Справа № 826/20835/13-а
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., суддів Келеберди В.І.,
Данилишина В.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Український Професійний Банк» до
Державної реєстраційної служби
України, третя особа без самостійних
вимог Реєстраційна служба
Макарівського районного управління
юстиції Київської області про
скасування рішення, зобов'язання
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Публічне акціонерне
товариство «Український Професійний
Банк» (далі по тексту також - позивач) з
позовом до Державної реєстраційної
служби України (надалі також -
відповідач), третя особа без
самостійних вимог Реєстраційна служба
Макарівського районного управління
юстиції Київської області, в якому
- скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
ОСОБА_2 Державної реєстраційної служби
України про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
об'єкт нерухомого майна від 16 листопада
2013 року за № 8023610;
- зобов'язати Державну реєстраційну
службу України (Укрдержреєстора) (код
права власності Публічного
акціонерного товариства «Український
об'єкт нерухомого майна, а саме
земельну ділянку загальною площею 4,602
га, що розташована за адресою: Київська
область, Макарівський район,
Ясногородська сільська рада цільове
призначення земельної ділянки -
ведення індивідуального садівництва;
кадастровий номер земельної ділянки
В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що рішення про
відмову у державній реєстрації є
протиправним, оскільки позивачем
подано до реєстраційної служби увесь
передбачений нормами законодавства
пакет документів, необхідних для
проведення реєстрації.
Відповідач проти задоволення позову
заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.
11.02.2014р. через канцелярію суду надійшла
заява від Реєстраційної служби
Макарівського районного управління
юстиції Київської області про розгляд
справи без присутності його
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає частковому задоволенню
з огляду про наступне.
Матеріалами справи встановлено, що
01.11.2013р. позивачем до Реєстраційної
служби Макарівського районного
управління юстиції Київської області
подано заяву про реєстрацію права
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: Київська
область, Макарівський район,
Ясногородська сільська рада цільове
призначення земельної ділянки -
ведення індивідуального садівництва;
кадастровий номер земельної ділянки
За наслідком розгляду заяви позивача,
державним реєстратором Держаної
реєстраційної служби України ОСОБА_2
16.11.2013 р. прийнято рішення №8023610 про
відмову у реєстрації права власності
на вказану земельну ділянку.
Вирішуючи питання щодо правомірності
спірного рішення, суд, керуючись
приписами Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а також частиною 1
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, якою встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
виходить з того, що оскільки позивачем
як спосіб захисту порушеного права
обрано оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, Окружний
адміністративний суд міста Києва
досліджуючи надані сторонами докази
повинен встановити відповідність
змісту спірного рішення та законність
процедури його прийняття.
Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для
суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV
(далі - Закон № 1952-IV), Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації врегульовано
нормами Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», який спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону № 1952-IV державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3
Закону № 1952-IV державна реєстрація прав
є обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ст. 19 Закону,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: -договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; -
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; - свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;
державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом; - рішень судів, що
набрали законної сили; - інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав
на нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Державний реєстратор приймає
рішення про відмову в державній
реєстрації прав та їх обтяжень
виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, пунктом 27 Порядку № 703,
визначено, що документами, які
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно є,
зокрема, рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

При цьому, частиною 3 статті 16
Закону №1952 визначений, зокрема,
перелік документів, необхідний для
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно без видачі
свідоцтва про право власності.

Так, для здійснення реєстрації
подаються: - заява встановленої форми; -
документ, що посвідчує особу заявника
(пред'являється), копія надається; -
документ, що підтверджує внесення
плати за надання Витягу з Державного
реєстру прав; - документ, про сплату
державного мита; документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності на нерухоме
майно; - у разі подання заяви
заінтересованою особою особисто така
особа, крім документа, що посвідчує її
особу, подає копію реєстраційного
номера облікової картки платника
податку згідно з Державним реєстром
фізичних осіб - платників податків; - у
разі подання заяви уповноваженою
особою така особа, крім документа, що
посвідчує її особу, пред'являє оригінал
та подає копію документа, що посвідчує
її повноваження.

