Справа № 826/17794/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Пісоцька О.В.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Аліменка В.О., Федотова І.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Прокуратури Київської області на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Державної
виконавчої служби України, третя особа
Прокуратура Київської області, про
визнання протиправними дій,
бездіяльності та рішення, скасування
постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправними дій щодо невчасного
направлення постанови від 14 жовтня 2013
року ВП №21038316; визнання протиправною
бездіяльності щодо нез'ясування повно
і всебічно обставин справи у даному
виконавчому провадженні; визнання
протиправною та зобов'язання
відповідача скасувати постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 14 жовтня 2013 року ВП №21038316.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково: визнано
протиправним допущення ДВС України
бездіяльності у проведенні перевірки
виконання прокуратурою Київської
області постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03 серпня 2009 року у справі № 2а-2516/09/2670 на
підставі заяв ОСОБА_2 від 05 жовтня 2010
року (зареєстровані 05 жовтня 2010 року за
№1759/10 та за №1754/5); визнано протиправним
порушення ДВС України строку
надіслання на адресу позивача копії
постанови від 14 жовтня 2013 року ВП №21038316
про закінчення виконавчого
провадження; визнано протиправною та
скасовано постанову ДВС України від 14
жовтня 2013 року ВП №21038316 про закінчення
виконавчого провадження. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, Прокуратури Київської
області подали апеляційну скаргу, в
якій просять скасувати незаконну, на їх
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.
При цьому апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення,
неповне з'ясування всіх обставин, що
мають значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається,
що постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 серпня 2009 року у справі № 2а-2516/09/2670
зобов'язано прокуратуру Київської
області надати позивачу копії
відповідей від 27 січня 2009 року та від 30
січня 2009 року, як результатів розгляду
звернень від 13 січня 2009 року та 16 січня
2009 року. На підставі вказаного судового
рішення 18 листопада 2009 року видано
виконавчий лист.

Постановою від 31 серпня 2010 року
відкрито виконавче провадження №21038316
з примусового виконання виконавчого
листа № 2а-2516/09/2670, виданого 18 листопада
2009 року Окружним адміністративним
судом міста Києва.

20 вересня 2010 року за вх. №29/88 до
Міністерства юстиції України надійшов
лист третьої особи від 13 вересня 2010
року № 06/2-3639вих щодо направлення копій
відповідей», складений за підписом
начальника відділу нагляду за
розслідуванням кримінальних справ
слідчими органів прокуратури
А.Калужинським, в якому зазначено про
надіслання на адресу позивача копій
відповідей від 27 січня 2009 року та від 30
січня 2009 року за результатами розгляду
його звернень.

22 вересня 2010 року ОСОБА_2
звернувся до відповідача з заявою, в
якій, повідомляючи про невиконання
рішення суду, просив вжити відповідні
заходи.

05 жовтня 2010 року позивач знову
звернувся до Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України з заявою про
невиконання судового рішення. Крім
того, просив повідомити його про стан
справи по виконанню виконавчих листів,
один з яких виданий за наслідками
розгляду адміністративної справи №
2а-2516/09/2670.

В своєму листі Відділ ПВР
Департаменту ДВС від 16 листопада 2010
року № П-27628/25 зазначили про наявність
листа Прокуратури Київської області
від 13 вересня 2010 року № 06/2-3639вих, за
яким позивачу направлено копії
відповідей від 27 січня 2009 року та 30
січня 2009 року за результатами розгляду
його звернень. Письмових доказів про
надіслання вище вказаного листа
відповідачем не було надано.

Постановою від 14 жовтня 2013 року
закінчено виконавче провадження №
21038316 з примусового виконання
виконавчого листа № 2а-2516/09/2670, виданого
18 листопада 2009 року Окружним
адміністративним судом м. Києва. Листом
ДВС України від 24 жовтня 2013 року №5-13/89-13
на адресу позивача направлено копію
спірної постанови.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-XIV (з урахуванням відповідних
змін (далі - Закон).

За ч. 2 ст. 25 Закону (в редакції, що
діяла на час вчинення дій у виконавчому
провадженні №21038316) державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії по виконанню рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а по виконанню рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Строки здійснення виконавчого
провадження не поширюються на час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження та на період реалізації
арештованого майна боржника. Частиною 1
статті 5 Закону зобов'язано державного
виконавця вживати заходів примусового
виконання рішень, встановлених цим
Законом, неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадках, зокрема,
фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 5
Закону державний виконавець: здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом (абзац 1); розглядає заяви
сторін та інших учасників виконавчого
провадження та їх клопотання (абзац 3).

