Справа № 805/2551/14
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р.
Справа №805/2551/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12 год. 30
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Голубової Л.Б.,

за участі секретаря судового засідання
Бойченко К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відділу державної
виконавчої служби Ленінського
районного

управління
юстиції у м. Донецьку

про визнання
протиправними дій головного
державного виконавця

відділу державної
виконавчої служби Ленінського
районного

управління юстиції
у м. Донецьку Теплякова О.О. по
ухваленню

постанови від
04.04.2012 року ВП № 31965310 про стягнення з

ОСОБА_1 виконавчого
збору у розмірі 159322,30

гривень та
скасування постанови від 04.04.2012 року ВП
№

31965310 про стягнення
з ОСОБА_1 виконавчого

збору у розмірі
159322,30 гривень

за участю:

представника позивача: ОСОБА_3, за
дов. від 03 лютого 2013 року,

представника відповідача: Теплякова
О.О. за дов. від 14 січня 2014 року,

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до
суду із позовом до відділу державної
виконавчої служби Ленінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку (надалі- відповідач) про
визнання протиправними дій головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції у м. Донецьку ОСОБА_2 по
ухваленню постанови від 04.04.2012 року ВП
№ 31965310 про стягнення з ОСОБА_1
виконавчого збору у розмірі 159322,30
гривень та скасування постанови від
04.04.2012 року ВП № 31965310 про стягнення з
ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі
159322,30 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що в провадженні
Ленінського районного управління
юстиції у м. Донецьку знаходився
виконавчий лист № 2/532/479/2012, виданий
Ленінським районним судом м. Донецька
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 боргу в сумі 1593223,00 гривень, за
яким постановою відповідача від 29
березня 2012 було відкрите виконавче
провадження ВП № 31965310. Вказаною
постановою було накладено арешт на все
майно позивача, заборонено здійснення
його відчуження та боржнику
встановлено строк для добровільного
виконання - до 05 квітня 2012 року,
попереджено, що при невиконанні
рішення в наданий для добровільного
виконання строк воно буде виконане в
примусовому порядку зі стягненням з
боржника виконавчого збору та витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій. Разом з тим, вже 04 квітня 2012 року
відповідачем винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
в розмірі 159322,30 гривень.

Посилаючись на статтю 19 Конституції
України, позивач вважає такі дії
державного виконавця протиправними.

13 грудня 2013 року відповідачем було
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві
згідно його заяви від 27 листопада 2013
року, а 07 лютого 2014 року відповідачем
відкрите виконавче провадження ВП №
41904711 на підставі виконавчого документа
- постанови від 04 квітня 2012 року про
стягнення з позивача виконавчого збору
в розмірі 159322,30 гривень.

В порушення частини 7 статті 28 Закону
України «Про виконавче провадження»
відповідачем не відкрите виконавче
провадження не пізніше наступного дня
після закінчення виконавчого
провадження ВП № 31965310, а тільки 07
лютого 2014 року, зазначає позивач.

Представник позивача надав пояснення,
аналогічні викладеним у позові,
наполягав на задоволенні позовних
вимог.

Відповідач заперечував проти позову. В
обґрунтування незгоди з позовними
вимогами зазначив, що в провадженні
відділу державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції у місті Донецьку перебувало
виконавче провадження ВП № 31965310 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
боргу в сумі 1593223,00 гривень. Оскільки
стягувач надав заяву про повернення
виконавчого документу, постановою від
13 грудня 2013 року виконавчий лист
Ленінського районного суду м. Донецька
було повернуто стячувачеві, а за
нестягнутою сумою виконавчого збору
було відкрите виконавче провадження ВП
№ 41904711. Дату винесення спірної
постанови пояснює як технічну помилку.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
документи, заслухавши представників
позивача та відповідача, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою від 29 березня 2012 року
відкрито виконавче провадження ВП №
31965310 за виконавчим листом № 2/532/479/2012,
виданим Ленінським районним судом м.
Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 боргу в сумі 1593223,00
гривень (а.с. 5).

Постановою відповідача від 29 березня
2012 року ВП № 31965310 також було накладено
арешт на все майно позивача, заборонено
здійснення його відчуження та
позивачеві було встановлено строк для
добровільного виконання, а саме: до 05
квітня 2012 року, боржника попереджено,
що при невиконанні рішення в наданий
для добровільного виконання строк воно
буде виконане в примусовому порядку зі
стягненням з боржника виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
провадженням виконавчих дій.

Проте, до збігу зазначеного у постанові
строку для її добровільного виконання,
відповідачем 04 квітня 2012 року винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору в розмірі 159322,30
гривень (а.с. 4).

Постановою державного виконавця
від 13 грудня 2013 року ВП № 31965310
виконавчий документ було повернуто
стягувачеві на підставі його заяви від
27 листопада 2013 року (а.с.6).

Відповідно до статті 1,2 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
державна виконавча служба входить до
системи органів Міністерства юстиції
України і здійснює виконання рішень
судів, третейських судів та інших
органів, а також посадових осіб
відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Правовою основою діяльності державної
виконавчої служби становлять
Конституція України, цей Закон, інші
закони та нормативно-правові акти, що
прийняті на їх виконання.

