Справа № 802/4961/13-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 лютого 2014 р.
Справа № 802/4961/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Комара Павла Анатолійовича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Кулика Віталія Віталійовича

представника позивача:
ОСОБА_1

за відсутності представника
відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: Реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції

про: визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

23.12.2013 року до Вінницького окружного
адміністративного суду надійшов позов
ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) до
Реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції (далі -
Реєстраційна служба Вінницького МУЮ,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної
служби Вінницького МУЮ із заявою про
реєстрацію права власності у
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно - земельної ділянки
площею 0,0544 га, що знаходиться у АДРЕСА_1.
Рішенням №8428493 від 28.11.2013р. державним
реєстратором Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області відмовлено
заявнику у державній реєстрації права
власності на земельну ділянку, вказане
рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 не
надано рішення органу місцевого
самоврядування про зміну цільового
призначення.

Позивач із такими висновками
відповідача не погоджується, вважає
його протиправним та таким, що підлягає
скасуванню, оскільки ним не ставилося
питання щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки.
Зазначив, що зміна виду використання в
межах цільового призначення не
потребує рішення органу місцевого
самоврядування, посилаючись на ч. 5 ст. 20
Земельно кодексу України згідно якої
вид використання визначається
власником земельної ділянки на власний
розсуд.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.12.2013р.
відкрито провадження у справі та
призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви та
просив адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач письмових заперечень на
позовну заяву з
нормативно-документальним
обґрунтуванням суду не надав, в судове
засідання не з'явився, повноважного
представника не направив, про час, дату
та місце судових засідань повідомлявся
завчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

ОСОБА_2 належить на праві приватної
власності земельна ділянка площею 0,0544
га, кадастровий номер :054:0005,
цільове призначення: для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться по АДРЕСА_1, що
посвідчується державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№957649, зареєстрованого за №60 (а.с.
11).

08.11.2014р. ОСОБА_2 звернувся до
Реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції із заявою
про реєстрацію права власності у
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно - земельної ділянки
площею 0,0544 га, що знаходиться у АДРЕСА_1
(а.с. 53).

Згідно картки прийому заяви №7750527
позивач надав також: державний акт на
право власності на земельну ділянку
серія ЯБ №957649, виданий Вінницьким
міським управлінням земельних
ресурсів 26.03.2007р.; заяву ОСОБА_2 №2275
видану приватним нотаріусом ОСОБА_3 -
Вінницький міський нотаріальний округ
(а.с. 61); витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку серія та
номер НВ-013, виданий 08.11.2013р.
управлінням Держземагенства у
Вінницькому районі Вінницької області;
технічну документацію №2350/2 видану
Подільським державним підприємством
геодезії, картографії та кадастру
01.11.2013р.

28.11.2013р. державний реєстратор прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області Стахова
Тетяна Валентинівна керуючись ст. 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", п.п. 16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою КМУ №703 від 22.06.2011 року,
прийняв рішення № 8428493 про відмову у
державній реєстрації права власності
(форма власності приватна) на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що
подані для проведення державної
реєстрації прав не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Розглянувши та оцінивши матеріали
справи, суд дійшов висновку про
наявність підстав щодо прийняття
рішення про задоволення позову
частково з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ст. 2 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01.07.2004 року № N 1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання
і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження
таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 наказу Міністерства
юстиції України №607/5 від 02.04.2013 року
"Про заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб" державна реєстрація
права власності на нерухоме майно
загальною площею понад 5000 кв. м
проводиться державними реєстраторами
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав. Крім
того, у ч. 4 вказаної статті визначено,
що державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Як вбачається зі ст. 24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію
прав, пов'язаних з відчуженням
нерухомого майна, подано після
державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна,
крім випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про
державну реєстрацію права власності
на підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також
право власності на земельну ділянку,
не подано заяву про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин,
що були підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень в електронній
формі подано особою, яка не є
державним кадастровим реєстратором
або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі
документи, на підставі яких заявлене
право та обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Відмова в державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що державний реєстратор
відмовив у проведенні державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно на підставі п. 4 ст. 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Із рішення державного реєстратора, суд
з'ясував, що відмова у проведенні
державної реєстрації мотивована тим,
що позивачем не надано рішення про
зміну цільового призначення земельної
ділянки.

В силу ч. 2 ст. 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" орган
державної реєстрації прав, державні
реєстратори зобов'язані надати до
відома заявників інформацію про
необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації
прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Проаналізувавши положення Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою КМУ від 22.06.2011 р. № 703,
зокрема, п. 27 (на який вказує відповідач
у свої запереченнях), суд встановив, що
до переліку необхідних документів для
проведення державної реєстрації не
входить рішення органів місцевого
самоврядування про видачу свідоцтва на
право власності.

Таким чином, рішення про зміну
цільового призначення земельної
ділянки не може вважатися обов'язковою
умовою для здійснення державної
реєстрації прав.

Крім того, ст. 22 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що у разі якщо документи
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень подано не в повному
обсязі, передбаченому
нормативно-правовими актами,
державний реєстратор у строк,
встановлений частинами п'ятою, сьомою
і восьмою статті 15 цього Закону для
розгляду заявлених прав, приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень і письмово повідомляє про це
заявника.

Як вбачається з досліджених доказів,
державний реєстратор, якщо вважав, що
надані не всі документи, вищезазначені
дії не вчинив. Вказане також суперечить
вимогам п. 13 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою КМУ
від 22.06.2011 р. № 703.

З огляду на п. 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою КМУ
від 22.06.2011 р. № 703, державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Враховуючи, що перелік підстав відмови
у проведенні державної реєстрації на
нерухоме майно, передбачений у Законі
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" є вичерпаний, а державний
реєстратор посилався на документи, які
не передбачені ні вищезазначеним
законом, ні Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою КМУ
від 22.06.2011 р. № 703, суд дійшов висновку
про протиправність рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції щодо
відмови у проведені державної
реєстрації у зв'язку із чим вважає за
необхідне його скасувати.

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання відповідача провести
державну реєстрацію права власності за
позивачем на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, суд
вирішив відмовити з огляду на наступне.

Порядок проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно чітко передбачений ст. 15 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", відповідно до якого
державній реєстрації передує
спеціальна процедура. Суд не вправі
здійснювати передбачену
законодавством процедуру, а також
наперед надавати будь-які вказівки
щодо розгляду відповідного звернення.

Таким чином, суд, у даному випадку, з
урахуванням досліджених доказів в
адміністративній справі, не вбачає
підстав прийняття рішення щодо
зобов'язання реєстраційної служби
Вінницького управління юстиції
провести державну реєстрацію права
власності за позивачем на зазначену
земельну ділянку.

Однак, враховуючи, що рішення щодо
відмови у проведенні державної
реєстрації прав на земельну ділянку
від 28.11.2013 року № 8428493 прийняте з
порушенням норм чинного законодавства,
суд вважає за доцільне зобов'язати
реєстраційну службу Вінницького
міського управління юстиції в
установленому законодавством порядку
повторно розглянути заяву ОСОБА_2 №
3878538 від 08.11.2013р. разом з доданими до неї
документами.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України,
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд
зауважує, що, відповідно до положень ч. 3
ст. 94 КАС України, судові витрати
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь позивача
відповідно до задоволеної частини
вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області №8428493 від
28.11.2013р. про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області повторно
розглянути у відповідності до вимог
Закону України " Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" заяву ОСОБА_2 від
08.11.2013р. про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 34, 41 грн. шляхом їх безспірного
списання органами Державної
казначейської служби України з
розрахункових рахунків Реєстраційної
служби Вінницького міського
управління юстиції.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комар Павло
Анатолійович