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону
державний виконавець при здійсненні
виконавчого провадження має право:
одержувати необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки, іншу
інформацію; проводити перевірку
виконання рішень юридичними особами
всіх форм власності, а також
громадянами, які провадять
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
що є боржниками за виконавчими
документами; здійснювати інші
повноваження, передбачені цим та
іншими законами.

Як вже зазначалося вище позивач
звертався до Відділу ПВР Департаменту
ДВС з заявами від 22 вересня 2010 року та 05
жовтня 2010 року, в яких повідомляв
виконавчу службу про невиконання
рішення суду протягом тривалого часу
та просив вжити відповідних заходів.

В свою чергу, вказані звернення
позивача не були враховані і не
перевірялися посадовими особами ДВС
України, тобто відповідач не
використав визначені законом
повноваження з метою встановлення
обставин, щодо повідомленої боржником
інформації стосовно виконання
відповідного виконавчого документа.

Колегія суддів повністю
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що лист Відділу ПВР
Департаменту ДВС від 16 листопада 2010
року № П-27628/25 «Про розгляд звернення»,
адресатом в якому зазначено позивача,
не може бути прийнято до уваги,
оскільки не надано жодного доказу на
підтвердження його надіслання
стягувачу.

Правомірними є також доводи суду
першої інстанції, що пояснення та
докази представника прокуратури не
вказують на фактичне виконання рішення
суду шляхом надіслання позивачу
зазначеного листа від 13 вересня 2010 року
№06/2-3639вих, а також - копії відповідей
від 27 січня 2009 року та від 30 січня 2009
року. Так, наявна у справі світлокопія
реєстру на просту кореспонденцію,
відправлену з Прокуратури Київської
області через 133 відділення зв'язку м.
Києва за 14 серпня 2010 року, не містить
інформації стосовно документу, який
міг надсилатись позивачу, і - адреси, на
яку могло здійснюватись боржником
надіслання вказаної кореспонденції.
Відсутні й штрих-кодові поштові
ідентифікатори, наявність яких могла б
надати можливість перевірити
надіслання відповідної
кореспонденції.

Крім того, світлокопія реєстру на
просту кореспонденцію, відправлену з
прокуратури Київської області через 133
відділення зв'язку м. Києва за 14 вересня
2010 року та відомість відправлень
простої письмової кореспонденції,
поданої до поштового відділення
зв'язку Київ 14 від 15 вересня 2010 року, не
можуть вважатись належними доказами,
оскільки інформація у вказаному
реєстрі на просту кореспонденцію та
відомості відправлень простої
письмової кореспонденції суперечить
одна одній в частині зазначення
поштового відділення.

Інших доказів направлення позивачу
копій згаданих вище відповідей
(наприклад, зворотного поштового
повідомлення про вручення) матеріали
справи не містять.

Таким чином, апеляційна інстанція
приходить до висновку про
правомірність визнання протиправною
спірної постанови у виконавчому
провадженні №21038316 та передчасність її
прийняття. За таких обставин, колегія
суддів підтримує позицію Окружного
адміністративного суду м. Києва щодо
наявності правових підстав для
скасування спірної постанови щодо
закінчення виконавчого провадження в
судовому порядку без зобов'язання
відповідача самостійно скасувати
оспорювану постанову.

Згідно з частиною 3 статті 49
Закону про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена у десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Не можливо не погодитися і з
посиланнями суду першої інстанції на
те, що виконавче провадження № 21038316
здійснено протягом понад 3 років (з
31.08.2010 року по 14.10.2013 року, тобто з
перевищенням встановленого законом
строку провадження останнього, хоча з
наявних копій матеріалів виконавчого
провадження не вбачається
необхідності здійснення виконавчого
провадження протягом зазначеного часу,
з явним порушенням строків, визначених
законом.

З матеріалів справи також слідує,
що спірна постанова від 14.10.2013 року була
направлена сторонами супровідним
листом від 24 жовтня 2013 року № 5-13/89-13
лише 25 жовтня 2013 року, що
підтверджується відміткою
відповідного поштового відділення на
конверті, в якому направлено зазначену
кореспонденцію, тобто - лише на 11 день
після прийняття оскаржуваної
постанови. Дана обставина не була
спростована ні відповідачем, ні
апелянтом.

Враховуючи, що кожна особа має
право на вчасне одержання відповідних
рішень державних органів владних
повноважень, суд дійшов висновку, що є
обґрунтованим позов також в частині
визнання протиправним порушення
відповідачем строку надіслання
спірної постанови.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду апеляційної
інстанції достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності своїх дій та
прийняття спірної постанови.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність залишення постанови суду
першої інстанції без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури
Київської області - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 27.02.2014
року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Федотов І.В.