Справа № 813/7041/13-а
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р.
Справа № 14935/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
15.11.2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техніка для
бізнесу» до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА :

17 вересня 2013 року ТзОВ «Техніка для
бізнесу» звернулось у Львівський
окружний адміністративний суд з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі
ДПІ у Галицькому районі м. Львова) №
та № від 29.08.2013р.

В позові ТзОВ «Техніка для бізнесу»
покликається на те, що відповідачем
порушено порядок проведення
документальних перевірок, не
враховано, що період, за який
проводилась перевірка вже перевірявся.
Крім того, зазначає, що при проведенні
перевірки відповідачем безпідставно
не враховано первинні документи, які
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій з ТзОВ
«Бентфайс», ТзОВ «Діджітел електронік»
та ТзОВ «Інтер-Тех», а тому вважає, що
ТзОВ «Техніка для бізнесу» правомірно
сформовано податковий кредит з податку
на додану вартість за результатами
господарських операцій з вказаними
контрагентами та відображено суму
таких операцій у складі валових витрат.
Придбані товарно-матеріальні цінності
були використані позивачем в
господарській діяльності, реалізовані
іншим суб'єктам господарювання, а такі
операції відображені у складі валових
доходів та податкових зобов'язань.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
15.11.2013 року позовну заяву ТзОВ «Техніка
для бізнесу» до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
від 29.08.2013р., яким визначено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток в загальній сумі 1183637,50 грн., в
тому числі: за основним платежем в
розмірі 947070,00 грн. та штрафними
санкціями - 236767,50 грн. Визнано
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
від 29.08.2013р., яким визначено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в загальній сумі 947073,00
грн., в тому числі: за основним платежем
в розмірі 757656 грн. та штрафними
санкціями - 198414 грн.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволення позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що позивачем
безпідставно включено до складу
валових витрат суму вартості товарів
та до податкового кредиту суму податку
на додану вартість за господарськими
операціями з ТзОВ «Бентфайс», ТзОВ
«Діджітел електронік» та ТзОВ
«Інтер-Тех», оскільки факт поставки
товару вказаними контрагентами не
доведений. Тому, на думку податкового
органу, спірними податковими
повідомленнями-рішеннями позивачу
правомірно збільшено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість за липень 210 року в сумі 577510,20
грн., серпень 2010 року в сумі 180154,80 грн. та
по податку на прибуток за 3 квартал 2010
року в сумі 947070 грн.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов ТзОВ «Техніка для
бізнесу» суд першої інстанції виходив
з того, що між сторонами немає спору
щодо змісту та форми первинних
документів, які є у справі та
досліджувались під час судового
розгляду. Водночас, відповідач
заперечує сам факт (реальність)
здійснення господарських операцій між
позивачем та ТзОВ «Бентфайс», ТзОВ
«Діджітел електронік» та ТзОВ
«Інтер-Тех». При цьому, такі
заперечення обґрунтовані тим, що у
підприємств - контрагентів позивача на
балансі відсутні приміщення,
транспортні засоби чи будь-яке інше
рухоме обладнання, необхідне для
виконання операцій зі зберігання,
транспортування та поставки
комп'ютерних комплектуючих. Крім цього,
за наявною в податкового органу
інформацією, вказані підприємства не
відображали результати господарських
операцій з позивачем у своїй
податковій звітності. З цього приводу
суд зазначає, що за умови реального
здійснення господарської операції, яка
призвела до об'єктивної зміни складу
активів платника податків - покупця,
будь-які порушення постачальниками
товару податкового законодавства чи
правил ведення господарської
діяльності не можуть бути підставою
для позбавлення покупця права на
податковий кредит. Платник податку на
додану вартість (покупець товару) не
має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
постачальниками товару вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
вимог податкового законодавства тощо і
в подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за можливу неправомірну діяльність
будь-кого з контрагентів. Такий платник
не повинен притягуватися до
відповідальності в тому випадку, якщо
він здійснював реальну господарську
операцію.

Такі висновки суду першої
інстанції, на думку колегії суддів,
відповідають нормам матеріального
права.

ТзОВ «Техніка для бізнесу»
зареєстроване Виконавчим комітетом
Львівської міської ради 28.07.1997р. та
отримало свідоцтво про державну
реєстрацію з присвоєним кодом . 16.10.1997р. взяте на податковий облік
в органах державної податкової служби
та з 17.01.2011р. перебуває на обліку в ДПІ у
Галицькому районі м.Львова. 09.02.2011р.
отримало свідоцтво платника податку на
додану вартість № 100321026.

