Справа № 2а-6648/10/2370
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/96076/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Островича С.Е.

Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Фірма Будкомплект» на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.11.2011 року
по справі № 2а-6648/10/2370 за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Фірма Будкомплект» до Державної
податкової інспекції у місті Черкаси,
третя особа Управління земельних
ресурсів у місті Черкаси, про визнання
неправомірними дій та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у місті
Черкаси про визнання протиправними дій
щодо організації та проведення
невиїзної документальної перевірки,
скасування податкових
повідомлень-рішень № /2 від 07.12.2010
року про визначення суми податкового
зобов'язання з орендної плати з
юридичних осіб в сумі 74 794,42 грн. та №
/0 від 07.12.2010 року про визначення
штрафних санкцій з орендної плати з
юридичних осіб в сумі 37 397,21 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 30.03.2011 року
позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.11.2011 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
відмову в задоволенні позову з мотивів
необґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, оскільки вважає,
що постанову суду апеляційної
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01.09.2010 року Державною
податковою інспекцією у м. Черкаси
проведено невиїзну документальну
перевірку щодо правильності та повноти
нарахування позивачем орендної плати
за землю за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008
року. Перевіркою встановлено порушення
вимог частини 4 статті 21 Закону України
від 06.10.1998 року № 161-XIV «Про оренду
землі» (далі - Закон №161-XIV), що призвело
до заниження податкового зобов'язання
зі сплати орендної плати за землю у 2008
році на суму 79 794,42 грн.

На підставі даних акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення 14.09.2010 року №
/0, яким позивачу визначено
зобов'язання зі сплати орендної плати
за земельні ділянки на суму 78 534,14 грн., у
тому числі 74 794,42 грн. за основним
платежем та 3 739,72 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

У подальшому ДПА України в Черкаській
області скасовано податкове
повідомлення-рішення від 03.12.2010 року №
/0 в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 3 739,72 грн.
ДПІ у м. Черкаси прийнято нове
податкове повідомлення-рішення від
07.12.2010 року № /0, яким позивачу
визначено зобов'язання зі сплати
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 37
397,21 грн.

За результатами адміністративного
оскарження ДПІ у м. Черкаси прийнято
наступні податкові
повідомлення-рішення: №/1 від
08.10.2010 року, №/2 від 07.12.2010 року,
№/3 від 02.03.2011 року про визначення
суми податкового зобов'язання з
орендної плати з юридичних осіб у сумі
74 794,42 грн. та податкове
повідомлення-рішення №/1 від
02.03.2011 року про визначення штрафних
санкцій з орендної плати з юридичних
осіб у сумі 37 397,21 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що ДПІ у м. Черкаси діяло
в межах та у спосіб, передбачений
чинним законодавством України, а
спірні податкові повідомлення-рішення
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, рішенням Черкаської міської
ради від 03.07.2003 року №3-545 ВАТ «Фірма
Будкомплект» вирішено надати земельну
ділянку загальною площею 81 952 кв.м. по
вул. Будіндустрії, 11, в оренду на 49 років
під існуючу виробничу базу. На
виконання зазначеного рішення, між ВАТ
«Фірма Будкомплект» та Черкаською
міською радою 18 вересня 2003 року
укладено договір оренди землі та
зареєстровано у книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі від 18.09.2003 року за №383.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
від 03.07.1992 року № 2535-XIІ «Про плату за
землю» (далі - Закон № 2535-XIІ)
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких
не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному
цим Законом.

Згідно з ст. 5 Закону № 2535-XIІ об'єктом
плати за землю є земельна ділянка, а
також земельна частка (пай), яка
перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар.

Відповідно до пункту «б» статті 80
Земельного кодексу України суб'єктами
права власності на землю є, зокрема,
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, - на
землі комунальної власності.

Частиною першою та другою ст. 83
Земельного кодексу України визначено,
що землі, які належать на праві
власності територіальним громадам сіл,
селищ, міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу (пункт «в» статті 12
Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. 2 Закону № 2535-XIІ
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Граничний розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
встановлено Законом №161-XIV, та є
обов'язковим при укладанні відповідних
договорів.

Відповідно до частини першої статті 21
Закону №161-XIV орендна плата - це платіж,
який орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного
податку відповідно до статті 13 Закону
№161-XIV є дані державного земельного
кадастру, а орендної плати за земельну
ділянку, яка перебуває у державній або
комунальній власності, - договір оренди
такої земельної ділянки.

За частиною четвертою ст. 21 Закону
№161-XIV зі змінами, внесеними Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 03.06.2008
року №309-VI, річна орендна плата за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
надходить до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом № 2535-XIІ; для
інших категорій земель - трикратного
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом № 2535-XIІ.

Водночас, відповідно до пункту 13
Типового договору оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 березня 2004 року
№ 220, редакція якого також викладена в
пункті розділу «Орендна плата»
договорів оренди землі, укладених
позивачем із селищною радою,
передбачено перегляд розміру орендної
плати у разі, зокрема, зміни розмірів
земельного податку, підвищення цін,
тарифів, у тому числі внаслідок
інфляції.

Згідно з пунктом 8 частини першої
статті 14 Закону України від 26.06.1991 року
№1251-ХІІ «Про систему оподаткування»,
до загальнодержавних платежів
належить такі податки і збори
(обов'язкові платежі), як плата за землю
(земельний податок, а також орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності).

Приписами ст. 21 Закону №161-XIV та статті 8
Закону № 2535-XIІ законодавець передбачив
внесення змін до розміру орендної
плати за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності.

Статтею 30 Закону № 2535-XIІ встановлено,
що зміна умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Разом з тим слід зауважити, що державна
податкова служба відповідно до статті 2
Закону України від 04.12.1990 року № 509-ХІІ
«Про державну податкову службу в
Україні» була наділена повноваженнями
зі здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством, проте ініціативою
вносити зміни до договорів оренди
землі згідно з приписами статей 12, 80, 83
Земельного кодексу України, ст. 21
Закону №161-XIV, ст. 30 Закону № 2535-XIІ
наділена одна зі сторін цих договорів,
якою у справі, що розглядається, є
селищна рада - орган місцевого
самоврядування, через яку відповідною
територіальною громадою реалізовано
право власності на передані в оренду
земельні ділянки, що знаходяться у
комунальній власності.

Договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначає, що хоча зміна розміру
земельного податку є підставою для
перегляду встановленого розміру
орендної плати шляхом внесення
відповідних змін до договору оренди
землі його учасниками, зазначене не
тягне автоматичну зміну умов договору
щодо розміру орендної палати, та,
відповідно, донарахування податковим
органом суми податкового зобов'язання
з орендної плати із застосуванням
штрафних санкцій за податковими
повідомленнями-рішеннями.

Відтак, оскільки розмір орендної плати
позивача за користування земельною
ділянкою був визначений договором
оренди земельної ділянки від 18.09.2003
року за №383, укладеним між позивачем та
Черкаською міською радою, відповідач
не мав правових підстав для його зміни
без внесення відповідних змін до
самого договору оренди.

За таких обставин, місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Фірма
Будкомплект» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.11.2011 року
скасувати та залишити в силі постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 30.03.2011 року
по справі № 2а-6648/10/2370.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписОстрович С.Е. підписРибченко А.О.