Справа № 2а-3219/12/1370
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/18178/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Золочівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Львівської області Державної
податкової служби, треті особи:
Державна податкова служба у Львівській
області, Державна податкова служба
України, про визнання протиправним та
скасування наказу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_4 звернулась в суд із
позовом до Золочівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Львівської області Державної
податкової служби, в якому просила
визнати незаконним та скасувати наказ
Золочівської міжрайонної державної
податкової інспекції № 6-0 від 23.03.2012
року щодо її звільнення згідно п.1 ч.1 ст.
40 КЗпП України з органів державної
податкової служби, поновити її на
посаді старшого державного
податкового інспектора сектору
оподаткування юридичних осіб у
Перемишлянське відділення
Золочівської міжрайонної державної
податкової інспекції Львівської
області Державної податкової служби з
23.03.2012 року, стягнути із Золочівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Львівської області
Державної податкової служби середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
23.03.2012 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2012
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року залишено без змін постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2012
року.

Не погоджуючись із рішенням суду
попередніх інстанції, ОСОБА_4
звернулась з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2013 року і прийняти нову про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального права, що призвело
до ухвалення незаконних судових
рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

04.11.2011 року ДПІ у Перемишлянському
районі прийнято наказ № 217 «Про
реорганізацію ДПІ у Перемишлянському
районі», відповідно до якого розпочато
реорганізацію ДПІ у Перемишлянському
районі шляхом злиття в Золочівську
МДПІ.

23.01.2012 року на підставі постанови КМУ
від 21.0.2011 року № 981 «Про утворення
територіальних органів Державної
податкової служби», на виконання
наказу ДПС України від 20.10.11 р. № 72 «Про
реорганізацію окремих територіальних
органів Державної податкової служби»,
від 27.10.11 р. № 93 «Про затвердження
чисельності працівників
територіальних органів ДПС і
тимчасової структури ДПС в АР Крим,
областях, м. Києві та Севастополі», від
05.12.11 р. № 200 «Про затвердження
чисельності працівників та тимчасових
типових структур державних податкових
інспекцій у районах, містах (крім міст
Києва та Севастополя), районах у містах,
міжрайонних, об'єднаних та
спеціалізованих державних податкових
інспекцій», від 19.10.11 р. № 213-0 «Про
делегування повноважень», наказу ДПА у
Львівській області від 01.11.11 р. № 1102
«про реорганізацію і скороченням
штатної чисельності органів ДПС, та
наказу ДПІ у Перемишлянському районі
від 04.11.2011 р. № 217 «Про реорганізацію ДПІ
у Перемишлянському районі»», ОСОБА_4 -
старшого державного податкового
інспектора відділу оподаткування
юридичних осіб ДПІ у Перемишлянському
районі попереджено про наступне
звільнення із займаної посади 23.03.2012
року згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Із попередженням про наступне
звільнення ОСОБА_4 ознайомилась - 23.01.2012
року, про що свідчить особистий підпис.

03.03.2012 року проведено засідання комісії
з проведення реорганізації ДПІ у
Перемишлянському районі, оформлене
протоколом № 1. На зазначеному
засіданні вирішено включити в списки
на профспілковий комітет по розгляду
вивільнення із займаної посади СДПІ
відділу оподаткування юридичних осіб
ОСОБА_4, при цьому вбачається, що
оцінювались її кваліфікаційний рівень
та продуктивність праці, дані про
попередню роботу, з метою вирішення
питання чи мала позивач переважне
право на залишення на роботі.

15.03.2012 р. рішенням профспілкового
комітету ДПІ у Перемишлянському районі
Львівської області Державної
податкової служби надана згода на
вивільнення ОСОБА_4 у зв'язку з
проведенням реорганізації та
скороченням штатної чисельності ДПІ у
Перемишлянському районі Львівської
області Державної податкової служби на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

23.03.2012 р. Золочівською міжрайонною
державною податковою інспекцією
Львівської області Державної
податкової служби прийнято наказ № 6-0
«Про звільнення з роботи», згідно якого
- старшого державного податкового
інспектора відділу оподаткування
юридичних осіб ДПІ у Перемишлянському
районі ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40
КЗпП України звільнено з 23.03.2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що спірний наказ про звільнення був
прийнятий на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З таким висновком апеляційного суду
погоджується і колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, з
огляду на наступне.