Згідно з витягом АВ № 390017 з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців ТзОВ
«Техніка для бізнесу» є юридичною
особою, основним предметом діяльності,
якої є «Оптова торгівля комп'ютерами,
периферійним устаткуванням і
програмним забезпеченням».

На підставі направлення від 08.08.2013р. №
91, виданого ДПІ у Галицькому районі
м.Львова, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20,
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-УІ, наказу ДПІ у Галицькому
районі м.Львова від 07.08.2013р. №101,
проведена позапланова виїзна
документальна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю «Техніка
для бізнесу» з питань дотримання
податкового законодавства України по
взаєморозрахунках із ТзОВ «Бентфайс»,
ТзОВ «Діджітел електронік» та ТзОВ
«Інтер-Тех» за період липень-серпень 2010
року, а також документального
підтвердження використання у власній
господарській діяльності товарів
отриманих від контрагентів.

За наслідками перевірки складено акт №
94/22-10/22396671 від 14.08.2013р.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог:- пп. 5.2.1 п.5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», що призвело до заниження
суми податку на прибуток, що підлягає
сплаті до бюджету за 3 квартал 2010 року
на загальну суму 947070 грн.; - пп. 7.4.1,
пп.7.4.5 п.7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що призвело до заниження
податку, який належить до сплати в
бюджет на загальну суму 757656,00 грн., а
саме: за липень 2010 року в сумі 577510 грн.,
за серпень 2010 року в сумі 180145,80 грн.

На підставі вищезазначеного акта
перевірки № 94/22-10/22396671 від 14.08.2013р. ДПІ у
Галицькому районі м. Львова 29.08.2013р.
винесено: - податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
947070,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 757656,00 грн. (577510,00 грн. - за
липень 2010 року та 180146,00 грн. - за серпень
2010 року), за штрафними (фінансовими)
санкціями - 189414,00 грн. та - податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на суму 1183837,50
грн., в тому числі за основним платежем -
947070,00 грн. (за 3 квартал 2010 року) та 236767,5
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 1 статті 102 Податкового Кодексу
України передбачено, що контролюючий
орган, крім випадків, передбачених
пунктом 102.2 цієї статті, має право
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань платника податків у
випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем фактичного подання. Якщо протягом
зазначеного строку контролюючий орган
не визначає суму грошових зобов'язань,
платник податків вважається вільним
від такого грошового зобов'язання, а
спір стосовно такої декларації та/або
податкового повідомлення не підлягає
розгляду в адміністративному або
судовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем 19.08.2010р. (вх. № ) подано
до податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за липень 2010 року, що
підтверджується квитанцією про
прийняття податкової декларації та
зазначено в п.2.6 акту перевірки . Таким
чином, граничною датою визначення
грошового зобов'язання позивачу по
податку на додану вартість за липень 2010
року та прийняття податкового
повідомлення-рішення за вказаний
період є 21.08.2013р. За таких обставин,
виходячи з аналізу вказаної вище норми
Кодексу, судом встановлено, що ДПІ у
Галицькому районі м. Львова
оскаржуване податкове-повідомлення
рішення від 29.08.2013р. № , в частині
визначення суми грошового зобов'язання
та нарахування штрафних санкцій за
липень 2010 року, прийняте з порушенням
строків визначених Податковим
кодексом України для визначення
грошового зобов'язання.

З урахуванням положень статті 19
Конституції України, суд вважає, що
вказана вище обставина є фактично
самостійною та достатньою підставою
для скасування в цій частині
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

Разом з цим, стосовно порушень
зазначених в акті перевірки суд
зазначає наступне:

На момент виникнення спірних
правовідносин визначення платників
податку на додану вартість, об'єкти,
база та ставки оподаткування, перелік
неоподаткованих та звільнених від
оподаткування операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету встановлювались Законом
України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03 квітня 1997 року
з наступними змінами та доповненнями
(далі - Закон № 168/97-ВР). Згідно з пунктом
1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1. статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 7.4.5 Закону передбачено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №
168/97-ВР датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
на оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 цього Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого у зв'язку з
придбанням (виготовленням)
матеріальних та нематеріальних
активів (послуг), які не призначаються
для їх використання в господарській
діяльності такого платника. Отже,
вказані норми Закону № 168/97-ВР
пов'язують настання права на
податковий кредит з призначенням
придбаних або виготовлених
матеріальних та нематеріальних
активів (послуг) - для використання
таких у господарській діяльності
платника податку.

