Справа № 804/2094/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
04 березня 2014 р. Справа № 804/2094/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання -
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Чохелі Т.Р.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську в
приміщенні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -
Позивач, ФОП ОСОБА_3, звернувся до суду з
позовом до Нікопольської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
позовних вимог позивачем зазначено, що
висновки акту перевірки, з посиланням
на який прийняті спірні рішення, не
відповідають дійсним обставинам
господарської діяльності позивача з
ТОВ Матадор» та ТОВ «Ліга», що
підтверджується первинними
документами, складеними за такими
операціями, які були досліджені
відповідачем в ході перевірки. В
судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.
Відповідач, Нікопольська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області, проти задоволення позову
заперечував, зазначивши, що спірні
рішення прийняті за результатами
перевірки позивача, якою встановлено
недодержання вимог ст.203, ч.1,2 ст.215,
ч.1 ст.216, ст.228 Цивільного кодексу
України в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених позивачем із
постачальником ТОВ "Матадор", ТОВ
„ЛІГА" за лютий - березень 2012р. В
судовому засіданні представник
відповідача просив відмовити в
задоволені позову з підстав, наведених
в запереченнях проти позову (а.с.92-98).

Вивчивши доводи позову та заперечень,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд при винесені постанови
виходить з наступних підстав та
мотивів.

Судовим розглядом справи встановлено,
що відповідачем на підставі наказу ДПІ
від 19.07.13 №842 згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20,
п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79
Податкового кодексу України проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
позивачем вимог податкового
законодавства в частині визначення
правильності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ «Матадор»
(реєстраційний номер облікової справи
платника податків 31820299) та ТОВ «Ліга»
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків 24609852) за період з
01.02.12 по 31.03.12 та подальшої реалізації
отриманої продукції (послуг) в
поточному та наступних податкових
періодах. Результати перевірки
оформлені актом від 12.08.13
№136/04-04-17-03/НОМЕР_1 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1) з
питання дотримання вимог податкового
законодавства в частині визначення
правильності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ «Матадор»
(реєстраційний номер облікової справи
платника податків 31820299) та ТОВ «Ліга»
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків 24609852) за період з
01.02.2012р. по 31.03.2012р. та подальшої
реалізації отриманої продукції
(послуг) в поточному та наступних
податкових періодах».

За висновками вказаного акту позивача
перевіркою встановлено: - недодержання
вимог ст.203, ч.1, 2 ст.215, 4,1 ст.216, ст.228
Цивільного кодексу України в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених позивачем з
постачальником ТОВ "Матадор" (код за
), ТОВ „ЛІГА" (код за
ЄПГОУ24609852) за лютий - березень 2012р.; -
відсутність бази та об'єктів
оподаткування податком на додану
вартість при придбанні та продажу
товарів (послуг) по взаємовідносинам з
ТОВ "Матадор" (код за ), ТОВ
„ЛІГА" (код за ЄПРОУ24609852) за період з
01.02.2012р. по 31.03.2012р., які підпадають під
визначення ст.185, ст. 189 Податкового
кодексу України; - порушення п.198.1 ст.198,
п.198.2 ст.І98, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого підлягає
донарахуванню податок на додану
вартість на загальну суму 29 587,96 грн., в
т.ч. за лютий 2012р. - 9 850,0 грн. за березень
2012р,- 19 737,96 грн.; - порушення п.44.1
ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового Кодексу
України, ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів (на перевірку не надано
первинні документи, перелік яких
вказаний в п.1.10 акту перевірки) за
перевіряємий період при здійсненні
податкового контролю.

Підставою для наведених висновків
слугували акти документальних
позапланових невиїзних перевірок
фінансово - господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України ТОВ «Матадор»
(код за ) від 21.12.12 за
№7200/224/31820299 та ТОВ „ЛІГА" (код за ) від 21.12.12 №7199/22-4/24609852, отриманих
від ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, за висновками яких
ДПІ встановлена відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з продажу
товарів (послуг) вказаними
підприємствами.

З посиланням на акт перевірки від 18.08.13
№136/04-04-17-03/НОМЕР_1 відповідачем
відносно позивача прийняті податкові
повідомлення рішення від 23.08.13 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 36 984,95 грн., в т.ч. за
штрафними санкціями 7 396,99 грн., та №
НОМЕР_2 за платежем «Адміністративні
штрафи та інші санкції» на суму 510,00 грн.

Вказані рішення відповідача були
оскаржені позивачем в
адміністративному порядку та
рішеннями ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 11.11.13 та
Міністерства доходів і зборів України
від 11.12.13 залишені без змін (а.с.47-50).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесених на підставі
таких висновків спірних актів
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України,
проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зауважує на
наступному.

Щодо висновків податкового органу про
недодержання вимог ст.203, ч.1, 2 ст.215, 4,1
ст.216, ст.228 Цивільного кодексу України в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених позивачем з
постачальником ТОВ "Матадор" (код за
), ТОВ „ЛІГА" (код за
ЄПГОУ24609852) за лютий - березень 2012р.

Згідно з ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаним судом недійсним
(презумпція правомірності). Головною
підставою вважати правочин нікчемним є
його недійсність, встановлена законом,
саме законом, а не актами, в тому числі
актами перевірок податкових органів,
які б факти в таких актах не були
відображені. Вказані в Актах перевірок
від 21.12.12 за №7200/224/31820299 щодо ТОВ
«Матадор» (код за ) та від
21.12.2012р. №7199/22-4/24609852 щодо ТОВ „ЛІГА" (код
за ) та в акті перевірки щодо
позивача висновки є суто суб'єктивною
думкою посадових осіб контролюючого
органу, що проводили перевірки.

Також суд відмічає, що в постанові
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.09 звернено увагу на наступне: «...
вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду у разі
наявності відповідної суперечки. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Аналіз наведеного дає підстави для
висновку, що навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Окрім того, суд зважує на те, що одним з
основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях. Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Заслуговують на увагу і положення ч. 1
ст. 207 Господарського кодексу України,
відповідно до яких господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Наведена норма пов'язує недійсність
господарського зобов'язання з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що за
відомо суперечить інтересам держави і
суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). Відповідно до
ст.228 ЦК України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. У
складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України,
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню. Мета
юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставини можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Суд відмічає, що відповідно до пп.20.1.30.
п.20.1 ст.20 ПКУ контролюючі органі мають
право звертатися до суду, у тому числі
подавати позови до підприємств,
установ, організацій та фізичних осіб,
щодо визнання оспорюванних правочинів
недійсними та застосування визначених
законодавством заходів, пов'язаних із
визнанням правочинів недійсними.

Відповідачем не надано доказів, а судом
не встановлена наявність фактів
порушення конституційних прав чи
свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконного володіння ним
внаслідок укладання та виконання
позивачем та його контрагентами ТОВ
«Матадор» та ТОВ «Ліга» правочинів,
відповідного судового рішення на
підтвердження твердження щодо
недодержування вимог ст.203, ч.1,2 ст.215, ч.1
ст.216 ЦК України відповідачем також не
надано.

Отже, посилання відповідача на ст.203, ч.
1,2 ст.215, ст.216 ЦК України є
безпідставним, так як зазначені норми
можуть використовуватися лише при
визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку.

