Справа № 820/13004/13-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р.Справа № 820/13004/13-а

Головуючий 1 інстанції: Єгупенко В.В.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бегунц А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.01.2014р. по
справі № 820/13004/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_1, звернулася до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою, в якій після уточнення позовних
вимог просила скасувати податкове
повідомлення-рішення Індустріальної
ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області № від 06.02.13 р.
про збільшення зобов'язань по ПДВ на
суму 56953,0 грн. та застосування штрафних
санкцій в розмірі 14238,25 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31.01.14 р. по
справі № 820/13004/13-а позов був
задоволений.

Відповідач не погодився з рішенням
суду першої інстанції та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
31.01.14 р. по справі № 820/13004/13-а та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
законодавства з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі.

Позивач письмові заперечення на
апеляційну скаргу не надав.

Сторони по справі в судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ФОП ОСОБА_1
зареєстрована як суб'єкт
господарювання Виконавчим комітетом
Харківської міської ради Харківської
області 22.06.12 р., що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, та перебуває на
обліку в Індустріальній ОДПІ м. Харкова
ГУ Міндоходів у Харківській області та
зареєстрована платником ПДВ.

Підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення є акт
№ 1873/20-36-17-02-11/НОМЕР_2 від 25.11.13 р.
документальної в позапланової
невиїзної перевірки підприємниці з
питань правомірності включення сум ПДВ
до складу податкового кредиту за
липень, серпень, вересень 2013 р., в якому
зафіксовані порушення вимог п. 198.1 ст. 198
ПК України у зв'язку з безпідставним
включенням до складу податкового
кредиту ПДВ у розмірі 56953,0 грн. по
операції з ТОВ «Автоцентр Фрунзе» по
придбанню автомобіля Ford Transit.

Також суд першої інстанції встановив,
що позивачкою з ТОВ «Автоцентр Фрунзе»
був укладений договір купівлі-продажу
№ 682 від 14.06.13 р., предметом якого є
продаж автотранспортного засобу
автомобілю Ford Motor Company, модель - Transit,
номер кузова - НОМЕР_3, номер двигуна -
НОМЕР_4, кількість - 1 (один) (а.с.14-17).
Реалізація автомобілю оформлена актом
здачі-приймання № АФ-0007400 від 02.09.13 р.

Вказаний транспортний засіб був
зареєстрований в органах ДАІ, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серія
САТ № 293066, виданим Центром № 1 з надання
послуг, пов'язаних із використанням
автозасобів м. Харкова, на автомобіль
був виданий державний номерний знак
НОМЕР_5. Реєстрація цього транспортного
засобу була проведена за фізичною
особою ОСОБА_1, а не за суб'єктом
господарювання ФОП ОСОБА_1

Продавець, ТОВ «Автоцентр Фрунзе»,
позивачці виписав податкові накладні
№ 17 від 05.07.13 р., № 12 від 04.07.13 р., № 34 від
10.07.13 р., № 107 від 31.07.13 р., № 138 від 29.08.13 р.,
№ 143 від 30.08.13 р., № 4 від 02.09.13 р., які були
включені при обрахуванні податкового
кредиту відповідного звітного періоду.
Правомірність придбання
транспортного засобу, його складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери, підтверджується засвідченою
підписом та скріпленою печаткою
довідкою-рахунком серії ААВ № 099742 від
02.09.13 р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
спірне податкове повідомлення-рішення
прийняте позивачем із порушенням ч. 3
ст. 2 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що порушення
вимог податкового законодавства
відповідач пов'язує з безпідставним
включенням до податкового кредиту суми
ПДВ по операції з придбання
транспортного засобу автомобіля Ford
Transit, оскільки за висновком відповідача
платник податку має право включати до
податкового кредиту суми ПДВ по
операціях з придбання транспортних
засобів лише за умови їх реєстрації за
суб'єктом господарювання.

Відповідно п. 6 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою КМУ № 1388 від 07.09.98 р.,
транспортні засоби реєструються за
юридичними та фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції. При
цьому транспортні засоби, що належать
фізичним особам - підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

Відповідно ст. 2, ч. 1 ст. 318 ЦК України
суб'єктами права власності є
український народ, фізичні та юридичні
особи, держава Україна, Автономна
республіка Крим, територіальні
громади, іноземні держави та інші
суб`єкти публічного права. Згідно ч. 1
ст. 320 цього Кодексу власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом, а у
відповідності до ст. 325 ЦК України
суб'єктами права приватної власності є
фізичні та юридичні особи. Фізичні та
юридичні особи можуть бути власниками
будь-якого майна, за винятком окремих
видів майна, які відповідно до закону
не можуть їм належати. Склад, кількість
та вартість майна, яке може бути у
власності фізичних та юридичних осіб,
не є обмеженими. Законом може бути
встановлено обмеження розміру
земельної ділянки, яка може бути у
власності фізичної та юридичної особи.

