Справа № 822/4411/13-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4411/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.
Суддя-доповідач: Біла Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної інспекції України з контролю
за цінами на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 25
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Прокурора
Ізяславського району, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Сектор Державної інспекції України з
контролю за цінами в Хмельницькій
області до Ізяславської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача комунальне підприємство
"Ізяславводоканал" про визнання
незаконним та скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Ізяславського району
звернувся в суд з позовом до
Ізяславської міської ради, в якому
просить визнати незаконним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Ізяславської міської ради від
10.06.2013 року №58 "Про встановлення
скоригованих тарифів КП
"Ізяславводоканал" на послуги
водопостачання".

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
державна інспекція України з контролю
за цінами подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, а також на
неповне з'ясування судом всіх обставин,
що мають значення для вирішення справи,
просила скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 року
та прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явився,
хоча про дату, час та місце
апеляційного розгляду повідомлявся
завчасно та належним чином.

Представник Ізяславської міської ради
та представник КП «Ізяславводоканал» в
судове засідання також не з'явилися,
надали суду заяви в яких просять
розгляд справи проводити в порядку
письмового провадження.

Представник Сектору державної
Інспекції з контролю за цінами в
Хмельницькій області в судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце апеляційного розгляду
повідомлявся завчасно та належним
чином.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, надавши правову
оцінку наявним у справі доказам,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги
позивача та необхідності залишення в
силі постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від
25.12.2013 року, враховуючи наступне.

Колегією суддів встановлено, що
предметом спірних правовідносин стало
рішення виконавчого комітету
Ізяславської міської ради від 10.06.2013
року №58 "Про встановлення скоригованих
тарифів КП "Ізяславводоканал" на
послуги водопостачання".

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову прокурора
Ізяславського району, тим самим,
визнаючи правомірним вище зазначене
рішення відповідача, виходив з того, що
відповідач, приймаючи вказане рішення,
діяв в межах повноважень та у спосіб,
визначені законодавством.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

За приписами ст.2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Відповідно до вимог ст.13 зазначеного
закону , територіальна громада має
право проводити громадські слухання -
зустрічатися з депутатами відповідної
ради та посадовими особами місцевого
самоврядування, під час яких члени
територіальної громади можуть
заслуховувати їх, порушувати питання
та вносити пропозиції щодо питань
місцевого значення, що належать до
відання місцевого самоврядування.

Згідно приписів ст.71 Закону
територіальні громади, органи та
посадові особи місцевого
самоврядування самостійно реалізують
надані їм повноваження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV
(далі - Закон №1875-IV) до повноважень
органів місцевого самоврядування у
сфері житлово-комунальних послуг
належить встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

Частиною 3 ст.31 Закону №1875-IV
передбачено, що органи місцевого
самоврядування встановлюють тарифи на
житлово-комунальні послуги в розмірі
не нижче економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво (надання).

При цьому згідно з ч.10 ст.31 Закону №1875-IV
у разі зміни протягом строку дії
цін/тарифів обсягу окремих складових
економічно обґрунтованих витрат з
причин, які не залежать від
виконавця/виробника, зокрема,
збільшення або зменшення податків і
зборів, мінімальної заробітної плати,
орендної плати та амортизаційних
відрахувань, підвищення або зниження
цін на паливно-енергетичні та інші
матеріальні ресурси,
виконавці/виробники проводять
коригування встановлених цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги і
подають на затвердження до органу,
уповноваженого здійснювати
встановлення таких цін/тарифів. При
цьому перерахунок цін/тарифів може
проводитися шляхом коригування лише
тих складових структури цін/тарифів, за
якими відбулися цінові зміни в бік
збільшення або зменшення. При
коригуванні додатково враховується
компенсація втрат (або вилучення
необґрунтовано отриманих прибутків)
від застосування не скоригованої на
зміну вартості окремих витрат
ціни/тарифу в період до встановлення
скоригованих цін/тарифів.

Аналогічні положення містить п.7
Порядку формування тарифів на
централізоване водопостачання та
водовідведення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 червня 2011 р. № 869 "Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги" (далі -
Порядок №869), згідно якого у разі зміни
протягом строку дії тарифів обсягу
окремих витрат, пов'язаних із
провадженням ліцензованої діяльності
з централізованого водопостачання та
водовідведення, з причин, які не
залежать від ліцензіата, зокрема
збільшення або зменшення податків і
зборів, мінімальної заробітної плати,
орендної плати та амортизаційних
відрахувань, підвищення або зниження
цін і тарифів на паливно-енергетичні та
інші матеріальні ресурси, може
проводитися перерахування тарифів
шляхом коригування лише тих складових
частин структури тарифів, за якими
відбулися цінові зміни в бік
збільшення або зменшення.

Як слідує з матеріалів справи,
підвищення тарифів шляхом їх
коригування було зумовлено
збитковістю КП "Ізяславводоканал" в
зв'язку зі змінами протягом строку дії
тарифів обсягу окремих складових
економічно обґрунтованих витрат з
причин, які не залежать від
виконавця/виробника - зокрема,
відбулось збільшення мінімальної
заробітної плати, підвищились ціни на
паливно-енергетичні ресурси, зросла
вартість електроенергії.

Отже, відповідне коригування тарифів
відбулось в межах та на підставі чинних
на момент прийняття такого рішення
Закону №1875-IV та Порядку №869. Окрім
цього, законодавством не передбачено
обов'язку встановлення нових тарифів в
зв'язку з прийняттям нового порядку їх
формування, як і не передбачено вимоги
коригування тарифів лише в тому разі,
коли вони затвердженні згідно такого
нового порядку.

Згідно чинного законодавства втрата
чинності постанови КМУ від 12.07.2006 року
за №959 "Про затвердження Порядку
формування тарифів на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення", на підставі якого було
прийняте рішення виконавчого комітету
міської ради про затвердження тарифів
на такі послуги, не є підставою для
втрати чинності таким рішенням.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.28 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать повноваження щодо
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні (крім тарифів на
теплову енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення, які
встановлюються Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
України), транспортні та інші послуги.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновків, що рішення
виконавчого комітету Ізяславської
міської ради від 10.06.2013 року №58 "Про
встановлення скоригованих тарифів КП
"Ізяславводоканал" на послуги
водопостачання" прийняте відповідачем
в межах своєї компетенції, з
дотриманням процесуальних норм
прийняття такого рішення, на підставі
ст.28 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.7 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», Постанови КМУ від 01.06.2011 року
№869 "Про забезпечення єдиного підходу
до формування тарифів на
житлово-комунальні послуги", а отже є
обґрунтованим та законним та не може
бути скасоване з підстав, на які
посилається позивач.

Надавши правову оцінку діям
відповідача стосовно прийняття
оскаржуваного рішення, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, колегія суддів повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх обґрунтованими
та повноцінно вмотивованими судом в
рішенні від 25.12.2013 року.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги позивача та залишення в силі
постанови Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.159 КАС України, законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак, підстав для скасування такого
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної інспекції
України з контролю за цінами, - залишити
без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
/підпис/ Біла Л.М.

Судді
/підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар