Справа № 2а-120/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
Справа №
119237/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Улицького В.З., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України Самбірському районі
Львівської області на постанову
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 05 квітня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Самбірському районі Львівської
області про зобов'язання нарахувати та
виплатити недоплачену щомісячну
державну допомогу дітям війни, -

В С Т А Н О
В И Л А :

17.02.2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Самбірському районі Львівської
області (далі УПФУ) в якому просить
визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у перерахунку
та виплаті на її користь недоплаченої,
як дитині війни, щомісячної надбавки до
пенсії; зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплату
недоплаченої щомісячної надбавки до
пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, на
підставі положень ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 09.07.2007 року.

Ухвалою Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 25 лютого 2011
року адміністративний позов за період
до 17.08.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 05 квітня 2011 року позов
задоволено частково. Визнано
протиправною відмову УПФУ щодо
нарахування і виплати ОСОБА_1 державної
соціальної допомоги як дитині війни у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за
період з 17.08.2010 року по 31.12.2010 року.
Зобов'язано УПФУ нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 передбачену ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком за період з 17.08.2010 року
по 31.12.2010 року з урахуванням здійснених
відповідачем за цей період таких
виплат. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, УПФУ подало апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що Закон
України «Про соціальний захист дітей
війни» передбачає, що фінансування
виплат по даному Закону проводиться із
Державного бюджету України, який
затверджується Верховною радою
України, а не із бюджету Пенсійного
фонду України, який затверджується
Кабінетом Міністрів України, тому
будь-яких порушень законодавства з
боку відповідача не вбачається.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення з
наступних міркувань.

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача нарахувати і
виплатити підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 17.08.2010 року по 31.12.2010 року,
оскільки дія норм ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» на
2010 рік не була зупинена чи обмежена
іншими нормативними актами. Статтею 70
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком, а
тому доводи апелянта в цій частині є
необгрунтованими.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції прийняв рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги його не
спростовують.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Самбірському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 05 квітня 2011
року у справі № 2а-120/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

суддя
В.З. Улицький

суддя
З.М. Матковська