Крім цього, Закон № 168/97-ВР визначає
обов'язкову наявність факту поставки
товару, з підтвердженням належним
чином оформленої податкової накладної,
для надання права платнику на
податковий кредит.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2
статті 7 цього Закону податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надається
покупцю. Копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом. Податкова накладна
виписується на кожну повну або
часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

За положеннями п. 5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» № 334/94-ВР (в редакції, яка
діяла на момент спірних правовідносин),
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст.5 вказаного
Закону передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п. 5.3 ст.5 не включаються
до складу валових витрат витрати на
виплату винагород або інших видів
заохочень пов'язаним з таким платником
податку фізичним чи юридичним особам у
разі, якщо немає документальних
доказів, що таку виплату або заохочення
було проведено як компенсацію за
фактично надану послугу
(відпрацьований час). За наявності
зазначених документальних доказів
віднесенню до складу валових витрат
підлягають фактичні суми виплат
(заохочень), але не більші ніж суми,
розраховані за звичайними цінами. Не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до позиції Верховного Суду
України, викладеної у постанові від
08.09.09р. по справі за позовом ВАТ
«Київхімволокно» до ДПІ у Деснянському
районі м. Києва про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити доводи податкового
органу, зокрема про наявність таких
обставин: неможливість фактичного
здійснення суб'єктом господарювання
господарських операцій з урахуванням
часу, оперативності проведення
операцій, місцезнаходження майна,
віддаленості контрагентів один від
одного або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних; для
виробництва товарів, виконання робіт
або надання послуг; виявлення ведення
обліку для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібно здійснення й
облік інших господарських операцій;
здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному суб'єктом
господарювання у документах обліку;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
господарської, економічної діяльності
в разі відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів.

Судом встановлено, що 01.07.2010р. між
ТзОВ«Техніка для бізнесу» (Покупець) та
ТзОВ«Бентфайс» (Постачальник) укладено
договір поставки товару № 0107-4/2010.
Умовами договору передбачено, що ціна
одиниці товару та загальна вартість
партії товару зазначаються у
видаткових накладних. Сторони погодили
можливі базиси поставки товару, згідно
з умовами ІНКОТЕРМС 2000: EXW - м. Київ,
склад Постачальника, FCA - м. Київ, склад
Покупця. На виконання умов договору,
відповідно до видаткових накладних №
РН-Л00188 від 01.07.2010р. на загальну суму
846106,80 грн., в тому числі ПДВ 141017,80 грн., №
РН-Л00189 від 01.07.2010р. на загальну суму
832242,00 грн., в тому числі ПДВ 138707,00 грн., №
РН-Л00190 від 01.07.2010р. на загальну суму
707670,00 грн., в тому числі ПДВ 117945,00 грн., №
РН-Л00191 від 01.07.2010р. на загальну суму
731346,00 грн., в тому числі ПДВ 121891,00 грн.,
позивачем отримано від ТзОВ «Бентфайс»
товарів - комп'ютерних комплектуючих на
загальну суму 3117364,80 грн. По факту
вказаних поставок, ТзОВ «Бентфайс»
виписано позивачу податкові накладні
№ 2124 від 01.07.2010р. на загальну суму 846106,80
грн., в тому числі ПДВ 141017,80 грн., № 2125
від 01.07.2010р. на загальну суму 832242,00 грн.,
в тому числі ПДВ 138707,00 грн., № 2126 від
01.07.2010р. на загальну суму 707670,00 грн., в
тому числі ПДВ 117945,00 грн., № 2127 від
01.07.2010р. на загальну суму 731346,00 грн., в
тому числі ПДВ 121891,00 грн.

01.07.2009р. між ТзОВ «Техніка для бізнесу»
(Замовник) та ТзОВ «Діджітел
електронік» (Постачальник) було
укладено договір поставки № 0107-6/2009 . За
умовами договору, приймання-передача
товару здійснюється на підставі
доручення на отримання
товарно-матеріальних цінностей на
складі Постачальника, шляхом
оформлення та підписання
представниками Сторін
видатково-прибуткової накладної. За
домовленістю сторін відвантаження
товару може бути здійснено Замовнику
транспортом Постачальника або
транспортом Замовника. На виконання
положень договору Постачальником
відвантажено, а представником
Замовника отримано товари - комп'ютерні
комплектуючі на загальну суму 347696,40
грн. В тому числі ПДВ 57949,40 грн. Вказане
підтверджується долученими до
матеріалів справи копіями видаткових
накладних № РН-0000248 від 01.07.2010р. на
загальну суму 62444,40 грн., в тому числі
ПДВ 10407,40 грн., № РН-0000249 від 08.07.2010р. на
загальну суму 65228,40 грн., в тому числі
ПДВ 10871,40 грн., № РН-0000250 від 15.07.2010р. на
загальну суму 50571,60 грн., в тому числі
ПДВ 8428,60 грн., № РН-0000251 від 19.07.2010р., на
загальну суму 61147,20 грн., в тому числі
ПДВ 10191,20 грн., № РН-0000252 від 22.07.2010р., на
загальну суму 108304,80 грн., в тому числі
ПДВ 18050,80 грн. та податкових накладних №
165 від 01.07.2010р. на загальну суму 62444,40
грн., в тому числі ПДВ 10407,40 грн., № 166 від
08.07.2010р. на загальну суму 65228,40 грн., в
тому числі ПДВ 10871,40 грн., № 167 від
15.07.2010р. на загальну суму 50571,60 грн., в
тому числі ПДВ 8428,60 грн., № 168 від
19.07.2010р., на загальну суму 61147,20 грн., в
тому числі ПДВ 10191,20 грн., № 169 від
22.07.2010р., на загальну суму 108304,80 грн., в
тому числі ПДВ 18050,80 грн.