Однією із гарантій забезпечення права
громадян на працю є передбачений у
статті 5-1 КЗпП правовий захист від
необґрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 40 КЗпП трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу
встановлено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно з частинами першою та третьою
статті 49-2 КЗпП про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

У пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (далі
- постанова № 9) містяться роз'яснення,
згідно з якими при розгляді спорів про
звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно
у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з протоколу від 03.03.2012 року
комісії з проведення реорганізації ДПІ
у Перемишлянському районі та
характеристики видані начальником ДПІ
у Перемишлянському районі
підтверджують неналежне виконання
старшого державного податкового
інспектора Костюк Є.О. службових
обов'язків та порушення трудової
дисциплін. Крім того, 13.03.2012 року
позивачу за неналежне виконання
службових обов'язків оголошена догана,
на підставі висновку від 02.03.2012 року
про результати проведення службової
перевірки по факту не проведення
камеральної перевірки поданих
товариством з обмеженою
відповідальністю «Аграрна кампанія
«Нива»уточнюючих податкових
декларацій з плати за землю за 2009-2010
рік, які подані у 2011 році. Постановою
Сихівського районного суду м. Львова
від 13.01.2005 року ОСОБА_4 визнано винною у
вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого п. «г» ч.3
ст.5 Закону України «Про боротьбу з
корупцією». Згідно доповідної записки
Управління внутрішнього контролю та
аудиту ДПС у Львівській області від
18.04.2012 року № 75/14-1020 комісією було
встановлено, що ОСОБА_4 в 2010 році
перебувала на лікарняному 113
календарних дні та 19 календарних дні у
відпустці. З вищенаведених фактів
вбачається, що в старшого державного
податкового інспектора низька
продуктивність праці.

Звільнення із зазначених підстав
допускається, якщо неможливо перевести
працівника за його згодою на іншу
роботу.

Згідно з ч.2 ст.49-2 КЗпП при вивільненні
працівника у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право
працівника на залишення на роботі,
передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку зі змінами в
організації виробництва i праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівнику іншу роботу на
тому самому підприємстві, в установі,
організації. У разі відсутності роботи
за відповідною професією чи фахом, а
також у разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому
самому підприємстві, в установі,
організації працівник, за своїм
розсудом, звертається за допомогою до
державної служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.
Водночас власник або уповноважений ним
орган доводить до відома державної
служби зайнятості про наступне
вивільнення працівника із зазначенням
його професії, фаху, кваліфікації та
розміру оплати праці. Власник або
уповноважений ним орган має право
розірвати трудовий договір не пізніше
ніж через місяць з дня одержання згоди
профспілкового органу. Державна служба
зайнятості пропонує працівникові
роботу в тій же чи іншій місцевості за
його професією, спеціальністю,
кваліфікацією, а при її відсутності -
здійснює підбір іншої роботи з
урахуванням індивідуальних побажань і
суспільних потреб. При необхідності
працівника може бути направлено, за
його згодою, на навчання новій професії
(спеціальності) з наступним наданням
йому роботи.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 23.01.2012 головою ДПС України,
затверджено тимчасовий штатний розпис
Золочівської МДПІ Львівської області
Державної податкової служби який
введено в дію 16.03.2012 року наказом № 1
«Про початок роботи Золочівської
МДПІ». Даним штатним розписом
затверджено штат Перемишлянському
відділенні Золочівської МДПІ у
кількості 29 штатних одиниць та не
передбачено наявність відділу
оподаткування юридичних осіб, а лише
сектор оподаткування юридичних осіб в
складі 5 осіб.

У зв'язку із скороченням чисельності
штатних одиниць та відсутністю
вакантних посад в тимчасовому штатному
розписі Золочівської МДПІ позивачу не
було запропоновано місце для
працевлаштування, так як питання щодо
переважного права на зайняття
вакантних посад розглядалось комісією
з проведення реорганізації ДПІ у
Перемишлянському районі, і
профспілковим комітетом ДПІ у
Перемишлянському районі щодо позивача
прийнято рішення про вивільнення її як
працівника, в якого продуктивність
праці і кваліфікація є найнижчою.

Тому посилання ОСОБА_4 на її переважне
право про залишення на роботі з огляду
на однакову продуктивність праці і
кваліфікації, порівняно з іншими
працівниками є безпідставним.

Відповідачем було в повному обсязі
виконано передбачені вимоги статті
49-2 Кодексу законів про працю України,
оскільки не пізніше, ніж за два місяці
попереджено ОСОБА_4 про наступне
вивільнення, зокрема, попереджено про
наступне вивільнення 23.01. 2012 року, і
звільнено з посади - 23.03.2012 року.

Також безпідставним є посилання
скаржника на порушення вимог ч.3 ст. 184
КЗпП, щодо звільнення її як одинокої
матері яка виховує дитину віком до 14
років, оскільки діти позивача досягли
чотирнадцятирічного віку.

Необґрунтованим є посилання позивача
на порушення вимог ст. 17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів України», оскільки позивача
було звільнено з роботи не з мотивів
інвалідності, а у зв'язку зі
скороченням чисельності штатних
одиниць.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 було
правомірно звільнено з займаної посади
на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України, з
дотриманням процедури звільнення та
за згодою первинної профспілкової
організації, суд касаційної інстанції
вважає, що трудові гарантії позивача
порушені не були.

Враховуючи вищенаведене, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про законність звільнення позивача з
посади.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2012
року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2013 року ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду,
тому підстави для скасування або зміни
рішення відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 15
серпня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

В.В. Малинін

Ю.К. Черпак