Справа № 805/1461/14
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 р.
Справа №805/1461/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 15 год. 10
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Зінченка О.В.,

при секретарі судового засідання Усові
Д.В.,

з участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Пожидаєвої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м. Краматорську Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення від 27
грудня 2013 року № 21/12998,-

в с т а н о
в и в :

30 січня 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі -
позивач, ФО-П ОСОБА_3) звернулася до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Краматорську Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення від 27 грудня 2013
року № 21/12998.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що Державною
податковою інспекцією у м.
Краматорську Головного управління
Міндоходів у Донецькій області на
підставі акту перевірки № 05/79/21/НОМЕР_1
від 29 листопада 2013 року винесено
податкове повідомлення-рішення №
21/12998 від 27 грудня 2013 року, яким за
порушення пункту 1, 2 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосовано до
ФО-П ОСОБА_3 суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 21 499,10 грн. Позивач
вважає, що податкове
повідомлення-рішення не відповідає
діючому законодавству та істотно
порушує права та інтереси позивача з
наступних підстав. Так, в акті
зазначено, що проведена перевірка
магазину за адресою АДРЕСА_1 та
встановлено, що здійснюється роздрібна
торгівля алкогольними напоями та
тютюновими виробами фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3. При цьому, в
акті перевірки зазначено, що на момент
перевірки торгівлю здійснювала
завідуюча магазину ОСОБА_4 Також
встановлено продаж без застосування
реєстраторів розрахункових операцій,
без наявності відповідних ліцензій 1
пляшки настоянки «з перцем», та 1 пачки
сигарет «Winston», чим порушено пункти 1, 2
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (штрафна санкція 1 грн.). Крім
того, в акті зазначено, що при перевірці
не надано супровідних документів на
алкогольні напої та тютюнові вироби,
які знаходились на реалізації в
магазині, чим порушено пункт 12 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», але дані
документи в наявності, що підтверджено
договором оренди (додаток № 1) та
договором особистого строкового
сервітуту для розміщення малої
архітектурної форми (додаток № 2).
Позивач зауважує, що про проведення
перевірки їй стало відомо тільки після
отримання поштою примірнику акту
перевірки, вона в означеному
приміщенні магазину підприємницьку
діяльність не здійснювала, а
приміщення торгівельного павільйону 01
листопада 2013 року передала в оренду
іншій особі - громадянці ОСОБА_5, отже
позивач зазначає, що з урахуванням
викладеного вона не може нести
відповідальність за дії третьої особи.
Позивач вказує, що жодного доказу того,
що саме ФО-П ОСОБА_3 здійснювала
торгівельну діяльність у зазначеному
«магазині» не має, оскільки, як
зазначалось вище вона не здійснює
торгівельну діяльність у приміщенні за
адресою АДРЕСА_1. З урахуванням
викладеного, позивач просила визнати
недійсним податкове
повідомлення-рішення від 27 грудня 2013
року № 21/12998, згідно якого до неї
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 21 499,10 грн.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги у повному обсязі, надав
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві, просив суд
задовольнити адміністративний позов у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, про що
надав письмові заперечення (арк. справи
24-25), в яких зазначив, що до Державної
податкової інспекції у м. Краматорську
ГУ Міндоходів у Донецькій області 16
грудня 2013 року листом Головного
управління Міндоходів у донецькій
області № 9033/7/05-99-21-01-13-1 був наданий акт
№ 05/79/21/НОМЕР_1 від 29 листопада 2013 року
про результати фактичної перевірки
ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, свідоцтво про
державну реєстрацію від 12 лютого 2002
року № 0009072, для застосування
фінансових санкцій відповідно до норм
чинного законодавства. Вказаним актом
фактичної перевірки було встановлено
порушення пункту 1, 2, 12 статті 3 Закону
України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР
«Про застосування розрахункових
операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг», із
змінами, а саме: не проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій з
фіскальним режимом роботи, не видача
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує або повертає товар, отримує
послугу або відмовляється від неї,
розрахункового документу встановленої
форми на повну суму проведеної
операції та не ведення у порядку,
встановленому законодавством, обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації; здійснення
продажу товарів, які не відображені в
такому обліку. Відповідач зауважує, що
оскільки актом від 29 листопада 2013 року
№ 05/79/21/266800127 про результати фактичної
перевірки з питань додержання
суб'єктами господарювання вимог,
встановлених законодавством України,
які є обов'язковими до виконання при
здійсненні оптової і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та/або
тютюновими виробами - було чітко
зазначено особу, яка вчинила
вищевказані порушення, тобто ОСОБА_3, на
підставі чого, відповідно до пункту 1
статей 17, 20 Закону України від 06 липня
1995 року № 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», із змінами та
доповненнями, 27 грудня 2013 року було
прийняте податкове
повідомлення-рішення № 21/12998 з
сумою штрафної (фінансової) санкції у
розмірі 21 499,10 грн., яке отримане
позивачем особисто 03 січня 2014 року. З
приводу зауважень позивача щодо її
непричетності до порушень,
встановлених актом № 05/79/21/НОМЕР_1 від 29
листопада 2013 року через наявність
іншої особи відповідач вказав
наступне. Договір оренди приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
містить ряд протиріч, з яких
вбачається, що: адреса предмета
договору не співпадає з адресою, на
якій проводилась перевірка, а саме, у
договорі зазначено: АДРЕСА_1, а
перевірка проводилась АДРЕСА_1;
орендодавець ОСОБА_3 не зреагувала про
порушення орендатором - ОСОБА_5
порушення умов договору (пункт 4.3.1) щодо
дострокового розірвання договору та
виселення орендатора за використання
приміщення не за умовами договору,
пунктом 1.3 договору передбачено
використання приміщення під склад, а з
пояснень ОСОБА_3 вбачається, що
приміщення використовувалось ОСОБА_5
для розміщення об'єкту роздрібної
торгівлі; договір оренди приміщення
суперечить умовам договору особистого
строкового сервітуту для розміщення
малої архітектурної форми в частині
недопущення порушень умов, предмету та
цілей сервітуту - забезпечення чистоти
та порядку на ділянці. Враховуючи
вищенаведене, просив відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідків, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами в
межах заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Позивач - ОСОБА_3 зареєстрована як
фізична особа-підприємець виконавчим
комітетом Краматорської міської ради
Донецької області 12 квітня 2002 року за
адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2
(арк. справи 5).