У своїй діяльності відділ державної
виконавчої служби керується
Конституцією України, законами
України, актами Президента України та
Кабінету Міністрів України, наказами
Міністерства юстиції України і
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№ 606-ХІУ примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Строк здійснення виконавчого
провадження встановлено частиною 2
статті 30 зазначеного вище Закону.
Згідно із частиною 2 статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Відповідачем порушено строки
здійснення виконавчого провадження,
оскільки протягом вказаного строку ані
заборгованість позивача, ані сума
виконавчого збору не була стягнута.

Частиною 1 статті 28 Закону передбачено,
що у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з аналізу ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження» випливає,
що виконавчий збір в розмірі 10
відсотків стягується лише від фактично
стягненої суми або вартості майна
боржника.

Крім того, оскільки позивачеві надано
строк для добровільного виконання
рішення до 05 квітня 2012 року, винесення
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору 04 квітня 2012 року є
протиправним.

Частиною 7 статті 28 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що у разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру та в
разі закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий
збір не стягнуто, державний виконавець
не пізніше наступного робочого дня
після завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Постановою від 13 грудня 2013 року було
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
якою фактично завершилося виконавче
провадження ВП № 31965310, а отже, 14 грудня
2013 року відповідач повинен був винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження за постановою про
стягнення виконавчого збору. Проте,
всупереч зазначеній нормі, постановою
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 41904711 про примусове стягнення
виконавчого збору з позивача було
відкрите лише 07 лютого 2014 року (а.с. 7).

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
(вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Спірним питанням даної справи є
стягнення з позивача сум виконавчого
збору у випадку відкликання стягувачем
виконавчого документу та з урахуванням
факту не стягнення з позивача сум
виконавчого збору протягом
шестимісячного строку, встановленого
Законом.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі невиконання рішення у строк,
установлений для добровільного
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10%
від фактично стягненої суми або
вартості майна боржника, яке передане
стягувачу за виконавчим документом.

Закон надає право на винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій за умови наявності
одночасно двох підстав: 1) невиконання
рішення суду у строк, установлений для
добровільного його виконання, 2)
фактичне виконання рішення суду
органом ДВС в примусовому порядку з
застосуванням заходів примусового
впливу до боржника, передбачених
статтею 72 Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчий документ на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалось або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі якщо є
письмова заява стягувача.

Судом встановлено, що постановою від 13
грудня 2013 року ВП № 31965310 виконавчий
документ було повернуто стягувачеві на
підставі його заяви від 27 листопада 2013
року, чим доведено не вчинення дій зі
стягнення сум боргу з боку органу ДВС.

Згідно з пунктом 4.16.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999
року, право органу державної
виконавчої служби на стягнення
виконавчого збору виникає лише у разі,
якщо стягнення з боржника сум або
передача майна боржника стягувачеві
було виконано примусово, сума
виконавчого збору вираховується від
фактично стягненої державним
виконавцем суми, оскільки саме ця сума
є базою для нарахування 10 відсотків
суми виконавчого збору.

Отже, судом встановлено, що
відповідачем не було вчинено дії
примусового характеру, що були б
направлені на виконання рішення суду в
примусовому порядку та не було
фактичного стягнення заборгованості,
тому відсутній об'єкт для стягнення
виконавчого збору з позивача.

Дана правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 06 червня 2013 року у справі
К/9991/48179/12 та постанові Вищого
адміністративного суду України від 07
листопада 2013 року у справі К/800/35120/13.

З урахуванням зазначеного та
враховуючи принципи частини 1 ст. 71 КАС
України, згідно яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
суд дійшов висновку, що позивачем
доведено протиправність дій з боку
відділу державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції у м. Донецьку, тому позовні
вимоги стосовно скасування постанови
від 04.04.2012 року ВП № 31965310 про стягнення
з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі
159322,30 гривень також підлягають
задоволенню.

З огляду на наведене, на підставі
положень Закону України «Про виконавче
провадження», положення Інструкції
про проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 25 грудня 1999
року, та на підставі ст.ст. 2, 3, 8-11, 40, 71, 94,
158-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відділу
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції у місті Донецьку про визнання
протиправними дій головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції у м. Донецьку ОСОБА_2 по
ухваленню постанови від 04.04.2012 року ВП
№ 31965310 про стягнення з ОСОБА_1
виконавчого збору у розмірі 159322,30
гривень та скасування постанови від
04.04.2012 року ВП № 31965310 про стягнення з
ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі
159322,30 гривень - задовольнити.

Визнати протиправними дії головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції у м. Донецьку ОСОБА_2 по
ухваленню постанови від 04.04.2012 року ВП
№ 31965310 про стягнення з ОСОБА_1
виконавчого збору у розмірі 159322,30
гривень.

Скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Ленінського районного управління
юстиції у м. Донецьку ОСОБА_2 від 04.04.2012
року ВП № 31965310 про стягнення з ОСОБА_1
виконавчого збору у розмірі 159322,30
гривень.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати з
судового збору в розмірі 318 (триста
вісімнадцять) гривень 65 копійок.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
06 березня 2014 року та проголошено її
повний текст у судовому засіданні в
присутності представників позивача та
відповідача.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Голубова Л.Б.