Відповідно п. 14.1.139 ст. 14 ПК України
термін «особа» для цілей розділу V
цього Кодексу, зокрема, вживається в
такому значенні: фізична особа
(громадянин України, іноземець та особа
без громадянства), яка здійснює
діяльність, що належить згідно із
законодавством до підприємницької
(крім фізичних осіб, що знаходяться на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва відповідно до
законодавства), та/або ввозить товари
на митну територію України.

Позивачка у даному випадку є фізичною
особою, яка здійснює підприємницьку
діяльність та зареєстрована у
встановленому порядку платником ПДВ,
тому на неї повною мірою поширюються
норми ПК України, які встановлюють
порядок визначення податкового
кредиту, в т.ч. від здійснення операцій
щодо основних фондів з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту є дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Для операцій із
ввезення на митну територію України
товарів датою виникнення права на
віднесення сум податку до
податкового кредиту є дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями згідно п. 187.8 ст. 187 цього
Кодексу, а для операцій з постачання
послуг нерезидентом на митній
території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.
Згідно п. 198.6 ст. 198 Кодексу не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

Таким чином, особливих умов для
формування податкового кредиту та
визначення дати виникнення права на
податковий кредит для фізичних осіб -
суб'єктів господарювання,
зареєстрованих платниками ПДВ, ПК
України не передбачено.

Колегія суддів зазначає, що
визначальним фактором для формування
податкового кредиту фізичними особами
- суб'єктами господарювання,
зареєстрованими платниками ПДВ, при
придбанні транспортних засобів, інших
основних фондів та товарів є, як і для
платників ПДВ - юридичних осіб,
подальше використання таких товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах їх господарської
діяльності та наявності належного
документального оформлення та
підтвердження відповідних витрат та
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено та це підтверджується
письмовими доказами, що містяться в
матеріалах справи, що придбаний
позивачкою автомобіль
використовувався нею у власній
господарській діяльності, що
підтверджується договором оренди
транспортного засобу № 01/10/2013 від 01.10.13
р., укладеним з ТОВ «Агентство
комплексної безпеки - охоронна фірма
БРІГ» (орендар), предметом якого є
передача у строкове платне
користування автомобіль марки Ford Transit
д.н. НОМЕР_5. При цьому колегія суддів
зазначає, що із одним із видів
діяльності позивачки є надання в
оренду автомобілів і легкових
транспортних засобів, що
підтверджується витягом з ЄДР
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 46).

Наведені обставини свідчать про те, що
придбаний ФОП ОСОБА_1 автомобіль в
подальшому використовувався в її
господарській діяльності. Разом з тим,
в доводах апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
«Агентство комплексної безпеки -
охоронна фірма БРІГ» договір № 01/10/2013
від 01.10.13 р. не був нотаріально
посвідчений, у зв'язку з чим його можна
вважати недійсним.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
ст. 51 ЦК України до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин. У зв'язку із цим на
фізичних осіб-підприємців в тій
частині, що стосується здійснення
підприємницької діяльності,
поширюються приписи ЦК України та ГК
України.

За приписами ч. 1 та ч. 4 ст. 209 ЦК України
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін. На вимогу фізичної або
юридичної особи будь-який правочин з її
участю може бути нотаріально
посвідчений. На відміну від ч. 2 ст. 799 ЦК
України, згідно з якою договір найму
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню, приписи §5 «Оренда майна
та лізинг» гл. 30 ГК не встановлюють
вимог щодо нотаріального посвідчення
договорів оренди транспортних засобів,
укладених у сфері господарювання.

Колегія суддів зазначає, що оскільки ЦК
України та ГК України не вимагають
обов'язкового нотаріального
посвідчення договорів оренди
транспортних засобів, укладених
юридичними особами, а правове
регулювання підприємницької
діяльності юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців є тотожним, приписи ч.
2 ст. 799 ЦК не застосовуються до
договорів оренди транспортних засобів,
укладених за участю фізичних
осіб-підприємців.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, оскільки доводи апеляційної
скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 31.01.14 р. по
справі № 820/13004/13-а прийнята з
дотриманням вимог чинного
законодавства, колегія суддів не
виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 165, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Індустріальної ОДПІ
м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.01.14 р. по
справі № 820/13004/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.01.14 р. по
справі № 820/13004/13-а за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Індустріальної ОДПІ м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Бегунц А.О.