Відповідач - Державна податкова
інспекція у м. Краматорську Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області у розумінні Кодексу
адміністративного судочинства України
у даних правовідносинах є суб'єктом
владних повноважень.

Керуючись підпунктом 20.1.4 пункту 20.1
статті 20 та пунктом 75.1 статті 75
Податкового кодексу України
контролюючи органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки
платників податків в порядку,
встановленому цим Кодексом. Камеральні
та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом.

За приписами підпункту 75.1.3 пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України
фактичною вважається перевірка, що
здійснюється за місцем фактичного
провадження платником податків
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється контролюючим
органом щодо дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Згідно пункту 86.1 статті 86 Податкового
кодексу України результати перевірок
(крім камеральних та електронних
перевірок) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами контролюючого
органу та платниками податків або їх
законними представниками (у разі
наявності). У разі встановлення під час
перевірки порушень складається акт.
Якщо такі порушення відсутні,
складається довідка. Акт (довідка),
складений за результатами перевірки та
підписаний посадовими особами, які
проводили перевірку, у строки
визначені цим Кодексом, надається
платнику податків або його законному
представнику, який зобов'язаний його
підписати.

На підставі наказу від 04 листопада 2013
року № 238 старшим державним
ревізором-інспектором Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області ОСОБА_6 та головним державним
ревізором-інспектором Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області Северіним Є.П. 29 листопада 2013
року проведена фактична перевірка
магазину, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, з питань додержання суб'єктами
господарювання вимог, встановлених
законодавством України, які є
обов'язковими до виконання при
здійсненні оптової і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та/або
тютюновими виробами (арк. справи 47-48), за
наслідками якої складено акт
№05/79/21/НОМЕР_1 (арк. справи 10-13).

За змістом висновків наведеного акту
№05/79/21/НОМЕР_1 від 29 листопада 2013 року
вбачається, що перевіркою встановлено,
що в магазині за адресою: АДРЕСА_1, за
наявністю цінників здійснюється
роздрібна торгівля алкогольними
напоями та тютюновими виробами ФО-П
ОСОБА_3, зокрема, встановлено факт
продажу споживачеві однієї пляшки
настоянки «з перцем» 0,5 л., міцність 40 %
об., дата розливу 15 листопада 2013 року,
виробник ТОВ «Латана-Інвест», за ціною
13 грн., та однієї пачки цигарок -
«Вінстон», дата виготовлення 22 вересня
2013 року, за ціною 13 грн., без наявності
відповідних ліцензій та право
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями та тютюновими виробами, чим
порушено приписи статті 15 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів». За
придбані підакцизні товари
споживачеві відповідного
розрахункового документа, який
підтверджує проведення розрахункової
операції через зареєстрований РРО, не
роздруковано та не видано, чим порушено
підпункти 1, 2 статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг». Супровідні документи на
алкогольні напої та тютюнові вироби,
які знаходилися в реалізації в
магазині, що описані у відповідних
додатках до акту, контролюючому органу
під час перевірки не надані. Крім цього,
за висновками цього ж акту перевірки,
установлено факт роздрібної торгівлі
лікеро-горілчаними виробами за ціною
нижчою за встановлену мінімальну
роздрібну ціну на лікеро-горілчані
вироби, чим порушено постанову
Кабінету Міністрів України № 957 від 30
жовтня 2008 року.

