Справа № 2а-5353/10/1470
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 р. Справа № 2а-5353/10/1470

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів -
Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 вересня
2012 року в адміністративній справі за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Центральному
районі м. Миколаєва про прийняття до
відшкодування витрат на виплату
невідшкодованої щомісячної адресної
допомоги в сумі 498285,46 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва звернулось до суду з позовом
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Центральному районі м. Миколаєва, в
якому просило суд зобов'язати
відповідача прийняття до
відшкодування витрат на виплату
невідшкодованої щомісячної адресної
допомоги в сумі 498 285,46 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим,
що відповідач не приймає до заліку
витрати по щомісячній цільовій
грошовій допомозі згідно постанови КМУ
№ 265 від 26.03.2008 р. та витрати на виплату
на доставку пенсій на загальну суму 498
285,46 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 вересня
2012 року відмовлено у задоволені
адміністративного позову.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нову, якою задовольнити в
повному обсязі адміністративний позов.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального права оскільки
законодавством передбачено, що витрати
понесені Пенсійним фондом України, у
зв'язку з виплатою пенсій, передбачених
ст. 26 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволені позовних вимог, суд першої
інстанції встановив, що законодавством
України не передбачено, що відповідач
відшкодовує ПФУ витрати на адресну
доставку пенсії.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення представника відповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач надав відповідачу списки осіб,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії в зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, в тому числі щомісячна
адресна допомога в сумі 498 285,46 грн., з
яких: за квітень -грудень 2008 року - 210
720,48 грн.; за січень -грудень 2009 року - 287
564,98 грн.

Статтею 1 Основ законодавства України «
Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 14 січня 1998
року встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування це система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
надання соціального захисту, що
включає матеріальне забезпечення
громадян у разі хвороби, повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом, за
рахунок грошових фондів, що формуються
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно з
пунктом 1 статті 25 цих Основ надаються
такі види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд.

За змістом пункту 2 статті 7 Закону
України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1квітня
2001року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку цьому Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, ПФУ та Фонду. При цьому
кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
закріплено аналогічне правило: якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
ту категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом частини другої статті 2
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
встановлено, що громадянам України
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом також
зазначеним у статті 8 цього Закону
особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на зазначені
страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім цього пункту (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) установлено, що вся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоровя,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника Фондом.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували цьому Фонду
страхові платежі підприємства, що
ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 пункту 3
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України «Про охорону праці»,
які ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами ПФУ
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд.

Отже суд першої інстанції
правільно дійшов висновків, що
законодавством України передбачено, що
відповідач відшкодовує ПФУ витрати на
виплату пенсії
громадянам-переселенцям з інших
держав.

Стосовно виплаченої адресної допомоги
особам, яким призначено пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок нещасного випадку на
виробництві суд, приходить до висновку,
що суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку щодо необхідності
відмови у задоволенні
адміністративного позову.

Відповідач з 01.04.2001 року з дня
набрання чинності Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» здійснює виплату
компенсації втрати працездатності
даної категорії осіб.

До 01.04.2001 року даній категорії осіб
призначалась пенсія по інвалідності у
відповідності до положень ст.10 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» та
виплачувалась пенсія за рахунок коштів
пенсійного фонду України з подальшим
відшкодування сум виплат за рахунок
винних підприємств, установ,
організацій або фізичних осіб у
відповідності до положень ст.460 ЦК
України (1963 року).

Апелянт вважає, що сплачені ним
суми коштів на виплату пенсій
пенсіонерам яким призначена
інвалідність у зв'язку із каліцтвом на
виробництві або професійного
захворювання, підлягають визнанню до
сплати відповідачем шляхом підписання
актів звірки відповідно та відповідач
повинен бути зобов'язаний в подальшому
приймати до заліку суми виплачених
пенсій цим особам.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їхні
службові й посадові особи повинні
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб визначені
Конституцією та законами України.

Постановою правління Пенсійного
фонду України та правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України № 5-4/4 від 04.03.2003
року, зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 16.05.2003 року за № 376/7697,
затверджений Порядок відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійного фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України).

Порядком визначено механізм
відшкодування на рівні центральних
органів виконавчої влади - Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України, відповідно до якого сторони по
справі позбавлені права на проведення
розрахунків на своєму рівні .

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
обраний апелянтом спосіб захисту
(відновлення) порушеного права є таким,
що не відповідає змісту прав
Управління Пенсійного фонду України,
щодо відшкодування понесених ним
витрат, оскільки вище зазначений
Порядок, на який посилається апелянт,
не врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору.

У разі відсутності згоди на
підписання таких актів з боку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, вимоги про
відшкодування таких сум вирішуються в
судовому порядку в судах
адміністративної юрисдикції, шляхом
пред'явлення позову про стягнення цих
сум, а не шляхом пред'явлення вимог про
підписання актів звірки та включення
відповідних суд до таких.

Така ж правова позиція викладена
у постановах Верховного Суду України
від 15квітня 2008 року по справі №08/96, від
20 березня 2007 року № 21-1087во06, від 6 червня
2011 року № 21-116а11, від 20 червня 2011 року №
21-76а11 та від 28.11.11 р. № 21-366а11, яка
полягає, зокрема, у тому, що Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
правління Пенсійного фонду України та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 4
березня 2003 року № 5-4/4, на який
посилається управління ПФУ,
обґрунтовуючи позовні вимоги, не
регулює спірні відносини, які виникли у
цьому випадку, оскільки встановлене
цим Порядком правило щодо підписання
актів звірки розрахунків підлягає
застосуванню лише за відсутності
спору, суд дійшов висновку, що у
позивача немає правових підстав
вимагати від відповідача
відшкодування виплаченої суми пенсій.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку чим,
відповідно до ст. 200 КАС України,
апеляційна скарга має бути залишена
без задоволення, а оскаржена постанова
без змін.

Керуючись ст. 195, 196, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст. 206, ст. 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва -
залишити без задоволення, постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя /підпис/
Єщенко О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О

суддя /підпис/
Романішин В.Л.