Справа № 2а-1618/10/0770
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р.
Справа № 9968/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
27 грудня 2010 року по справі за позовом
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів державної податкової
адміністрації України у Закарпатській
області до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення фінансової
санкції, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2009 року Регіональне
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
ДПА України у Закарпатській області
звернулось до суду з позовом, в якому
просили стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 фінансові
санкції в розмірі 1700 гривень.

На обґрунтування позовних вимог
зазначає, що за результатами перевірки
проведеної працівниками позивача
29.07.2009 року встановлено порушення
відповідачем ст.15 Закону України від
19.12.1995р. № 481/95-ВР «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», а саме, зберігання тютюнових
виробів у місці зберігання, не
внесеного до Єдиного реєстру внаслідок
чого було прийнято рішення № /32
від 05.08.2009 року, яким застосовано
штрафні санкції на суму 1700,00 грн.

У встановлений законодавством строк
відповідач зазначених санкцій не
сплатив, тому позивач просить стягнути
з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
заборгованість в сумі 1700,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2010
року позов задоволено повністю:
стягнено з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на користь державного бюджету
фінансову санкцію у розмірі 1700 (одна
тисяча сімсот) гривень.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що місце зберігання
тютюнових виробів, що використовував
ФОП ОСОБА_1 до Єдиного реєстру не
внесено, а відповідач жодними доказами
не спростував вчиненого порушення.

Судом також встановлено, що ліцензія
на роздрібну торгівлю алкогольними
напоями та тютюновими виробами у ФОП
ОСОБА_1 відсутня, таким чином
відповідачем порушено вимоги ст.15
Закону, а тому позивачем до нього
правомірно застосовані фінансові
санкції.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить оскаржувану постанову
скасувати і прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги відповідач
обґрунтовує тим, що оскаржувана
постанова є незаконною та
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, 29
липня 2009 року було проведено перевірку
в торговому павільйоні, що
розташований за адресою м. Ужгород, вул.
Минайська, 16 в, де проводить
торговельну діяльність ФОП ОСОБА_1, за
результатами якої був складений Акт №
73/32-233 від 29.07.2009.

В Акті перевірки встановлено порушення
відповідачем ст. 15 Закону України від
19.12.1995р. № 481/95-ВР «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», а саме, зберігання тютюнових
виробів у місці зберігання, не
внесеного до Єдиного реєстру (а.с.6-7).

На підставі вказаного Акта перевірки
позивачем було прийнято рішення від
05.08.2009 року № /32, яким до
відповідача застосовано штрафні
санкції на суму 1700,00 грн. за зберігання
тютюнових виробів у місці зберігання
не внесеного до Єдиного державного
реєстру (а.с.8).

ФОП ОСОБА_1 зазначеного рішення не
оскаржував і не сплатив застосованої
ним суми штрафних (фінансових) санкцій
в розмірі 1700,00 грн. у встановлений
строк, отже дані санкції підлягають
стягненню в судовому порядку.

Приймаючи оскаржувану постанову суд
першої інстанції прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог
щодо стягнення фінансових санкцій.

Колегія суддів погоджується з
обґрунтованістю такого висновку суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить встановити при ухваленні
судового рішення у справі.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права та з врахуванням
того, що вимогою заявленого позову є
стягнення штрафних санкцій, предметом
доказування у даній справі мають бути
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими законом пов'язує
можливість стягнення штрафних санкцій
у судовому порядку, встановлення факту
їх сплати у добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту
тощо.

При цьому, питання правомірності
застосування штрафних санкцій не
охоплюється предметом даного позову,
оскільки рішення суб'єкта владних
повноважень, за яким такі санкції
застосовані, не є предметом позову у
даній справі, а отже суд не має
процесуальних повноважень у межах
розгляду даної справи здійснювати його
правовий аналіз.

Із встановлених судом обставин справи
вбачається, що зазначене вище рішення
позивача про застосування штрафних
(фінансових) санкцій не було скасоване,
а отже є чинними.