З наведеного акту перевірки також
вбачається, що означену перевірку
здійснено у присутності представника
суб'єкта господарювання - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка визначена в акті як
«зав. магазину», однак від підписання
акту перевірки вона відмовилася.

16 грудня 2013 року Головним управлінням
Міндоходів у Донецькій області вказані
матеріали перевірки (акт із додатками
на 6 арк.) направлені на адресу
Державної податкової інспекції у м.
Краматорську Головного управління
Міндоходів у Донецькій області для
розгляду та вжиття відповідних
заходів, у тому числі застосування
фінансових санкцій (арк. справи 26).

На підставі наведеного акту перевірки
та згідно з пунктом 54.3 статті 54, пункту
293.4 статті 293 Податкового кодексу
України та пунктом 1 статті 17, статті 20
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» Державною
податковою інспекцією у м.
Краматорську Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 27 грудня 2013
року № 21/12998, яким за порушення
пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі
21 499,10 грн. (арк. справи 7).

Не погодившись із прийнятим податковим
органом податковим
повідомленням-рішенням, позивач 30
січня 2014 року звернулась до Донецького
окружного адміністративного суду із
даним адміністративним позовом.

Прийняте відповідачем податкове
повідомлення-рішення є правовим актом
індивідуальної дії, правомірність
винесення якого здійснюється за
правилами Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України).

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Обов'язок суду вирішувати спори на
підставі Конституції України
закріплений положеннями принципу
законності викладеного у пункті 1
частини першої статті 9 КАС України.

Виходячи зі змісту адміністративного
позову, спірною обставиною між
сторонами є обґрунтованість прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення саме у відношенні
позивача, оскільки, як вказує позивач,
вона в означеному приміщенні магазину
підприємницьку діяльність не
здійснювала, а приміщення
торгівельного павільйону передала в
оренду іншій особі 01 листопада 2013 року.
Стосовно цього суд виходить із
наступного.

Як свідчать матеріали
адміністративної справи, 01 листопада
2013 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та
ОСОБА_5 (орендар) укладено договір
оренди, згідно якого орендодавець
передає у платне користування (оренду)
нежитлове приміщення (павільйон) за
адресою: АДРЕСА_1, площею 30 кв. м., для
розміщення складу. Згідно пункту 4.1
вказаного Договору, термін оренди
визначений з 01 листопада 2013 року по 01
березня 2014 року (арк. справи 15-16).

Отже, посилаючись на означений договір,
позивач вказує в адміністративному
позові, що також підтверджено її
представником у судовому засіданні, що
вона не здійснювала підприємницьку
діяльність на момент проведення
контролюючим органом фактичної
перевірки, зокрема 29 листопада 2013 року,
оскільки приміщення магазину
перебувало у платному користуванні у
ОСОБА_5.

