Справа № 804/1579/14
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
26 лютого 2014 р. Справа № 804/1579/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРябчук О.С. при
секретаріСкупейко І.М. за участю:
представника позивача представника
відповідача ОСОБА_3 Дженчако Т.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії, -
21 січня 2014 р. ОСОБА_5 (далі - позивач)
звернулась до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області (далі - відповідач) з вимогами
про визнання незаконним та скасування
рішення від 08.08.2013 р. державного
реєстратора Тертишної Юлії Сергіївни
про відмову у реєстрації права
власності ОСОБА_5 на нерухоме майно та
зобов'язання Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області здійснити
дії щодо реєстрації права власності
ОСОБА_5 на гараж АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов в
повному обсязі. В
обґрунтуванняпозовнихвимогзазначив
наступне. При винесенні оскаржуваного
рішення державний реєстратор допустив
низку порушень чинного законодавства.
Так, вказана посадова особа не тільки
не визнала, а й поставила під сумнів
рішення суду, яке набрало законної
сили, котрим встановлено право
власності позивача на нерухоме майно -
гараж АДРЕСА_1. Висновки державного
реєстратора стосовно відсутності в
резолютивній частині рішення суду
опису гаража є необґрунтованими,
оскільки для здійснення реєстрації
позивачем надавався до Реєстраційної
служби пакет документів що містив,
зокрема, технічний паспорт на гараж, з
якого вбачалися всі необхідні дані.
Крім того, реєстратор в рішенні
зазначив, що на нерухоме майно, нібито,
накладено арешт. Наведені обставини є
такими що не перешкоджають здійсненню
реєстрації права власності позивача, а
також є недостовірними. Рішеннями
Жовтневого районного суду від 11.02.2013 р.
та Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25.04.2013 р.
встановлено, що арешт на майно не
накладався. Відповідно до положень
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень при
здійсненні дій щодо реєстрації права
власності, яке заявлено вперше та
відносно якого є обтяження, державний
реєстратор оформляє рішення про
державну реєстрацію прав та обтяжень в
одному примірнику. Враховуючи
наведене, рішення від 08.08.2013 р.
державного реєстратора про відмову у
реєстрації права власності суперечить
вимогам чинного законодавства та
підлягає скасуванню, право власності
позивача на нерухоме майно має бути
зареєстровано.

Предст авник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечувала, просила суд в задоволені
позову відмовити. В обґрунтування
своєї позиції зазначила наступне.
Рішенням суду, яке набрало законної
сили, визнано право власності позивача
на нерухоме майно - гараж АДРЕСА_1.
Проте, при здійсненні перевірки
відомостей, що містяться в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна встановлено
наявність записів про накладення
арешту на все майно попереднього
власника нерухомого майна.

Дослідивши матеріалисправи,
заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 12.12.2012 р. визнано
дійсним договір дарування гаража
АДРЕСА_1, укладеного 17.01.2001 р. між ОСОБА_5
та ОСОБА_7 та визнано право власності
ОСОБА_5 на зазначене нерухоме майно.

Рішенням суду встановлено, що 14.03.2007 р.
державним виконавцем Черновою Л.В.
Жовтневого ВДВС Дніпропетровського
МУЮ було складено акт опису та арешту
майна, у зв'язку із перебуванням на
примусовому виконанні 16 виконавчих
документів про стягнення боргу на
загальну суму 1 222 337,80 грн.

Вказаним судовим рішенням відмовлено
позивачу в задоволенні позовних вимог
про виключення з акту опису й арешту
майна - гаража АДРЕСА_1.

Рішення до суду апеляційної інстанції
не оскаржувалося.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25.04.2013 р.
залишено без змін ухвалу Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
11.02.2013 р.

З рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25.04.2013 р.
вбачається, що при розгляді справи
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська ОСОБА_5 надавалася
заява про скасування засобів
забезпечення позову. Ухвалою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11.20.2013 р. в
задоволенні заяви відмовлено.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої
інстанції, апеляційний суд зазначив
про таке:

«Відмовляючи у задоволенні заяви про
скасування засобів забезпечення
позову суд першої інстанції, керуючись
ч. 3 ст. 154 ЦПК України, виходив з тих
обставин, що при розгляді справи за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання
договору дарування дійсним та визнання
права власності на гараж, арешт на
спірне майно судом не накладався та в
матеріалах справи відсутня ухвала про
забезпечення позову.

З матеріалів справи убачається, що при
розгляді цивільної справи за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання договору
дарування дійсним та визнання права
власності на гараж, арешт на спірне
майно судом не накладався.

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська у своєму рішенні від
12.12.2012 р., посилаючись на ч. 1 ст. 59 Закону
України про виконавче провадження (у
редакції Закону, яка діяла на час
розгляду справи), ст. 182 ЦК України,
дійшов висновку про неможливість
виключення майна з акта опису і арешту,
оскільки право власності на нерухоме
майно виникає після державної
реєстрації.

Оскільки не було надано доказів
державної реєстрації права власності
на спірний гараж на час складання акту
опису і арешту майна, суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні заяви.»

08.08.2013 р.державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області відмовлено
ОСОБА_5 у державній реєстрації права
власності на гараж АДРЕСА_1.

Рішення обґрунтованонаявністю арешту
нерухомого майна в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та відсутністю опису гаража в
рішенні суду.

