Справа № 824/2260/13-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/2260/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Бондарук О.В.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю представників сторін:

апелянта - Моргуляк С.Б.

відповідача - Расевич С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Чернівецького міського комунально
виробничого тресту зеленого
господарства та протизсувних робіт на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Чернівецького міського
комунального виробничого тресту
зеленого господарства та протизсувних
робіт до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернівці про
визнання протиправними дій щодо
призначення планової перевірки,
відповідно до наказу від 13.06.2013 р. №103-р,
-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2013 року до Чернівецького
окружного адміністративного суду
надійшов позов Чернівецького міського
комунального виробничого тресту
зеленого господарства та протизсувних
робіт (далі - позивач, підприємство) про
визнання протиправними дій відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Чернівці щодо
призначення планової з питань повноти
нарахування та сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, скасування
акту перевірки №109 від 13.09.2013р.,
визнання протиправною та скасування
вимоги про сплату заборгованості у
сумі 41860,00 грн. №1002 від 01.10.2013 року.

Чернівецький окружний
адміністративний суд постановою від
19.12.2013 року у задоволенні вказаного
позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник наголошував на незаконності
дій відповідача щодо проведення
повторної планової перевірки в 2013 році,
оскільки останні суперечать вимогам
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" від 05.04.2007
року №877-V(далі-Закон №877-V), Постанови
КМУ від 27.12.2008 року №1164 "Про
затвердження критеріїв, за якими
оцінюється ступінь ризику від
провадження господарської діяльності,
пов'язаної з виробництвом, випуском і
реалізацією продукції (виконанням
робіт, наданням послуг) визначається
періодичність проведення планових
заходів державного нагляду
(контролю)"(далі-Постанова №1164).

Крім того апелянт зауважив, що
визначення основного виду діяльності
не входило до його обов'язку в 2006 році, а
викладена в акті причина відхилення
визначення страхового тарифу, а саме
невірне визначення страхувальником
основного виду економічної діяльності
не відповідає фактичним обставинам та
принципу стабільності при визначенні
основного виду діяльності визначеною в
статуті, в сфері житлово-комунального
господарства.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечив та
посилаючись на письмові заперечення
від 17.02.2014 року, просив у її задоволенні
відмовити. При цьому, представник
відповідача суду пояснив, що
проведення перевірки, а так само
викладення в акті висновків цієї
перевірки щодо донарахування недоїмки
та пені узгоджується з вимогами
законодавчих актів, а відтак позивач
безпідставно звернувся з позовом до
відділення Фонду про визнання
протиправних дій відділення, що вірно
враховано судом першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та думку
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, з
10.09.2013 року по 13.09.2013 року в
Чернівецькому міському комунальному
виробничому тресті зеленого
господарства та протизсувних робіт
проведено перевірку за період з 01.04.2001р.
по 31.12.2010р. правильності нарахування,
повноти і своєчасності перерахування
страхових внесків та витрачання коштів
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, якою
встановлено факти невірного
визначення коду КВЕД відповідно до
основного виду економічної діяльності
підприємства за результатами роботи
підприємства за попередні роки, що
призвело до невірного застосування
тарифу для нарахування страхових
внесків.

На підставі виявлених порушень
правильності нарахування, повноти і
своєчасності сплати страхових внесків
до Фонду, позивачу донараховано 28363,37
грн. страхових внесків, які є недоїмкою
та нараховано 13496,99 грн. пені.

За результатами перевірки складено акт
перевірки правильності нарахування,
повноти і своєчасності перерахування
страхових внесків та витрачання коштів
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
13.09.2013 року №109 (а.с. 15-16).

01.10.2013 року відповідач надіслав на
адресу позивача лист-вимогу щодо
сплати заборгованості до Фонду у сумі
41860,36 грн., в якій просив останнього
терміново погасити зазначену
заборгованість(а.с.25).

Вважаючи вказані дії відповідача
протиправними, позивач оскаржив їх до
суду.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови виходив з
безпідставності та недоведеності
позовних вимог, а відтак відсутності
правових підстав для задоволення
адміністративного позову.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Так, надаючи правову оцінку висновкам
суду першої інстанції та доводам
скаржника в частині протиправності
оскаржуваної вимоги №1002 від 01.10.2013 року
та неправомірності застосування до
останнього пені, суд апеляційної
інстанції зважає на положення статті 45
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (N 1105-XIV) передбачений
обов'язок роботодавця як
страхувальника своєчасно та повністю
нараховувати і сплачувати в
установленому порядку страхові внески
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

Частиною 2 ст. 52 Закону N 1105 (у редакції,
чинній до 1 січня 2011 року)
встановлювалося, що за прострочення
сплати страхового внеску до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків із страхувальника стягується
пеня згідно із законом.

1 січня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (N 2464-VI), згідно з
вимогами Прикінцевих та перехідних
положень якого ч. 2 ст. 52 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" виключено.

Проте, вказана обставина не скасовує
відповідальність страхувальника за
вчинення відповідних порушень.

Абзацом 5 п. 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Як досліджено з матеріалів справи, у
спірному випадку мова йдеться про
невиконання підприємством вимог
законодавства щодо сплати внесків за
2010 рік, а відтак стягнення
заборгованості зі сплати цих внесків
має відбуватись відповідно до закону,
який діяв у відповідний період - тобто
виключеної Законом N 2464 частини другої
статті 52 Закону N1105-XIV.

Відповідно до абз. 6 п. 7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування збережено
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом, на період до
повного стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі нарахованих
внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011
року не настав, та відповідних штрафних
санкцій.

Таким чином, вказана норма передбачає
вчинення органами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків та штрафних санкцій відповідно
до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення.

Отже, Фонд і після 1 січня 2011 року має
право здійснювати контроль за
правильністю нарахування та сплати
страхових внесків, нарахованих за
період до 1 січня 2011 року, і у випадку
виявлення порушень - право
застосовувати штрафні санкції,
визначені законом, чинним на момент
вчинення таких порушень.

На реалізацію наведених положень
Закону N 2464 правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України прийняло
постанову від 30 листопада 2010 року N 31
"Про порядок стягнення та обліку
заборгованості зі сплати страхових
внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України".

Пунктом 2 цієї постанови визнано такою,
що втратила чинність постанова
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 12 липня 2007 року
N 36 "Про затвердження Інструкції про
порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України".

При цьому встановлено, що стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, сум штрафних
санкцій, пені нарахованих та/або не
сплачених до 1 січня 2011 року,
здійснюється відповідно до цієї ж
Постанови N 36, яка втратила чинність.

Відповідно до п. 4.12 Інструкції страхові
внески сплачуються
страхувальниками-роботодавцями у день
одержання коштів на оплату праці в
установах банків. Підприємства, які
здійснюють виплату заробітної плати на
поточні рахунки фізичних осіб в
установах банків, сплачують страхові
внески до Фонду в день перерахування
коштів на особові рахунки.

Згідно з п. 5.1 Інструкції не внесені
страхувальниками у встановлений строк
страхові внески до Фонду вважаються
недоїмкою і стягуються у порядку,
передбаченому законодавством, з
нарахуванням пені. Пеня нараховується
із сум недоїмки за кожний прострочений
день і обчислюється, виходячи із 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки (без урахування штрафів)
за весь строк.

Пунктами 8.6 та 8.7 Інструкції
встановлено, що суми донарахованих
страхових внесків, пені та штрафів
сплачуються до Фонду страхувальниками
в десятиденний термін з дня складання
акта перевірки окремим платіжним
дорученням, у рядку призначення
платежу вказуються дата перевірки,
номер акта і період. Сума додатково
нарахованих страхових внесків за
матеріалами перевірки у разі їх
несплати в установлений строк
стягується у судовому порядку, якщо
інше не передбачено законодавством.

Із матеріалів справи встановлено, що
спірна сума пені нарахована відповідно
до вищенаведених норм, проте
відповідачем не сплачена, а відтак суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, безпідставними є
також доводи позивача про те, що
Інструкція №36 не є Законом, а так само є
безпідставним посилання останнього на
строки давності стягнення недоїмки з
посиланням на норми податкового
законодавства, які жодним чином не
врегульовують строків стягнення
недоїмки по внескам та пені.

Безпідставними колегія суддів вважає
вимоги підприємства в частині визнання
протиправним і скасування акту
перевірки №109 від 13.09.2013р., оскільки в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України оскаржуваний
позивачем акт - це письмовий документ, в
якому зафіксовані певні обставини, що
можуть бути в подальшому використані
при прийнятті рішення уповноваженим
органом (особою). Тобто, даний документ
не є рішенням суб'єкта владних
повноважень (нормативно-правовим актом
чи правовим актом індивідуальної дії),
оскільки не породжує ніяких правових
наслідків для позивача, а отже не
спричиняє для останнього
безпосередніх прав та/або обов'язків.

Колегія суддів звертає увагу апелянта,
що оскаржуваний акт не має
обов'язкового характеру, а тому не є ні
нормативно-правовим актом, ні актом
індивідуальної дії.

Суд апеляційної інстанції не бере до
уваги посилання позивача щодо
невірного визначення основного виду
економічної діяльності підприємства у
2006-2010 роках та зазначає слідуюче.

Як встановлено з матеріалів справи (акт
перевірки №109 з додатками (а.с.15-23) та
акт перевірки №124 (а.с.41-42) за 2010-2011
звітні роки позивач подавав
недостовірні відомості про види
економічної діяльності, в тому числі
основний вид економічної діяльності,
для визначення класу професійного
ризику виробництва та встановлення
розміру єдиного соціального внеску на
2011 та 2012 роки відповідно, чим занижено
розмір єдиного соціального внеску у 2011
- 2012 роках на 0,38%.

У звіті про суми нарахованої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення, допомоги, компенсації)
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
Пенсійного фонду України за червень 2013
року Чернівецьким міським комунальним
виробничим трестом зеленого
господарства та протизсувних робіт
було донараховано 17784,33 гри. єдиного
внеску за попередні звітні періоди
внаслідок збільшення класу
професійного ризику виробництва.

При проведенні перевірки правильності
нарахування, повноти і своєчасності
перерахування страхових внесків та
витрачання коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України перевірено
відповідність установленого класу
професійного ризику виробництва
фактичному основному виду економічної
діяльності страхувальника; повнота
нарахування та своєчасність
перерахування страхових внесків;
наявність недоїмки та причини її
виникнення; наявність несплачених
страхових внесків до Фонду, строк
сплати яких не настав; нарахування та
сплата нарахованої пені за несвоєчасну
сплату страхових внесків до Фонду;
правильність визначення та цільове
використання коштів Фонду на
проведення відповідних страхових
виплат у зв'язку із нещасним випадком
на виробництві або професійним
захворюванням; правильність складання
відомості розподілу чисельності
працівників, річного фактичного обсягу
реалізованої продукції (робіт, послуг)
за видами економічної діяльності та
своєчасність її подання до робочого
органу виконавчої дирекції Фонду;
правомірність надходження на
рахунки страхувальника і
використання страхувальником коштів
Фонду, які надійшли від робочих органів
виконавчої дирекції Фонду за період з
01.04.2001 року по 31.12.2010 відповідно до
Інструкції N 36.

Як досліджено під час апеляційного
розгляду та знайшло своє підтвердження
в матеріалах справи, страхувальник
подавав недостовірні відомості про
види економічної діяльності, в тому
числі основний вид економічної
діяльності, для визначення класу
професійного ризику виробництва та
встановлення розміру страхового
тарифу для сплати страхових внесків до
Фонду у 2006-2010 роках, чим занижено розмір
страхового тарифу у зазначених роках
на 0,38%.

Зрештою судова колегія не бере до уваги
посилання підприємства на порушення
відповідачем правил проведення
перевірки, оскільки відповідно до ст.10
Закону №877-V позивач мав право не
допускати посадових осіб відповідача
до здійснення державного нагляду
(контролю), якщо він здійснюється з
порушенням вимог щодо періодичності
проведення заходів державного
нагляду (контролю), передбачених
законом.

Водночас у разі невикористання
підприємством цього зазначене
порушення не слугує безумовною
підставою для скасування рішення
органу державного нагляду (контролю),
прийнятого за наслідками проведених
заходів, що кореспондується з позицією
висловленою в постанові ВСУ №21-130а11від
19.09.2011 року, та спростовує доводи
апелянта наведені в скарзі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Чернівецького
міського комунально виробничого
тресту зеленого господарства та
протизсувних робіт залишити без
задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
06 березня 2014 року .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.