Справа № 2а-45222/09/1670
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 січня 2014 року м. Київ
К/9991/46980/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.,за участю
секретаря:Руденко А.М.,за участю
представників позивача:не з'явився,
відповідача:не з'явився, розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргу Лубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.02.2010 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2011 р.

у справі №2а-45222/09/1670

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_5

до Лубенської об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_5 (далі-позивач)
звернулась з адміністративним позовом
до Лубенської об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області (далі-відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.02.2010 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2011 р.
позовні вимоги задоволено: скасовано
податкові повідомлення-рішення від
14.05.2009 р. №/0 та №/0, а також
стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача 3,40 грн. судового
збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідачем було заявлено клопотання
про заміну сторони правонаступником у
зв'язку зі зміною найменування на
Лубенську об'єднану державну податкову
інспекцію Головного управління
Міндоходів у Полтавській області.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази
перейменування відповідача, судова
колегія вважає, що заявлене клопотання
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу, у
період з 05.03.2009 р. по 05.05.2009 р., проведена
виїзна планова перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 р., про що
складено акт від 07.05.2009 р. № 1213/17-,
яким встановлено порушення позивачем:

пп. 19.26 п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про
податок з фізичних осіб», ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»,
Наказу Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 р. № 12 Про
затвердження Інструкції «Про порядок
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю», у результаті чого
допущено завищення суми валових
витрат, що призвело до заниження суми
податкових зобов'язань з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 92 454,29 грн.;

пп.7.4.1, пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», що
полягали у безпідставному віднесенню
до складу податкового кредиту податку
на додану вартість у сумі 147 079,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення від
14.05.2009 р. № /0, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 92 454,29 грн. та
№/0, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 220 573,50 грн., з
яких 147 049,00 грн. за основним платежем та
73 524,50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Так, у ході розгляду справи судами було
спростовано висновки податкового
органу стосовно наявності порушень з
боку позивача вимог Закону України
«Про податок на додану вартість», які
обґрунтовані тим, що при поданні
податкових декларацій з податку на
додану вартість за червень, жовтень,
грудень 2008 року позивачем до складу
податкового кредиту включені суми не
підтверджені податковими накладними, а
також безпідставністю віднесення до
податкового кредиту сум податку по
податковим накладним, виписаним ТОВ
«Украгроінвест», з огляду на те, що
посадова особа, яка уповноважена їх
складати та підписувати відношення до
діяльності підприємства не має.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більш ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
Закону, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, наявність у платника податку
(позивача у справі) податкових
накладних, виданих йому
підприємством-контрагентом та
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, із встановленням судами
реальності та товарності
господарської операції, на переконання
колегії суддів є достатніми підставами
для виникнення права на податковий
кредит.

З урахуванням викладеного, а також
зважаючи на той факт, що позивач
формував податковий кредит на підставі
належно оформлених податкових
накладних, суди дійшли правомірного
висновку стосовно підтвердженості
фактичного виконання позивачем та його
контрагентом угод з поставки
сільськогосподарської продукції, що у
свою чергу, дало підстави для висновку
про те, що податковий кредит сформовано
позивачем у відповідності з приписами
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Що стосується посилань скаржника на
завищення позивачем суми валового
доходу та завищення валових витрат за
перевіряємий період, що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
за необхідне зазначити наступне.

Так, перевіркою правильності
визначення валового доходу за 2008 рік
податковим органом було встановлено,
що згідно наданих до перевірки
бухгалтерських документів позивача,
сума валового доходу за реалізовану
продукцію склала - 2 767 028,47 грн., а за
даними поданої позивачем декларації
про доходи одержані від
підприємницької діяльності №2113,
валовий дохід склав 2 856 380,43 грн., що на
думку податкового органу, призвело до
завищення позивачем суми валового
доходу на 89 351,96 грн.

Крім того, за висновками податкового
органу, позивачем завищено суму
валових витрат на 705 713,86 грн., оскільки
при поданні позивачем декларації про
витрати, одержані від підприємницької
діяльності за 2008 рік №2113 визначено
валові витрати у сумі 2 806 119,34 грн., а
перевіркою правильності визначення
складу валових витрат позивача за 2008
рік було встановлено - 2 100 405,48 грн.

Відповідно до ч.3 ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» зазначено, що до складу
валових витрат включаються: суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

За своїм змістом наведені норми Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачають як підставу
для невключення до валових витрат лише
випадок повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, а тому і неможливість
віднесення до складу витрат сум,
непідтверджених будь-якими
документами взагалі.

Натомість, судами попередніх інстанцій
було встановлено, що витрати позивач,
так само як і його доходи, є
документально підтвердженими,
використання придбаних товарів (робіт,
послуг) підприємством у власній
господарській діяльності доведено.

З огляду на що, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо правомірності
проведення позивачем розрахунку сум
валового доходу та валових витрат.

У той же час, з матеріалів справи
вбачається, що згідно повідомлення
Відділу державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Лубни
Лубенського міськрайонного управління
юстиції Полтавської області «Про
громадян, які померли за грудень 2012 р.,
для зняття з обліку в Державному
реєстрі фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів» від 02.01.2012 р. №04/02.03-42, позивач
у справі ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, відповідно до довідки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців від
13.12.2013 р. №17772793 підприємницька
діяльність фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 припинена.

Згідно положень ч.1 ст. 157 КАС України,
суд закриває провадження у справі у
разі смерті або оголошення в
установленому законом порядку
померлою особи, яка була стороною у
справі, якщо спірні правовідносини не
допускають правонаступництва, або
ліквідації підприємства, установи,
організації, які були стороною у
справі.

Відповідно до ч.2 ст. 228 КАС України, суд
касаційної інстанції визнає законні
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій такими, що
втратили законну силу, і закриває
провадження у справі, якщо після їх
ухвалення виникли обставини, які є
підставою для закриття провадження у
справі, та ці судові рішення ще не
виконані.

З огляду на те, що судовою колегією
встановлено законність прийнятих
судами попередніх інстанцій рішень та
у зв'язку зі смертю особи, яка була
стороною у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
наявність підстав для визнання рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
таким, що втратили законну силу, та
закриття провадження у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 157, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Лубенську об'єднану державну податкову
інспекцію Полтавської області
Державної податкової служби на
Лубенську об'єднану державну податкову
інспекцію Головного управління
Міндоходів у Полтавській області.

2. Касаційну скаргу Лубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

3. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.02.2010 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2011 р. у
справі №2а-45222/09/1670 визнати такими, що
втратили законну силу.

Провадження в адміністративній справі
№2а-45222/09/1670 закрити.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.

Суддя
О.М. Нечитайло