Справа № 872/12991/13
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2013-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2013 р. справа № 401/6058/12
(2-а/401/457/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Юхименка О.В.

суддів: Нагорної Л.М.
Мельника В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення

Амур-Нижньодніпровської районної у
місті

Дніпропетровську
ради

на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська

від 22.06.2012р.

у справі № 401/6058/12 (2-а/401/457/12)

за позовом ОСОБА_2,

до відповідача Управління праці
та соціального захисту населення

Амур-Нижньодніпровської районної у
місті

Дніпропетровську
ради,

про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

встановив: подано позов до Управління
праці та соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті Дніпропетровську ради про

визнання дій щодо нарахування щорічної
допомоги на оздоровлення, передбаченої
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2011рік неправомірними;

зобов'язання здійснити перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення у
відповідності зі ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2011 рік.

Суд позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті Дніпропетровську ради.

Зобов'язав здійснити на користь
Позивача нарахування та виплату
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік, відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням вже фактично сплачених
сум.

Рішення суду мотивоване тим, що Позивач
відноситься до соціальної категорії -
«особа, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи», має право
на пільги та компенсації встановлені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим актом, у поданій апеляційній
скарзі Управління праці та соціального
захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті Дніпропетровську ради,
Відповідач, вказує на порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить постанову суду
скасувати. У позові відмовити.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при винесені оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Стосовно фактичних обставин справи
спір між сторонами відсутній.

Матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку у
відповідача як евакуйований із зони
відчуження у 1986 році ІІ категорії, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення.

Вирішуючи спірні правовідносини та
приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач у
2011 році має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі,
встановленому ст.48 Закону України "Про
соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
Кабінету Міністрів України в 2011 році
надано право встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України на
виконання зазначених норм у 2011 році
нормативно-правових актів, які б
визначали розміри щорічної допомоги на
оздоровлення, прийнято не було. При
цьому, дія статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" зупинена чи
змінена не була.

Таким чином, в 2011 році відповідач
повинен був виплачувати позивачу
допомогу на оздоровлення в розмірі,
встановленому ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", тобто, в
розмірі трьох мінімальних заробітних
плат.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем щорічна допомога
на оздоровлення за 2011 рік позивачу була
виплачена у розмірі 75 грн., у
відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
"Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, пунктом 6 частини 1 статті 92
Конституції України встановлено, що
виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту.

Так, основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що
евакуйованим із зони відчуження у 1986
році віднесеним до другої категорії,
виплачується щорічна разова грошова
допомога на оздоровлення в розмірі
трьох мінімальних заробітних плат.

Водночас Законом України "Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії" визначено правові
засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і
нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених Конституцією України та
законами України основних соціальних
гарантій. Статтею 19 якого встановлено,
що виключно законами України
визначається, зокрема, мінімальний
розмір заробітної плати.

Так, мінімальний розмір заробітної
плати, з розрахунку якої виплачується
щорічна допомога на оздоровлення,
згідно із Законом України "Про
встановлення мінімальної заробітної
плати"та згідно з законами про
Державний бюджет України на 2005 - 2011 р.р.,
в зазначені роки був значно більшим ніж
встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення.

Таким чином, аналіз наведених норм
правових актів дає підстави дійти
висновку, що встановлений Постановою №
562 від 12.07.2005 року фіксований розмір
щорічної допомоги на оздоровлення
суперечить статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", якою
встановлено першочергово більший
розмір такої допомоги з розрахунку
трьох мінімальних заробітних плат.

Окрім того, відповідно до статті 113
Конституції України Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України, а
також указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

В 2005 році Кабінету Міністрів України не
було надано права встановлювати розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
передбаченої ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, Постанова Кабінету Міністрів
України № 562 від 12.07.2005 року, яка істотно
звужує обсяг встановлених
Конституцією та Законами України прав,
застосуванню не підлягає.

Таким чином, враховуючи викладене, а
також виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
відповідач у 2011 році повинен був
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", тобто, в
розмірі трьох мінімальних заробітних
плат, встановлених на момент виплати.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги не спростовують зроблений судом
першої інстанції висновок. В межах
апеляційної скарги підстави для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200,
205 Кодексу адміністративного
судочинства України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті Дніпропетровську ради залишити
без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська у
справі № 401/6058/12 (2-а/401/457/12) від
22.06.2012р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
В.В. Мельник