На підтвердження реальності
господарських взаємовідносин між
позивачем та ТОВ «Матадор», ТОВ «Ліга»
та факту поставки товарів (послуг)
позивачем як в ході перевірки, так і до
суду в ході розгляду справи надані: -
Договір надання послуг будівельною
технікою №2702, укладений 27.02.14 між ТОВ
«Матадор» (Виконавець) та ФОП ОСОБА_3
(Замовник) на предмет надання послуг
автокраном XCMG QY65-K, акти виконаних робіт
від 29.02.12 та від 30.03.12, податкові
накладні №391 від 29.02.12 та №98 від 30.03.12,
рахунок №2902 від 29.02.12, видаткові
накладні №826 від 29.02.12 та №1096 від 30.03.2012
року на загальну суму 118 199,76 грн., в т.ч.
ПДВ 19 699,96 грн.; платіжне доручення №27
від 13.03.2012 року на загальну суму 59 100,00
грн. та платіжне доручення №36 від 30.03.2012
року на загальну суму 59 099,76 грн.; -
Договір №200312, укладений 20.03.12 між ТОВ
«Ліга» (Продавець) та ФОП ОСОБА_3
(Покупець) на предмет придбання товару -
Біг-бег, податкова накладна №78 від
20.03.2012 р., рахунок №2003 від 20.03.2012 р.,
видаткова накладна №505 від 20.03.2012 року
на загальну суму 59328,00 грн., в т.ч. ПДВ
9888,00 грн., платіжне доручення №38 від
02.04.2012 року на загальну суму 59328,00 грн. На
підтвердження транспортування
вказаного товару позивачем наданий
договір № 020212 про надання послуг по
перевезенню вантажу автомобільним
транспортом від 02.02.2012 року, укладений
між позивачем та ФОП ОСОБА_5, а також
подорожний лист №2003121 від 20.03.2012 року.

Крім того, позивачем надані до суду акт
виконаних робіт від 12.03.2012 року на
загальну суму - 154800,00 грн. у т.ч. ПДВ -
25800,00 грн., акт виконаних робіт №05 від
30.03.2012 року на загальну суму - 228240,91 грн.
у т.ч. ПДВ-38040,15 грн., акт виконаних робіт
№06 від 30.03.2012 року на загальну суму -
126000,00 грн. у т.ч. ПДВ - 21000,00 грн. (копії
актів додаються), податкові накладні №2
від 28.02.2012 р. та №3 від 12.03.2012 року, що
підтверджують використання позивачем
отриманих від ТОВ «Матадор» послуг
задля виконання своїх зобов'язань
перед ТОВ «Стройінвест», що виникли на
підставі Договору №290811/1 від 29.08.2001
року, у вигляді розвантаження
залізничних вагонів в період лютий -
березень 2012 року. Як вбачається з акту
списання товарів від 31.08.12 №1 придбані у
ТОВ «Ліга» мішки Біг-бег були частково -
325 шт. використані для відвантаження
вантажу.

За правилами, визначеними п 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у
тому числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу
(п.198.1 ст.198 ПКУ). Положення ст.198.2 ст.198
ПКУ визначають, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Одночасно
законодавцем застережено, що не можуть
бути віднесені до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 ст. 201
цього Кодексу.

Враховуючи той факт, що у позивача як на
момент проведення перевірки, так і під
час судового розгляду даної справи
були в наявності всі податкові
накладні та інші первинні документи,
складені за операціями з поставки
товарів від ТОВ «Ліга» та послуг від
ТОВ «Матадор» (їх копії наявні в
матеріалах справи, факт наявності цих
документів під час перевірки
підтверджується актом - аркуш 3-4, а.с.17),
які підтверджують факт поставки
товарів, послуги контрагентами на
користь позивача, висновки відповідача
про порушення позивачем п.198.1 ст.198, п.198.2
ст. 198, п.198.3. п.198.6 ст. 198 ПК України, не
відповідають дійсним обставинам та не
знайшли свого підтвердження в ході
розгляду справи.

