Справа № К/9991/2718/12-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/2718/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.,за участю
секретаря:Руденко А.М.,за участю
представників позивача:Оковитої
А.Є.,відповідача:Простотіна
О.В.,розглянувши у відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.10.2011 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2011 р.

у справі №2а-9996/11/2070

за позовом Приватного підприємства
«ХПТФ»

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ХПТФ»
(далі-позивач) звернулось з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова (далі-відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.10.2011 р.,
залишеною без змін Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2011 р., позов задоволено:
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 05.05.2011 р.
№/2, №, № та від 27.07.2011 р.
№/3, №2, № .

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийняті з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надіслав на адресу суду
касаційної інстанції письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких проти
вимог останньої заперечує та просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що представниками
податкового органу була проведена
документальна невиїзна перевірка
позивача щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків за період з 01.07.2009 р. по 30.06.2010
р., за результатами якої 11.11.2010 р.
складено акт №9695/23/31938863.

Вказаним актом було зафіксовано
порушення позивачем вимог пп. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», у результаті чого, на
думку відповідача, позивачем було
зменшено задеклароване від'ємне
значення ПДВ у сумі 115 522,00 грн., що
призвело до заниження ПДВ у розмірі 1 463
671,00 грн.; пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», що призвело до заниження
податку на прибуток за 3 та 4 квартали 2009
р. та за 1 квартал 2010 р. року у розмірі 1 973
991,00 грн.

На підставі встановлених порушень
контролюючим органом було прийнято
податкові повідомлення-рішення від
30.11.2010 р. № /0 та № /0, згідно з
якими позивачу було визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 3 757 001,80 грн. та суму податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 2 195 506,50 грн.

Не погодившись із прийнятими
рішеннями, позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку, за
результатами якого були прийняті нові
податкові повідомлення-рішення від
05.05.2011 р. № /2 на суму податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 2 195 506,50
грн., № на суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 3 636 164,80
грн., № на суму податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 144 255,00 грн.
та аналогічні податкові повідомлення
рішення від 27.07.2011 року за № /3, №
2, № .

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
порушення вимог податкового
законодавства позивачем зумовлені, на
думку відповідача, тим, що
безпосередній контрагент позивача -
ТОВ «Гавас-52» не знаходиться за місцем
реєстрації, про що свідчить акт від
27.04.2010 р. №432 про відсутність суб'єкта
господарювання за місцезнаходженням, а
також тим, що 28.04.2010 р. актом №54/26-046 було
анульовано свідоцтво платника податку
на додану вартість вказаного
підприємства.

Крім того, в акті перевірки податковим
органом зазначено, що за даними
податкової звітності (Декларації з
податку на прибуток та додатку К1 до
Декларації за період з 01.07.2009 р. по 30.06.2010
р.) основні засоби у ТОВ «Гавас-52»
відсутні.

З наведеного відповідачем було
зроблено висновок про проведення
транзитних операцій контрагентом ТОВ
«Гавас-52», спрямованих на надання
податкової вигоди підприємству
позивача, з метою штучного формування
податкового кредиту та валових витрат.

Суди попередніх інстанцій,
спростовуючи наведені висновки
податкового органу та визначаючись із
необхідністю задоволення позовних
вимог, виходили з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між
позивачем та ТОВ «Гавас-52» укладено
наступні договори: від 01.05.2009 р. № 01/05-09
та від 01.05.2009 р. № 02/05-09, від 01.10.2009 р.
№01/10-09 та від 01.01.2010 р. № 02/01-10,
відповідно до яких останній
зобов'язався поставити, а позивач
прийняти та оплатити товари згідно
видаткової накладної. Оплата
здійснювалась на розрахунковий
рахунок або взаємозаліком.

Судами було встановлено, що позивач
здійснював поставки ТОВ «Гавас-52»
продукції, яка вироблена із сировини,
придбаної у ТОВ «Гавас-52».

На виконання умов договору ТОВ
«Гавас-52» у період з 05.05.2009 р. по 10.02.2010 р.
поставлено позивачу продукцію на
загальну суму 9 493 816,93 грн. та на
відповідні партії продукції ТОВ
«Гавас-52» були виписані відповідні
видаткові накладні, наявні в
матеріалах справи.

Для здійснення транспортування
продукції позивачем укладені договори
оренди транспортних засобів від 05.01.2009
р. №05/01-09/2, від 05.01.2009 р. №05/01-09/3, від
04.01.2010 р. №04/01-10/3, від 04.01.2010 р. №04/01-10/2.

У подальшому позивачем з придбаних у
ТОВ «Гавас-52» матеріалів було
вироблено готову продукцію, яка
реалізована позивачем, у тому числі і
ТОВ «Гавас-52» та сторонами були
складені акти звірки
взаєморозрахунків станом на 31.08.2009 р.,
31.10.2009 р., 30.11.2009 р., 31.12.2009 р., 31.01.2010 р. та
28.02.2010 р.

Так, відповідно до п.1.7 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Приписами пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 названого
Закону передбачено, що податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8№ цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Нормами пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 передбачено, що
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп.7.2.6
цього пункту).

Нормативними приписами пп.7.2.4 п.7.2 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому ст.9 цього Закону.

З урахування наведених нормативних
положень, попередні судові інстанції
правомірно визначились із тим, що
спірна сума податку на додану вартість
у розмірі 1 463 671,00 грн. правомірно
включена позивачем до складу
податкового кредиту у періоді, що
перевірявся, оскільки підтверджена
відповідними первинними документами.

Крім того, слід зазначити, що доводи
податкової інспекції про анулювання
свідоцтва платника вказаного податку
ТОВ «Гавас-52» спростовуються тим, що
акт про анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість контрагента
позивача складено 28.04.2010 р., тобто на
момент видачі позивачу податкових
накладних ТОВ «Гавас-52» було
зареєстроване платником податку на
додану вартість, а отже відсутні
підстави вважати видані ним податкові
накладні недійсними.

Щодо встановлених перевіркою порушень
позивачем вимог пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», судами також було
обгрунтовано встановлено наступне.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 зазначено, що до складу
валових витрат включаються: суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно ч. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 зазначеної
статті, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій,
керуючись наведеними нормативними
положеннями, дійшли висновку про
відповідність дій позивача, що
полягали включенні до валових витрат
по операціях з ТОВ «Гавас-52» з
придбання товарів суми у розмірі 7 895
964,00 грн., у тому числі за 3 квартал 2009
року - 1 223 451,00 грн.; за 4 квартал 2009 року у
сумі 5 705 817,00 грн.; за 1 квартал 2010 року у
сумі 966 696,00 грн., вимогам Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Беручи до уваги фактичні обставини
справи та досліджені судами попередніх
інстанцій письмові документи, судова
колегія також погоджується і з
висновком судових інстанцій при
визнанні безпідставними доводів
податкового органу про нікчемність
угод, укладених позивачем з ТОВ
«Гавас-52» в силу приписів ч.1 ст.203, п.1, 2
ст. 215, ст.228 ЦК України.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій правомірно визначились із
висновками про наявність підстав для
скасування спірних податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м.Харкова залишити без
задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.10.2011 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2011 р. у
справі №2а-9996/11/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута з підстав, встановлених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.