Як слідує із матеріалів справи,
позивачем до заяви про реєстрацію, були
подані: - заяву встановленої форми; -
рішення Господарського суду Київської
області від 09.04.2013 р. по справі №
911/705/13-г, що набрало законної сили, яким
визначено, серед іншого, за ПАТ «УПБ»
право власності на земельну ділянку
загальною площею 4,602 га, що розташована
за адресою: Київська область,
Макарівський район, Ясногородська
сільська рада цільове призначення
земельної ділянки - ведення
індивідуального садівництва;
кадастровий номер земельної ділянки
:03:022:0019 та нотаріально засвідчену
копію рішення; - нотаріально посвідчену
копію Статуту Публічного акціонерного
товариства «Український Професійний
Банк»; нотаріально посвідчену копію
Виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців; нотаріально
посвідчену копію Довідки АБ № 332189 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ); нотаріально посвідчену копію
Довідки про взяття на облік платника
податків; засвідчену копію Витягу з
Протоколу № 2 Загальних зборів
акціонерів від 29 вересня 2005 р. щодо
обрання Голови Правління; нотаріально
посвідчену копію Довіреності
представника позивача; копія паспорта
представника позивача та
реєстраційного номера облікової
картки платника податку; документ, що
підтверджує внесення плати за надання
Витягу з Державного реєстру прав;
документ, про сплату державного мита.

Разом з тим, зі змісту рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №8023610 від 16.11.2013р.
вбачається, що державний реєстратор за
наслідком розгляду заяви позивача
прийшов до висновку про те, що подані
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують. Зокрема,
при розгляді заяви встановлено
відсутність відомостей про державну
реєстрацію земельної ділянки у
Державному земельному кадастрі.

Суд критично ставиться до таких
висновків відповідача, з огляду про
наступне.

Пунктом 33 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р.
№ 703 визначено, що для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на земельну
ділянку заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 27, 28, 30 і 31 цього
Порядку, подає витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку (у разі, коли в документах, що
зазначені у пункті 27 цього Порядку,
відсутні відомості про кадастровий
номер земельної ділянки).

В той час, рішенням
Господарського суду Київської області
від 09.04.2013 р. по справі № 911/705/13-г, яке
набрало законної сили визнано право
власності позивача, зокрема і на
земельну ділянку загальною площею 4,602
га, що розташована за адресою: Київська
область, Макарівський район,
Ясногородська сільська рада цільове
призначення земельної ділянки -
ведення індивідуального садівництва;
кадастровий номер земельної ділянки
:03:022:0019.

Водночас, в ч. 1 ст. 24 Закону №1952,
визначений вичерпаний перелік
правових підстав для відмови у
державній реєстрації прав, до яких
зокрема належать: - заявлене право не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; - нерухоме
майно або більша за площею його частина
перебуває в іншому реєстраційному
(кадастровому) окрузі; - із заявою про
державну реєстрацію звернулася особа,
яка відповідно до цього Закону не може
бути суб'єктом права власності на даний
об'єкт нерухомого майна або
представником такого суб'єкта; - подані
документи не відповідають вимогам,
установленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами, або не
дають змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; - заяву про державну
реєстрацію права власності відповідно
до правочину про відчуження нерухомого
майна було подано після державної
реєстрації обмежень, вчинених щодо
цього майна; - заявлене право власності
або інше речове право вже
зареєстроване.

Таким чином, позивачем для
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно подано до
реєстраційної служби повний пакет
документів, що визначений положеннями
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 №703, а відтак рішення
реєстратора про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
об'єкт нерухомого майна від 16 листопада
2013 року за № 8023610 не відповідає нормам
чинного законодавства України.

Разом з тим, позовні вимоги позивача
про зобов'язання Державну реєстраційну
службу України здійснити реєстрацію
права власності Публічного
акціонерного товариства «Український
Професійний Банк» () на
об'єкт нерухомого майна, а саме
земельну ділянку загальною площею 4,602
га, що розташована за адресою: Київська
область, Макарівський район,
Ясногородська сільська рада цільове
призначення земельної ділянки -
ведення індивідуального садівництва;
кадастровий номер земельної ділянки
:03:022:0019 задоволенню не підлягають,
з огляду про наступне.

Відповідно до ст. 1 ч. 5 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень», реєстрація та скасування
реєстрації таких прав є виключною
компетенцією повноважного органу
державної реєстрації.

Таким чином, вирішення судом питання
щодо зобов'язання реєстраційної служби
провести реєстрацію на об'єкт
нерухомого майна суті є фактично
перебиранням повноважень органу
реєстрації права власності, що є
недопустимим в силу закону.
В той час як адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
спірного рішення.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає
заявлені позовні вимоги такими, що
підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
ОСОБА_2 Державної реєстраційної служби
України про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
об'єкт нерухомого майна від 16 листопада
2013 року за № 8023610.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
І.А. Качур

Судді
В.І. Келеберда

В.М. Данилишин