Відповідно до довідки з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна щодо ОСОБА_7
зареєстровано:

- арешт нерухомого майна 25.02.2005 р.,
Постанова про арешт АЕ 961721 з ориг. АЕ
961716 від 15.02.2005 р., ВДВС Жовтневого РУЮ м.
Дніпропетровська, об'єкт обтяження -
невизначене майно, все майно;

- арешт нерухомого майна 30.06.2005 р.,
Постанова про арешт В-11-145/04 14.06.2005
р.,ВДВС Жовтневого РУЮ м.
Дніпропетровська, об'єкт обтяження -
невизначене майно, все майно;

- арешт нерухомого майна 12.09.2006
р.,постанова про арешт майна боржника
АА 972724 з оріг. АА 734347, 01.10.2003 р., ВДВС
Жовтневого РУЮ м. Дніпропетровська,
об'єкт обтяження - невизначене майно,
все майно;

- арешт нерухомого майна 19.09.2006 р.,
постанова про арешт майна боржника АМ
120849 з оріг. АМ 120851, 30.08.2006 р., ВДВС
Жовтневого РУЮ м. Дніпропетровська,
об'єкт обтяження - невизначене майно,
все майно;

- арешт нерухомого майна, 22.03.2007 р.,
постанова про відкриття виконавчого
провадження, ВП №3177305, 13.03.2007 р., ДВС у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська,
невизначене майно, все майно.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України
«Про державну реєстрацію прав
власності на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IVдержавній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права та їх обтяження за умови
їх відповідності законодавству і
поданим документам.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону
України«Про державнуреєстрацію прав
власності на нерухомемайно та
їхобтяжень» державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданихвідповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлови
хприміщень у державному та
комунальному житловому фонді; 4)
державних актів на право власності або
постійного користування на земельну
ділянку у випадках, встановлених
законом; 5) рішень судів, що набрали
законної сили; 6) інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону
України обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухомемайно.

Відповідно до абз. 5 п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 9
Закону України «Про державну
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно та їх обтяжень» державний
реєстратор: встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення,

внесення змін до Державного реєстру
прав.

Згідно до п.п. 17, 18Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р.
№ 703 (чинного на момент виникнення
правовідносин) на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень щодо об'єкта нерухомого
майна, право власності на який заявлено
вперше, державний реєстратор відкриває
розділ у Державному реєстрі прав,
реєстраційну справу та присвоює
реєстраційний номер такому об'єкту.

Державний реєстратор оформляє рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень в одному примірнику.

Державний реєстратор на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень вносить
записи до Державного реєстру прав.

Під час проведення державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, заявленого вперше, щодоякого у
спеціальному розділі Державного
реєстру прав містяться записи про
речові права, обтяження таких прав,
державний реєстратор переносить
відповідні записи до розділу
Державного реєстру прав, відкритого на
такий об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до пп. 3, 4 п. 15 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
N 868 від 17.10.2013 р. під час розгляду заяви і
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо: відомостей
про нерухомемайно, речових прав на
нерухомемайно та їхобтяжень, наявних у
Державному реєстрі прав та поданих
документах;наявностіобтяжень прав на
нерухомемайно,
зареєстрованихвідповідно до закону.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію прав
власності на нерухоме майно та їх
обтяжень» у державній реєстрації прав
та їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо: заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Оцінюючиусідокази, надані суду, у
їхсукупності, суд приходить до
наступного висновку.

РішеннямЖовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 12.12.2012 р., яке
набрало законної сили, визнано за
ОСОБА_5 право власності на гараж
АДРЕСА_1, що раніше належав ОСОБА_7.

При цьому, відповідно до довідки з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна на майно
ОСОБА_7 неодноразово накладені арешти,
об'єкт обтяження - невизначене майно,
все майно.

Доводи представника позивача стосовно
відсутності факту накладення арешту на
нерухоме майно, право власності на яке
позивач має намір зареєструвати, в
зв'язку з зазначенням про відсутність
арешту в рішенні Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25.04.2013 р.
не приймаються судом до уваги. Як
вбачається з вказаного рішення, суди
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді заяви ОСОБА_5 про скасування
засобів забезпечення позову
встановили, що арешт на спірне майно,
саме судом, не накладався. Тобто,
рішеннями суду не встановлено, що арешт
на майно взагалі не накладався.

Крім того, в зазначених судових
рішеннях досліджувався лише акт опису
і арешту майна ОСОБА_7 від 14.03.2007 р. в
зв'язку зі стягненням боргу в розмірі 1
222 337,80 грн. на підставі 16 виконавчих
документів.

В довідці з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
зазначено про наявність
зареєстрованих обтяжень на
невизначене майно, все майно ОСОБА_7 на
підставі документів, що не були
досліджені в судових рішеннях, на які
посилався позивач.

Таким чином, в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
містяться відомості про обтяження
всього майна ОСОБА_7, які зареєстровані
до надання ОСОБА_5 заяви про реєстрацію
права власності на нерухоме майно.
Зазначене є підставою для відмови в
реєстрації права власності, відповідно
до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію прав власності на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Посилання позивача на п. 17 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 р. № 703 (чинного на момент
виникнення правовідносин) не
враховуються судом, оскільки аналіз
п.п. 17, 18 Порядку показав, що реєстрація
права власності на нерухоме майно, що
здійснюється вперше, можлива за
наявності обтяжень та разом з такими
обтяженнями в разі, якщо обтяження
стосуються саме тієї особи, яка
реєструє за собою право власності, а не
іншої особи - попереднього власника.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_5
необґрунтованими та такими, які не
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі відмови в
задоволенні позову судові витрати не
присуджуються на користь сторони з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова або
службова особа).

Керуючись ст. ст.ст. 9, 11, 17, 69-72, 86, 94, 158-163,
167, 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративногопозову
ОСОБА_5 до Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про визнання незаконним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
27 лютого 2014 року

Суддя Постанова не набрала
законної сили станом на 27.02.2014 р. Суддя
З оригіналом згідно Помічник суддіО.С.
Рябчук О.С.Рябчук М.М.Бухтіярова