Справа № 712/12287/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Управління Пенсійного фонду України у
м. Черкасах Черкаської області на
постанову Соснівського районного суду
м. Черкаси від 30 жовтня 2013 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Черкасах Черкаської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 (далі - Позивач,
ОСОБА_2) звернувся до Соснівського
районного суду м. Черкаси з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Черкасах Черкаської області (далі -
Відповідач, УПФ України у м. Черкаси)
про: визнання протиправним дій
Відповідача, виражених у відмові
поновити виплату пенсії Позивачу, та
зобов'язання поновити йому виплату
пенсії, починаючи з 07.10.2009 року.

Постановою суду першої інстанції від
30.10.2013 року позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправними дії
УПФ України у м. Черкаси та зобов'язано
останнє поновити виплату пенсії ОСОБА_2
з 31.03.2013 року. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що Основним
Законом гарантовано право Позивача на
соціальний захист, яке не може бути
поставлено у залежність від місця
проживання особи.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просив
змінити постанову Соснівського
районного суду м. Черкаси в частині
зобов'язання Відповідача поновити
виплату раніше призначеної пенсії з
07.10.2009 року. При цьому звернув увагу
суду на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Вважаючи постанову суду від 30.10.2013 року
неправомірною, УПФ України у м. Черкаси
подало апеляційну скаргу, в якій
просило оскаржуване рішення скасувати
та прийняте нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю. При
цьому, Відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права.

У судовому засіданні повноважний
представник Позивача доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарга
Відповідача підлягає залишенню без
задоволення, апеляційна скарга
Позивача - задоволенню частково, а
постанова суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2 перебував на обліку у
Відповідача та з 17.01.1990 року отримував
пенсію за віком. Проте, у 1993 році
Позивач виїхав на постійне місце
проживання до Сполучених Штатів
Америки, у зв'язку з чим виплата пенсії
була припинена.

05.03.2013 року та 04.10.2013 року Позивач
звертався до УПФ України у м. Черкаси із
заявою про поновлення виплати йому
пенсії за віком (а.с. 10, 33).

Листами від 18.03.2013 року № 190/Б-10 та від
17.10.2013 року № 546/Б-10 Відповідачем було
роз'яснено ОСОБА_2, що законні підстави
для виплати пенсій пенсіонерам, які
постійно проживають за кордоном,
відсутні.

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. ст. 19, 24
Конституції України, ст. ст. 49, 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», суд
першої інстанції дійшов висновку про
неправомірність відмови УПФ України у
м. Черкаси у поновленні виплати
Позивачу пенсії за віком, оскільки такі
дії суперечать приписам ст. 24
Конституції України та значно звужують
права ОСОБА_2 на пенсійне забезпечення
за ознакою місця проживання.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України
право громадян на соціальний захист
конкретизоване у Законі та Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон), якими закріплено порядок
нарахування та виплати пенсії.

Приписами п. 2 ст. 49 Закону закріплено,
що виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється: на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 року (далі - Рішення)
положення п. 2 ч.1 ст.49 та другого речення
ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визнані
неконституційними, тобто дані
положення втратили чинність з дня
ухвалення Рішення Конституційним
Судом України.

Відповідно до частини 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з прийняттям Рішення
Конституційного Суду України із ч. 1 ст.
49 Закону виключена така підстава для
припинення пенсійних виплат, як
проживання пенсіонера за кордоном, а
тому, Позивач не може бути позбавлений
конституційного права на виплату
пенсії незалежно від місця його
постійного проживання.

Таким чином, колегія суддів вважає
відмову Відповідача у поновленні
виплати пенсії Позивачу протиправною.

Разом з тим, оцінюючи доводи
апеляційної скарги Позивача про
неправомірність застосування судом
першої інстанції шестимісячного
строку позовної давності для
поновлення йому виплати пенсії,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону
нараховані суми пенсії, на виплату яких
пенсіонер мав право, але не отримав
своєчасно з власної вини, виплачуються
за минулий час, але не більше ніж за три
роки до дня звернення за отриманням
пенсії.

З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що пенсіонеру, який не
отримав своєчасно з власної вини
пенсію може бути виплачено за минулий
час лише у тому випадку, якщо така
пенсія була йому нарахована.

Тому, враховуючи те, що ОСОБА_2 пенсія
нарахована не була, то положення ч. 1 ст.
46 Закону застосуванню не підлягають.

Приписами ч. 1 ст. 45 Закону закріплено,
що пенсія призначається з дня
звернення за пенсією, крім таких
випадків, коли пенсія призначається з
більш раннього строку.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
відсутні докази, якими засвідчується
дата отримання Позивачем відмови
Відповідача у поновленні виплати
пенсії, яка була направлена останнім
18.03.2013 року, то суд першої інстанції
дійшов передчасного висновку про
момент, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушенням
своїх прав.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, а
також приписи ч. 1 ст. 45 Закону, слід
зазначити, що у даному випадку Позивачу
повинна бути виплачена пенсія з дня,
коли останній вперше звернувся до УПФ
України у м. Черкаси із відповідною
заявою, тобто з 05.03.2013 року.

Аналогічна позиція викладена у рішенні
Вищого адміністративного суду України
від 23.01.2014 року у справі № К/800/47290/13.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
ухвалив судове рішення з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право змінити постанову суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
поновлення виплати пенсії за віком
було допущено помилкове застосування
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим вважає за
необхідне апеляційну скаргу
Відповідача залишити без задоволення,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, а постанову суду першої
інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 201, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м. Черкасах
Черкаської області - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Соснівського районного суду
м. Черкаси від 30 жовтня 2013 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Черкасах Черкаської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії - змінити,
зазначивши дату періоду, з якої слід
поновити виплату ОСОБА_2 пенсії « 05.03.2013
року» замість « 31.03.2013 року».

В решті постанову Соснівського
районного суду м. Черкаси від 30 жовтня
2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.