Посилання відповідача в обґрунтування
своєї позиції на висновки актів
перевірки контрагентів позивача - ТОВ
«Ліга» від 21.12.12 №7199/22-4/24609852 та ТОВ
«Матадор» № 7200/224/31820299 від 21.12.12,
складені ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, суд не приймає до
уваги з огляду на таке. Ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.13
залишена без змін постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13.02.13, якою
визнано протиправними дії ДПІ щодо
визначення у акті перевірки про
визнання відсутності у контрагента
позивача об'єктів оподаткування по
операціях з продажу товарів (послуг)
підприємствам - покупцям у період 2011-2012
років; дії відповідача щодо
коригування показників податкової
звітності ТОВ "МАТАДОР" з виключення з
електронної бази даних "Деталізована
інформація по платнику податку на
додану вартість щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України"сум податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, які
визначені у податкових деклараціях за
період з грудня 2011 року по жовтень 2012
року та зобов'язано відкориговані
показники (номер рішення в ЄДРСР 31392539).
Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30.05.13 залишена без змін постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду, якою визнано
протиправними дії ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська які
полягають у проведення перевірки ТОА
«Ліга», в результаті яких було складено
Акт № 7199/224/24609852 від 21.12.2012р. (номер
рішення в ЄДРСР 34330563).

Відповідно до ч.3 ст.70 КАС України
докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішення справи не беруться
до уваги.

Стосовно висновків ДПІ щодо порушення
позивачем п.44.1 ст.44 та п.85.2 ст.85 ПКУ, суд
зазначає таке.

Відповідно до п.44.1. ст.44 ПКУ для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п.85.2. ст.85 ПКУ платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

Відповідно до п.121.1. ст.121 ПКУ
незабезпечення платником податків
зберігання первинних документів,
облікових та інших регістрів,
бухгалтерської та статистичної
звітності, інших документів з питань
обчислення і сплати податків та зборів
протягом установлених ст.44 цього
Кодексу строків їх зберігання та/або
ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 510
гривень.

Як вбачається зі змісту Акту відносно
позивача, перевірка останнього
проводилась з 30.07.13 по 05.08.13, запит
відповідача №224/10/1703-0407 щодо
взаємовідносин з ТОВ «Матадор» та ТОВ
«Ліга» направлений на адресу позивача
засобами поштового зв'язку (аркуш акту
46), а саме рекомендованим листом
№438, який, як зазначається в листі
ЦПЗ №6 надійшов до ВПЗ №3 08.08.13, та
вручений позивачу 08.08.13. За викладених
обставин суд доходить до висновку, що
відповідні документи не були надані
позивачем до відповідача під час
проведення перевірки за відсутності
вини позивача. Крім того, слід
зазначити, що первинні документи,
складені за результатами
господарських операцій з ТОВ «Матадор»
та ТОВ «Ліга», які слугували підставою
для формування позивачем спірної суми
податкового кредиту (договори,
видаткові та податкові накладні,
рахунки - фактури, заявки) були надані
контролюючому органу позивачем та
використані посадовими особами ОДПІ в
ході перевірки (аркуш акту 3-4).

За викладених обставин, підстави для
застосування до позивача штрафу в
розмірі 510 грн. на підставі п.121.1 ст.121
ПКУ за ненадання платником податків
контролюючому органу оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом, відсутні.

Суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 71
КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Отже,
особливістю адміністративного
судочинства є те, що тягар доказування
в спорі покладається на відповідача -
орган публічної влади, який повинен
надати суду всі матеріали, які
свідчать про його правомірні дії.
Відповідач правомірність своїх
висновків та винесених на їх підставі
податкових повідомлень-рішень
належним чином не довів. Висновки
перевіряючих осіб, що викладені у акті
перевірки, не підкріплені належними
доказами і носять характер
суб'єктивних припущень.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що спірні податкові
повідомлення-рішення відповідача
№ від 23.08.13 та № від 23.08.13 не
узгоджується з вимогами Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
підлягають скасуванню як протиправні.
Беручи до уваги наведене, позовні
вимоги ФОП ОСОБА_3 підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
23.08.13 та № від 23.08.13.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) витрати по
сплаті судового збору в сумі 1 827 грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять сім
гривень).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами,
визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
згідно зі ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 11.03.14.

Суддя А.О. Коренев