Справа № 21-490а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2014 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б.,
Терлецького О.О., Тітова Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_9
до Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою Олевської районної
державної адміністрації Житомирської
області (далі - Комісія; РДА відповідно),
треті особи - Олевська міська рада
Житомирської області (далі - міськрада),
ОСОБА_10, державне підприємство
«Олевське лісове господарство» (далі -
лісгосп), про скасування висновку,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_9 звернувся до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати
висновок Комісії від 25 жовтня 2011 року №
19 про відмову у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки групі громадян в кількості 6
чоловік (згідно з додатком № 5 до
рішення міськради від 28 березня 2011 року
№ 63 та додатком № 2 до рішення
міськради від 6 вересня 2011 року № 122)
загальною площею 0,6 га, в тому числі 0,1
га кожному, з метою передачі її у
власність для будівництва та
обслуговування житлових будинків і
господарських будівель із земель
запасу міськради за адресою: АДРЕСА_1
(далі - висновок № 19);

- зобов'язати Комісію вирішити питання
щодо перегляду цього проекту
землеустрою та прийняття відповідного
рішення;

- зобов'язати Комісію утриматися від
вчинення будь-яких дій, які б
перешкоджали проходженню процедури
безоплатної передачі в приватну
власність зазначеної земельної
ділянки та розробленню документації із
землеустрою.

На обґрунтування позову ОСОБА_9 вказав,
що зазначеним висновком порушено його
право на отримання земельної ділянки
із земель комунальної власності та
право територіальної громади в особі
міськради розпоряджатися належними їй
землями.

Суди встановили, що розпорядженням
голови РДА від 18 лютого 2010 року № 41 на
підставі статті 186-1 Земельного кодексу
України (далі - ЗК) була створена
Комісія, до повноважень якої віднесено
забезпечення погодження документації
із землеустрою відповідними органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування.

За результатами розгляду поданого
ОСОБА_9 проекту відведення земельних
ділянок, що був розроблений
відповідною землевпорядною
організацією, Комісія висновком № 19
відмовила у погодженні цього проекту
через порушення статей 19, 20, 55, 57 ЗК та
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 10 квітня 2008 року № 610-р
«Деякі питання розпорядження
земельними лісовими ділянками» (далі -
розпорядження № 610-р), оскільки
земельна ділянка за вказаною адресою
рахується за лісгоспом.

Житомирський окружний
адміністративний суд постановою від
20 вересня 2012 року, яку залишено без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2012 року, позов
задовольнив частково - визнав
протиправним та скасував висновок № 19.

Вищий адміністративний суд України
постановою від 17 жовтня 2013 року
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасував і ухвалив нове - про
відмову у задоволенні позовних вимог.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), ОСОБА_9
зазначає, що в доданих до заяви
рішеннях суду касаційної інстанції
по-іншому, ніж в оскаржуваній
постанові, застосовано розпорядження
№ 610-р. Просить постанову Вищого
адміністративного суду України від 17
жовтня 2013 року скасувати та залишити в
силі рішення судів першої та
апеляційної інстанцій.

Перевіривши наведені у заяві ОСОБА_9
доводи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частини першої статті 237
КАС судові рішення в адміністративних
справах можуть бути переглянуті
Верховним Судом України з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи цю справу до провадження
Верховного Суду України, виходив із
того, що в доданих до заяви рішеннях
суду касаційної інстанції по-іншому,
ніж у справі, що розглядається,
застосовано розпорядження № 610-р.

Проте аналіз рішення суду касаційної
інстанції у справі, що розглядається,
та його ухвали від 26 січня 2010 року і
постанови від 21 листопада 2012
року, копії яких надано для порівняння,
не дає підстав вважати, що
правовідносини у цих справах є
подібними.

Так, у справах, рішення суду касаційної
інстанції в яких надано для порівняння,
спори були пов'язані з вилученням
земельних ділянок лісогосподарського
призначення з подальшою зміною їх
цільового призначення.

При цьому в ухвалі Вищого
адміністративного суду від 26 січня
2010 року йдеться про те, що позивачеві
було відмовлено у вилученні земельної
ділянки лісогосподарського
призначення на підставі розпорядження
№ 610-р. У цій справі суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
зазначене розпорядження суперечить
вимогам ЗК та Лісового кодексу України.

У іншій наданій для порівняння
постанові суду касаційної інстанції
від 21 листопада 2012 року висновків щодо
розпорядження № 610-р не міститься.

У справі ж, що розглядається, не йшлося
про вилучення спірної земельної
ділянки чи зміну її цільового
призначення, а вирішувалося питання
про можливість надання цієї земельної
ділянки, яка, на думку позивача,
належала територіальній громаді міста
Олевськ, для будівництва і
обслуговування жилого будинку.

Суд касаційної інстанції у цій справі,
вважаючи правомірною відмову Комісії у
погодженні проекту землеустрою,
виходив з того, що спірна земельна
ділянка перебуває в постійному
користуванні лісгоспу, а проект
землеустрою розроблений з порушеннями
статей 19, 20, 55, 57 ЗК та розпорядження №
610-р.

Колегія суддів дійшла висновку, що
обставини, встановлені у справі, що
розглядається, не є подібними до
обставин, встановлених у справах, копії
рішень суду касаційної інстанції в
яких додано до заяви.

Зазначене не дає можливості дійти
висновку про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Враховуючи, що обставини, які стали
підставою для перегляду справи
Верховним Судом України, не
підтвердилися, у задоволенні заяви
ОСОБА_9 слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

постановила:

У задоволенні заяви ОСОБА_9 відмовити.

Постанова є остаточною і не може
бути оскаржена, крім випадку,
передбаченого пунктом 2 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді:М.Б. Гусак О.А. Коротких О.В.
Кривенда П.В. Панталієнко О.Б.
Прокопенко О.О. Терлецький Ю.Г. Тітов