПК України.

Щодо формування ФОП ОСОБА_3 права на
податковий кредит у травні 2012 р. по
податкових накладних виписаних ФГ
«Стрілківське» 03 січня 2012р. на загальну
суму 12896,41 грн., що відображено в додатку
№ 8 податкової декларації з податку на
додану вартість за травень 2012р.

Таке право платника ПДВ, а у даному
випадку позивача, передбачене ч.3 п.198.6,
де зазначено, що у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Конвенція про позовну давність у
міжнародній купівлі продажу товарів 1974
року, яка ратифікована постановою
Верховної ради України 14.07.1993 року № 3382,
визначає умови, за яких вимоги
покупця та продавця один до одного, що
випливають з договору міжнародної
купівлі-продажу товарів або пов'язані з
його порушенням, припиненням або
недійсністю, не можуть бути задоволені
внаслідок закінчення певного періоду
часу. Такий період часу надалі
іменується «строком позовної
давності». Даною конвенцією
встановлено строк позовної давності
чотири роки. Зважаючи на те, що
продукцію було отримано на митній
території України 24.04.2009 року. то сплив
строку позовної давності на момент
проведення перевірки ще не відбувся.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч. 1,
3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

У п. 6 розділу І Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
затверджено наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 р. № 984 передбачено, що у висновку
акта документальної перевірки
зазначається опис виявлених
перевіркою порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, з посиланням на
підпункти, пункти, статті законодавчих
актів або загальний висновок щодо
відсутності таких порушень. Відповідно
до п. 6 розділу ІІ цього Порядку факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Згідно до ст.83 Податкового кодексу
України для посадових осіб органів
державної податкової служби під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Посилання відповідача на необхідність
оформлення позивачем інших первинних
документів передбачених Інструкцією
про ведення касових операцій банками в
Україні, Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні а
також необхідність оформлення Актів
приймання-передачі продукції (товару)
за кількістю та якістю не відповідає
вимогам чинного законодавства України.

Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні
визначають права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту -
Перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - Замовників.
Обов'язковою ознакою існування
господарських відносин, до яких
застосовуються дані Правила
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні передбачають
існування договору про перевезення
вантажів, яким є двостороння угода між
перевізником, вантажовідправником чи
вантажоодержувачем, що є юридичним
документом, яким регламентуються
обсяг, термін та умови перевезення
вантажів, права, обов'язки та
відповідальність сторін щодо їх
додержання. Відповідно до ст.307 ГК
України за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням перевізного документа
(транспортної накладної, коносамента
тощо) відповідно до вимог
законодавства. Перевізники зобов'язані
забезпечувати вантажовідправників
бланками перевізних документів згідно
з правилами здійснення відповідних
перевезень.

Позивач передавав контрагентам товар в
межах правових відносин, які
ґрунтувалися на господарському
зобов'язанні , а відтак неправомірним є
застосування до даних правовідносин
Правила перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні.
Відсутність у підприємця акта
приймання-передачі продукції (товарів)
за кількістю та якістю не може бути
доказом безтоварності господарської
операції, оскільки відсутні
законодавчі підстави покладення на
продавця обов'язку складання актів
приймання-передачі продукції (товарів)
за кількістю та якістю.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі ГУ Міндоходів у Львівській
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07.11.2013 року
у справі № 813/6309/13-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.