Згідно з договором поставки № 0107-5/2010
від 01.07.2010р. ТзОВ «Техніка для бізнесу»
придбано у ТзОВ «Інтер-Тех» товари -
комп'ютерні комплектуючі на загальну
суму 1080874,80 грн., в тому числі ПДВ 180145,80
грн. відповідно до видаткових
накладних: № SF-7090810 від 09.08.2010р. на
загальну суму 176553,60 грн., в тому числі
ПДВ 29425,60 грн.; № SF-8090810 від 09.08.2010р. на
загальну суму 161948,40 грн., в тому числі
ПДВ 26991,40 грн.; № SF-3120810 від 12.08.2010р. на
загальну суму 102460,80 грн., в тому числі
ПДВ 17076,80 грн.; № SF-6160810 від 16.08.2010р. на
загальну суму 128541,60 грн., в тому числі
ПДВ 21423,60 грн.; № SF-4190810 від 19.08.2010р. на
загальну суму 150794,40 грн., в тому числі
ПДВ 25132,40 грн.; № SF-5190810 від 19.08.2010р. на
загальну суму 154052,40 грн., в тому числі
ПДВ 25675,40 грн.; № SF-4250810 від 25.08.2010р. на
загальну суму 122805,00 грн., в тому числі
ПДВ 20467,50 грн.; № SF-2300810 від 30.08.2010р. на
загальну суму 83718,60 грн., в тому числі
ПДВ 13953,10 грн.

По факту поставок, ТзОВ «Інтер-Тех»
виписано позивачу податкові накладні
№ 965.1 від 09.08.210р. на загальну суму 176553,60
грн., в тому числі ПДВ 29425,60 грн.; № 966.1
від 09.08.210р. на загальну суму 161948,40 грн., в
тому числі ПДВ 26991,40 грн.; № 973.1 від
12.08.210р. на загальну суму 102460,80 грн., в
тому числі ПДВ 17076,80 грн.; № 980.1 від
16.08.210р. на загальну суму 128541,60 грн., в
тому числі ПДВ 21423,60 грн.; № 986.1 від
19.08.210р. на загальну суму 150794,40 грн., в
тому числі ПДВ 25132,40 грн.; № 987.1 від
19.08.210р. на загальну суму 154052,40 грн., в
тому числі ПДВ 25675,40 грн.; № 992.1 від
25.08.210р. на загальну суму 122805,00 грн., в
тому числі ПДВ 20467,50 грн.; № 998.1 від
30.08.210р. на загальну суму 83718,60 грн., в
тому числі ПДВ 13953,10 грн.

Вартість придбаних товарів була
відображена позивачем у складі валових
витрат у податковій декларації по
податку на прибуток за 3 квартал 2010
року, а сума податку на додану вартість
по таких операціях у складі
податкового кредиту за липень та
серпень 2010 року. Оплата за поставлений
вказаними контрагентами товар
проведена позивачем в повному обсязі,
що підтверджується долученими до
матеріалів справи копіями платіжних
доручень та не спростовується
висновками акту перевірки. Приймання
товарів здійснювалось представником
позивача Москаленко С.О. на підставі
довіреностей, що підтверджується
підписами на видаткових накладних та
копією журналу реєстрації
довіреностей . Транспортування товарів
відбувалось транспортними засобами
позивача, що підтверджується
долученими до матеріалів справи
товарно-транспортними накладними . В
подальшому, придбані у ТзОВ «Бентфайс»,
ТзОВ «Діджітел електронік» та ТзОВ
«Інтер-Тех» товари, були використані
позивачем у своїй господарській
діяльності, реалізовані іншим
суб'єктам господарської діяльності, а
такі операції відображені у податковій
звітності. Підтвердженням даного факту
є наявні в матеріалах справи копії
первинних документів. Порушень щодо
форми та порядку їх заповнення під час
перевірки та в ході судового розгляду
не встановлено, а тому такі є належними
доказами та приймаються судом до уваги
при прийнятті рішення.

