Справа № 9101/117649/2012
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2013-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2013 р. справа № 2а-15412/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Юхименка
О.В.

суддів:
Нагорної Л.М. Мельника В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя та ОСОБА_1

на постанову Ленінського районного
суду м.Запоріжжя

від 26 жовтня 2011 року

у справі № 2а-15412/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м. Запоріжжя

про перерахунок підвищення до пенсії
«Дітям війни», -

встановив: подано позов про
визнання протиправними дій та
зобов'язання здійснити нарахування
підвищення до пенсії згідно зі статтею
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18 листопада 2004 року
№2195-IV.

Суд першої інстанції позов задовольнив
частково, визнав протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Запоріжжя, зобов'язав здійснити
перерахунок та виплату пенсії Позивачу
за період з 01.04.11р. по 22.07.11р. у розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що Позивач відноситься
до соціальної категорії - «дитина
війни» та має право на пільги,
встановлені законодавством України
для дітей війни.

Позивач, не погоджуючись з постановою
суду першої інстанції подав
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
суд безпідставно застосував
шестимісячний строк звернення до суду
з адміністративним позовом. Суд мав
зобов'язати відповідача проводити
нарахування та виплати довічно.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою повністю задовольнити
позовні вимоги.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі Відповідач , вказує
на порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить постанову суду скасувати та
відмовити у позові. В обґрунтування
зазначає наступне. Законодавством
України не дано визначення поняття
«мінімальна пенсія за віком»як
розрахункової величини для підвищення
пенсії згідно до статті 6 Закону №2195-IV.
Фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Кошти на вказані виплати з державного
бюджету не виділялись.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при винесені оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Стосовно фактичних обставин справи
спір між сторонами відсутній.

Позивач відноситься до соціальної
категорії -«дитина війни», перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України та має право на пільги,
встановлені законодавством України.

Відповідно до вимог статті 6 Закону
№2195-IV дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Застосування в якості розрахункової
величини для мінімальної пенсії у
розмірі прожиткового мінімуму,
обчисленого відповідно до частини 1
статті 28 базового пенсійного Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року №1058-IV, є правильним.

Обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії позивача,
передбаченої статтею 6 Закону №2195-IV,
покладено на відповідне територіальне
управління Пенсійного фонду за місцем
проживання позивача. При цьому, органи
державної влади не можуть посилатись
на відсутність коштів для забезпечення
виплат зазначеної доплати до пенсії
позивачу, як на підставу невиконання
своїх зобов'язань, які встановлені
статтею 46 Конституції України та
статтею 6 Закону №2195-IV.

Порядок звернення до
адміністративних судів та порядок
здійснення адміністративного
судочинства визначає Кодекс
адміністративного судочинства
України.

І відповідно до імперативних
вимог частини другої статті 99 цього
Кодексу, із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010р. N 2453-VI), для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

При цьому, поважними визнаються
такі обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення сторони та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами справи певних процесуальних
дій.

Будь-яких доводів щодо
необґрунтованості висновків місцевого
суду про відсутність поважних причин
звернення до адміністративного суду
апеляційна скарга не містить.

Посилання позивача на ст. 87 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" є
безпідставним, оскільки суми
підвищення до пенсії нараховані
відповідачем не були.

Судом першої інстанції вірно визначено
період закінчення здійснення
перерахунку, оскільки вирішення
позовних вимог на наступні періоди є
безпідставним.

Суд повинен захистити саме вже
порушене право із урахуванням підстави
та предмету заявленого позову.

В межах апеляційних скарг підстави для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
ст. 200, 205 Кодексу адміністративного
судочинства України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя та ОСОБА_1 залишити
без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 26 жовтня 2011 року у
справі № 2а-15412/11 залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, та оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
В.В. Мельник