Справа № 826/351/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2014 року № 826/351/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., суддів Келеберди В.І.,
Данилишина В.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх
справ України про стягнення
заборгованості по заробітній платі.
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту
також - позивач) з позовом до
Міністерства внутрішніх справ України
(надалі також - відповідач), в якому
просить: стягнути з Міністерства
внутрішніх справ України на користь
ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за
період з 09.01.2013р. по 23.08.2013р.; звернути
постанову в частині стягнення
грошового утримання за один місяць до
негайного виконання.
В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що незважаючи на те,
що позивача звільнено за п.5 ст. 36 КЗпП
України (за переведенням до Державного
підприємства «Укроборонсервіс») на
підставі наказу МВС України № 708 о/с від
08.08.2013р. з 23 серпня 2013 року, проте станом
на момент звернення до суду розрахунку
з позивачем не проведено, що є
порушенням ст. 47 КЗпП України. Позов
просив задовольнити у повному обсязі.
Відповідач проти задоволення позову
заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.
05.02.2014р. в судовому засіданні за згодою
сторін ухвалено про продовження
вирішення справи у письмовому
провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з огляду
В ході судового розгляду справи
встановлено, що постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2012 року, було визнано
протиправним та скасовано наказ МВС
України від 07.11.2011 № 1176 о/с про
звільнення ОСОБА_1 з посади заступника
начальника Департаменту матеріального
забезпечення - начальника Управління
ресурсного забезпечення.
На виконання зазначеного рішення суду
Міністерство внутрішніх справ України
видало наказ від 08.01.2013 № 6 о/с, яким було
скасовано наказ МВС України від 07.11.2011
№ 1176 о/с.
Наказом МВС України від 08.08.2013 № 708 о/с
ОСОБА_1 було звільнено.
Позивач вважаючи, що йому незаконно
було не виплачено заробітну плату за
період з 09.01.2013 по 23.08.2013рр. звернувся до
суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходив із
Наказом МВС України від 08.01.2013р. № 6 о/с
про скасування наказу МВС України від
07.11.2011р. №1176 о/с про звільнення з посади
заступника начальника Департаменту
матеріального забезпечення -
начальника управління ресурсного
забезпечення та виплачено
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 07.11.2011 р. по 28.03.2012р.
Суд звертає увагу на те, що підставою
для нарахування заробітної плати
працівникам апарату Міністерства є
наказ про призначення на штатну посаду,
в якому встановлюються посадовий оклад
та інші належні надбавки і доплати та
щомісячно керівником відповідного
підрозділу затверджується табель
обліку робочого часу і встановлюється
премія (затверджується щомісячним
Водночас, порядок обліку робочого часу
працівників визначено наказом
Держкомстату України від 05 грудня 2008
року № 489 «Про затвердження типових
форм первинної облікової документації
зі статистики праці».
Разом з тим, вищезгадані документи до
ДФЗБО МВС України за період з щодо
позивача за період з 09.01.2013 по 23.08.2013рр.
З наведеного вбачається, що позивач не
виходив на роботу та не виконував
покладені на нього службові обов'язки.
Разом з тим, економічні, правові
та організаційні засади оплати праці
працівників, які перебувають у
трудових відносинах, на підставі
трудового договору з підприємствами,
установами, організаціями усіх форм
власності та господарювання
(далі - підприємства), а також з
окремими громадянами та сфери
державного і договірного регулювання
оплати праці і спрямований на
забезпечення відтворювальної і
стимулюючої функцій заробітної плати
регламентовані приписами Закону
України «Про оплату праці».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про оплату праці», заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором роботодавець
виплачує працівникові за виконану ним
Основна заробітна плата - це
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки).
Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій (ч. 2 ст. 2
Закону України «Про оплату праці»).
В ході судового розгляду справи
підтверджено, що позивач не виходив на
роботу з чого слідує, що ОСОБА_1 вимагає
виплатити йому заробітну плату за час
коли він не працював та відповідно не
виконував свої обов'язки.
Крім того у межах розгляду справи №
законної сили, встановлено, що посада
заступника начальника Департаменту
матеріального забезпечення -
начальника управління ресурсного
забезпечення МВС України, наказом МВС
України від 22.12.2011 № 940 «Про
організаційно-штатні зміни в
Департаменті матеріального
забезпечення» була скорочена.
На даний час у штаті Департаменту
матеріального забезпечення МВС
України передбачена посада заступника
директора Департаменту матеріального
забезпечення - начальника управління
ресурсного забезпечення, яка
заміщується виключно особою
начальницького складу органів
внутрішніх справ, а не державним
службовцем, про що зазначено
безпосередньо в наказі МВС України від
22.12.2011р. № 940.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 було
поновлено на посаді, яка не
Матеріалами справи підтверджено, що
заборгованість перед позивачем у
відповідача на час звільнення
За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає
заявлені позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, виконав
покладений на нього обов'язок щодо
доказування правомірності вчинених
Керуючись ст.ст. 128, 158-163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1
Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України

Головуючий суддя
І.А. Качур

Судді
В.І. Келеберда

В.М. Данилишин