Справа № 2а/0370/2850/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/55555/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Островича С.Е.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області

на ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року

та постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2012 року

по справі № 2а/0370/2850/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кроноспан УА»

до Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області

про визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кроноспан УА»
звернулося з адміністративним позовом
до Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 29 вересня 2011 року, яким
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток в розмірі 38630742,00 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року у даній справі позов задоволено з
огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної Нововолинською ОДПІ
перевірки ТОВ «Кроноспан» встановлено
порушення позивачем пп.1 п. 150.1 ст. 150
Податкового кодексу України та
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. 7.3.3. п. 7.3. ст. 7 Закону
України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі - Закон № 334/94-ВР) балансова
вартість заборгованості, основна сума
якої (без процентів, комісій та
винагород) виражена в іноземній валюті,
відображається у податковому обліку
платника податку шляхом перерахунку її
суми в гривні за офіційним (обмінним)
курсом Національного банку України, що
діяв на дату її оприбуткування
(виникнення).

У разі продажу (погашення)
заборгованості (її частини), вираженої
в іноземній валюті, протягом звітного
періоду її балансова вартість
визначається шляхом перерахунку суми
такої заборгованості (її частини) в
гривні за офіційним валютним (обмінним)
курсом Національного банку України, що
діяв на дату такого продажу (погашення).

Непогашена протягом звітного періоду
заборгованість, виражена в іноземній
валюті, розглядається умовно проданою
(погашеною) в останній день звітного
періоду за офіційним валютним
(обмінним) курсом Національного банку
України, що діяв на такий день. При
цьому балансова вартість такої
заборгованості у наступному звітному
періоді визначається на підставі
такого перерахунку.

У разі продажу (погашення)
заборгованості (її частини),
визначеного абзацом другим цього
підпункту, або умовного продажу
(погашення) заборгованості,
визначеного абзацом третім цього
підпункту, платник податку повинен
визнати прибуток або збиток від такої
операції, що розраховується як різниця
між балансовою вартістю такої
заборгованості (її частини) на початок
звітного періоду чи на дату її
оприбуткування (виникнення), залежно
від того, яка подія сталася пізніше, та
балансовою вартістю такої
заборгованості (її частини) на дату її
продажу (погашення). При цьому прибуток,
отриманий внаслідок такого
перерахунку, збільшує валові доходи
платника податку - кредитора та валові
витрати платника податку - дебітора, а
збиток, отриманий внаслідок такого
перерахунку, збільшує валові витрати
платника податку - кредитора та валові
доходи платника податку - дебітора
податкового періоду, протягом якого
відбувся такий продаж (погашення).

У такому ж порядку підлягає
перерахунку балансова вартість
іноземної валюти, отриманої як аванс
або виручка чи внаслідок проведення
будь-яких інших операцій (включаючи
прямі чи портфельні інвестиції), яка
обліковується на банківських рахунках
платника податку або у його касі на
дату закінчення звітного періоду.

Тобто, цією нормою встановлено порядок
визначення прибутку (збитку), що
виникає внаслідок зміни балансової
вартості непогашеної заборгованості в
іноземній валюті. Балансову вартість
платник перераховує за курсом НБУ на
останній день звітного періоду і
різницю між початковою і новою
балансовою вартістю включає до
валового доходу або валових витрат, що
і було здійснено позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковий орган всупереч вимогам
пункту 2.3 статті 2 Наказу ДПА України
від 10 серпня 2005 року № 327 «Про
затвердження порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства» не навів посилання на
зміну курсу іноземної валюти на певну
дату відповідно до курсу Національного
банку України. Також, відсутні будь-які
посилання на підстави висновку про
заниження позивачем валових доходів.

З висновку судово-економічної
експертизи Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 4491 від 20.08.2012 року
вбачається, що в результаті
дослідження поданих документів, не
надається можливим документально
підтвердити висновки податкового
органу щодо заниження ТОВ «Кроноспан
УА» валового доходу при визначенні
курсових різниць.

Відповідно до частини 2 статті 75 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, податковим органом зазначено,
що ТОВ «Кроноспан УА» віднесено до
складу валових витрат витрати без
підтверджуючих документів. Разом з тим,
всупереч пункту 2.3 ст. 2 Наказу ДПА
України від 10 серпня 2005 року № 327 «Про
затвердження порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства» в акті перевірки
відсутні посилання на первинні
документи, відповідно до яких ТОВ
«Кроноспан УА» ці кошти віднесено до
складу валових витрат.

Згідно висновку судово-економічної
експертизи № 4491 від 20 серпня 2012 року,
дослідженням поданих документів, а
саме реєстру кореспонденції рахунків
бухгалтерського обліку та показників
валових витрат ТОВ «Кроноспан УА» за
період з 1 липня 2008 року по 31 грудня 2008
року, який складено відповідно до
первинних документів, встановлено, що
дані, які відображені позивачем в рядку
04.13 Декларації про прибуток
підприємства за період 3-4 квартали 2008
року, відповідають даним реєстру
кореспонденції рахунків
бухгалтерського обліку та показників
валових витрат ТОВ «Кроноспан УА», а
саме підприємством обґрунтовано
віднесено до валових витрат суму,
відображену в рядку 04.13 Декларації з
податку на прибуток підприємства, тому
завищення валових витрат за даними
акту перевірки документально не
підтверджується.

Крім того, матеріалами справи
підтверджено, що ТОВ «Кроноспан УА»
отримано кредитні кошти від
Європейського банку реконструкції та
розвитку згідно кредитних договорів
від 1 листопада 2006 року та Jacatin Finance Limited
від 5 жовтня 2007 року для будівництва,
обладнання та експлуатації заводів з
виробництва ДСП, МДФ, фінансування
підприємницької діяльності.

Умовами вищевказаних договорів
передбачено отримання позивачем
кредитних коштів для поповнення
обігових коштів та придбання,
виготовлення основних засобів.

Підпунктом 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачено, що до складу
валових витрат відносяться будь-які
витрати, пов'язані з виплатою або
нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (у тому числі за
будь-якими кредитами, депозитами)
протягом звітного періоду, якщо такі
виплати або нарахування здійснюються у
зв'язку з веденням господарської
діяльності платника податку.

Статтею 42 Господарського кодексу
України визначено, що підприємництво -
це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Зі змісту підпункту 1.32 статті 1 Закону
№ 334/94-ВР вбачається, що господарська
діяльність - це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Судами встановлено, що ТОВ «Кроноспан
УА» при укладенні кредитних договорів
мало на меті отримання прибутку і
здійснювало свою діяльність у
відповідності з визначеними цілями.

Факт спрямування кредитних коштів на
здійснення господарської діяльності
підтверджено відповідною довідкою ТОВ
«Кроноспан УА».

Таким чином, підприємство обґрунтовано
включило до складу валових витрат суму
відсотків за користування кредитними
коштами, що відповідає приписам
підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області
залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року та постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2012 року по справі № 2а/0370/2850/11
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписОстрович С.Е. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 26.02.2014
р.