З метою перевірки означених доводів
позивача судом викликано та допитано
свідків, а саме: старшого державного
ревізора - інспектора Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Свідок - старший державний ревізор -
інспектор Головного управління
Міндоходів у Донецькій області - ОСОБА_6
у судовому засіданні підтвердив, що він
разом із головним державним
ревізором-інспектором Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області Северіним Є.П. 29 листопада 2013
року проводив фактичну перевірку
магазину, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, під час якої встановлений факт
роздрібної торгівлі в даному магазині
підакцизних товарів споживачеві без
видачі відповідного розрахункового
документа, який підтверджує проведення
розрахункової операції через
зареєстрований РРО. Зазначив, що коли
він зі своїм колегою прибув за місцем
розташування означеного магазину,
ОСОБА_4 представилася завідувачем
даного магазину, їй були вручені наказ
та направлення на проведення фактичної
перевірки, однак остання від
підписання акту перевірки відмовилась.
Під час перевірки будь-які документи,
що надають право здійснювати
підприємницьку діяльність, у тому
числі ліценції на право торгівлі
алкогольними та тютюновими виробами,
їм надано не було. Свідок також
повідомив, що «куточок покупця» у
магазині був відсутній. Під час
перевірки ОСОБА_4 телефонувала
власнику даного магазину, однак він із
власником магазину по телефону під час
перевірки не розмовляв. З якою особою
розмовляла ОСОБА_4 по телефону, з ОСОБА_3
чи з іншою особою, свідок повідомити не
зміг. На запитання суду з яких обставин
було установлено, що в даному магазині
здійснює підприємницьку діяльність
саме ОСОБА_3, свідок повідомив, що наказ
та повідомлення на проведення
перевірки видані саме на ОСОБА_3, а чим
керувалося керівництво при видачі
означених документів, що за даної
адресою здійснює діяльність саме
ОСОБА_3 свідок пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що вона
є домохазяйкою, ніде не працює.
Наприкінці листопада 2013 року знайома
ОСОБА_5 її попросила побути в якості
сторожу в кіоску, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1. Коли вона перебувала
в даному кіоску, то вона на прохання
двох чоловіків продала їм одну пляшку
алкоголю (настоянки «з перцем» 0,5 л.) та
пачку цигарок. При цьому, свідок не
змогла пояснити навіщо вона щось
продавала, коли її лише попросили
сторожувати приміщення. Коли покупці
представились працівниками податкової
інспекції вона перелякалась та
підписала надані ними документи, зі
змістом яких вона не ознайомлювалася.
Зазначила, що під час перевірки вона
телефонувала ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
підтвердила факт укладання із ОСОБА_3
договору оренди з 01 листопада 2013 року
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Повідомила, що планувала
займатися підприємницькою діяльністю
та готувала відповідні документи.
Орендоване приміщення використовувала
як складське приміщення в якому
зберігався товар, який вона закупила.
При цьому, зауважила, що на момент
проведення перевірки працівниками
податкової інспекції вона будь-який
товар не реалізовувала, а приміщення
було зачинено. Водночас, як повідомила
ОСОБА_5 суду, вона попросила
сторожувати дане приміщення - ОСОБА_4,
чому остання продала алкогольні напої
та тютюнові вироби свідок пояснити не
змогла, а також повідомила, що вона
ОСОБА_4 продавати товар, який
знаходився у даному приміщенні, не
уповноважувала.

Отже, означеними вище показами свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджені доводи
позивача, що вказані в
адміністративному позові, зокрема те,
що ОСОБА_3 не здійснювала
підприємницьку діяльність в
приміщенні магазину на момент
проведення контролюючим органом
фактичної перевірки, зокрема 29
листопада 2013 року, оскільки приміщення
магазину перебувало у платному
користуванні у ОСОБА_5 При цьому, із
наданих пояснень суду свідком ОСОБА_6
не представляється можливим зробити
беззаперечний висновок про те, що в
перевіреному магазині здійснювала
підприємницьку діяльність саме ОСОБА_3,
а не інша особа.

Конституція України має найвищу
юридичну силу, а її норми є нормами
прямої дії; в Україні визнається і діє
принцип верховенства права (стаття 8
Основного Закону України).

За приписами частини 3 статті 62
Конституції України, обвинувачення не
може ґрунтуватися на припущеннях. Усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Перевіривши матеріали справи та
заслухавши покази свідків, вирішивши
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що відповідач не довів
правомірність прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення,
оскільки доводи останнього стосовно
вчинення виявлених порушень саме
позивачем ґрунтуються лише на
припущеннях, що є неприпустимим за
вищенаведеними приписами Конституції
України.

З урахуванням вищенаведеного, суд
вважає, що адміністративний позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у м.
Краматорську Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення від 27 грудня 2013
року № 21/12998 є обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, суд присуджує до стягнення
з Державного бюджету України на
користь позивача судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 182,70
грн. (арк. справи 2).

На підставі викладеного, керуючись
статями 2-15, 17-18, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94,
99, 104-107, 122-143, 151-154, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 254
КАС України, суд, -

п о с т а
н о в и в :

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м. Краматорську
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення від 27 грудня 2013
року № 21/12998, - задовольнити
повністю.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Краматорську
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області № 21/12998 від 27
грудня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) витрати
по сплаті судового збору у розмірі 182,70
грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 28
лютого 2014 року в присутності
представників сторін.

Постанова у повному обсязі складена 05
березня 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зінченко О.В.