Однак, як зазначено вище, штрафні
санкції не були сплачені відповідачем
самостійно.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) зберігання алкогольних
напоїв та тютюнових виробів
здійснюється в місцях зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, внесених до Єдиного реєстру,
незалежно від того, кому належить таке
місце зберігання, або того, за заявою
якого суб'єкта господарювання таке
місце зберігання було внесено до
Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру
проводиться на підставі заяви суб'єкта
господарювання з обов'язковим
зазначенням місцезнаходження місця
зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, а також: для
юридичних осіб - найменування,
місцезнаходження, коду Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців; для
фізичних осіб - підприємців - прізвища,
імені, по батькові, місця проживання,
номера свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта господарювання.

Згідно з абз.9 ст.17 вищеназваного Закону
до суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у разі зберігання
спирту, або алкогольних напоїв, або
тютюнових виробів у місцях зберігання,
не внесених до Єдиного реєстру, - 100
відсотків вартості товару, який
знаходиться в такому місці зберігання,
але не менше 1700 гривень.

Цією ж статтею передбачено, що за
порушення норм Закону щодо виробництва
і торгівлі спиртом етиловим, коньячним
і плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами
посадові особи і громадяни
притягаються до відповідальності
згідно з чинним законодавством.

Рішення про стягнення штрафів
приймаються органом, який видав
ліцензію на право виробництва і
торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами, та
іншими органами виконавчої влади у
межах їх компетенції, визначеної
законами України.

У разі невиконання суб'єктом
господарювання рішення органів,
зазначених у цій статті, сума штрафу
стягується на підставі рішення суду.

Дії органів, які мають право контролю
за реалізацією норм цього Закону,
можуть бути оскаржені в місячний
термін у судовому порядку.

Аналогічні положення наведені в п.10
постанови КМ України № 790 від 02.06.2003р.
«;Про затвердження порядку
застосування фінансових санкцій,
передбачених ст.17 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

У зв'язку з наведеним, позивачем було
прийнято рішення № /32 від 05.08.2009
року про застосування фінансових
санкцій; через несплату вказаних
санкцій податковим органом заявлені
позовні вимоги про стягнення
застосованих фінансових санкцій.

За таких обставин сума застосованих
фінансових санкцій склала 1700 грн. 00
коп., така не сплачена до бюджету
відповідачем, винесене позивачем
рішення про застосування фінансових
санкцій є чинним на час розгляду
справи, не скасовано судом чи іншим
уповноваженим органом; доказів на
підтвердження сплати заявленої до
стягнення суми штрафу відповідачем не
представлено, не здобуто таких й судом,
а тому заявлений податковим органом
позов є обґрунтованим, у зв'язку з чим
підлягає до задоволення.

Також колегією суддів не взяті до уваги
посилання відповідача на пропущення
строків застосування штрафних санкцій,
оскільки із дослідженого у суді
рішення слідує, що вони були прийняті у
визначений законодавством строк.

Стосовно доводів відповідача щодо
обмеження його процесуальних прав,
оскільки він не був належним чином
повідомлений про час та дату судового
засідання, то колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
повістки про виклик у суд надсилаються
особам, які беруть участь у справі,
свідкам, експертам, спеціалістам,
перекладачам, а повістки-повідомлення -
особам, які беруть участь у справі, з
приводу вчинення процесуальних дій, у
яких участь цих осіб не є обов'язковою.

В матеріалах справи дійсно відсутні
відомості про направлення судом
відповідачу повісток чи повідомлень,
однак колегія суддів вважає, що вказане
порушення норми процесуального права
не призвело до неправильного вирішення
справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції
надано належну оцінку наявним у справі
доказам, а їх достатня кількість та
взаємний зв'язок у сукупності дали
змогу суду першої інстанції зробити
вірний висновок про обґрунтованість
позовних вимог та задоволення позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1
ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 грудня
2010 року у справі № 2а-1618/10/0770 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
напротязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий : Судді : О.Б.
Заверуха О.М. Гінда
В.В. Ніколін