З огляду на висновки акту перевірки,
суд зазначає, що між сторонами немає
спору щодо змісту та форми первинних
документів, які є у справі та
досліджувались під час судового
розгляду. Водночас, відповідач
заперечує сам факт (реальність)
здійснення господарських операцій між
позивачем та ТзОВ «Бентфайс», ТзОВ
«Діджітел електронік» та ТзОВ
«Інтер-Тех». При цьому, такі
заперечення обґрунтовані тим, що у
підприємств - контрагентів позивача на
балансі відсутні приміщення,
транспортні засоби чи будь-яке інше
рухоме обладнання, необхідне для
виконання операцій зі зберігання,
транспортування та поставки
комп'ютерних комплектуючих. Крім цього,
за наявною в податкового органу
інформацією, вказані підприємства не
відображали результати господарських
операцій з позивачем у своїй
податковій звітності. З цього приводу
суд зазначає, що за умови реального
здійснення господарської операції, яка
призвела до об'єктивної зміни складу
активів платника податків - покупця,
будь-які порушення постачальниками
товару податкового законодавства чи
правил ведення господарської
діяльності не можуть бути підставою
для позбавлення покупця права на
податковий кредит.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) не має обов'язку та
повноважень здійснювати контроль за
дотриманням постачальниками товару
вимог законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
вимог податкового законодавства тощо і
в подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за можливу неправомірну діяльність
будь-кого з контрагентів. Такий платник
не повинен притягуватися до
відповідальності в тому випадку, якщо
він здійснював реальну господарську
операцію.

Вищезазначена правова позиція
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р.
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності. Реальність
здійснення описаних вище
господарських операцій
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами по
поставці товару, а наявність
економічної вигоди від такої операції
підтверджується документами про
подальшу реалізацію таких товарів та
відображенням цієї операції у складі
податкових зобов'язань та валових
доходів, протиправність формування
яких податковим органом не
встановлено.

Суд враховує, що в силу положень
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України від 15.05.2003 № 755-IV «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» позивач та
його контрагент є окремими суб'єктами
права зі статусом юридичної особи,
відтак, є окремими платниками податку
на додану вартість. За таких обставин,
межі юридичної відповідальності
кожного платника, яка має
індивідуальний характер відповідно до
ст.61 Конституції України, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, є неможливим, за
винятком встановлених ст.228 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 207 і 208
Господарського кодексу України
випадків свідомого укладення таким
суб'єктом права нікчемного правочину з
метою відображення певних первинних
документів в податковому обліку без
фактичного проведення господарських
операцій.

Під час перевірки податковий орган не
встановив обставин, які б свідчили про
умисел ТзОВ «Техніка для бізнесу» на
укладення договорів без наміру
створити наслідки, які ними
передбачені. Не надано цих доказів і
під час судового розгляду справи.
Навпаки, документально доведено
виконання зобов'язань щодо поставки
товару та їх оплати. Відтак,
протиправного умислу позивача, на
укладення протиправного правочину не
встановлено, що виключає його
кваліфікацію як недійсного. З огляду на
відсутність доказів умислу,
вищезгаданий правочин не може
вважатися нікчемним як такий, що
порушує публічний порядок за ст. 228 ЦК
України.

Суд враховує, що згідно з п.10.2 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове
рішення в адміністративній справі», в
разі задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання не чинним
рішення чи окремих його положень.
Скасування акта суб'єкта владних
повноважень, як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

З огляду на вище викладене та з
врахуванням встановлених обставин
справи суд вважає, що викладені в акті
перевірки від 14.08.2013р. висновки
податкового органу про порушення
позивачем норм Законів України «Про
податок на додану вартість» та «Про
оподаткування прибутку підприємств» є
необґрунтованими та не знайшли свого
підтвердження зібраними у справі
належними та допустимими доказами,
відповідачем частково визначене
грошове зобов'язання позивачу з
порушенням строку, встановленого ст. 102
Податкового кодексу України. Тому,
адміністративний позов про визнання
протиправними та скасування прийнятих
на підставі цих висновків податкових
повідомлень-рішень, є обґрунтованим та
такий слід задовольнити.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області -
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.11.2013 року
у справі № 813/7041/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар