Справа № 813/8936/13-а
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/8936/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд в складі колегії суддів:
головуючого - судді Хоми О.П.,
судді
Лейко-Журомської М.В.,
судді
з участю секретаря судового засідання
з участю представників: позивача
ОСОБА_1, відповідача Маркіної Л.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправними бездіяльності, дій та
рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
Державної виконавчої служби України
(далі -ДВС України) з вимогами, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, визнати протиправною
бездіяльність відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України по розгляду заяви
ОСОБА_3 про зняття арешту з майна від
18.09.2013 року; визнати неправомірними дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1 згідно постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження від 28.05.2012 року серія ВП
№27374522; визнати протиправною та
скасувати постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 28.05.2012 року серія ВП
№27374522, винесену старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, в частині накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України подати органу державної
реєстрації прав заяву про припинення
обтяження вказаної квартири, яке
накладене в процесі здійснення ВП
№27374522. В обґрунтування позовних вимог
посилається на такі обставини. 26.12.08 між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір
дарування квартири загальною площею 74,4
кв. м. та вартістю у 35970 грн, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Личаківським районним судом м. Львова
03.06.2011 року був виданий виконавчий лист
№ 2-303 про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Банк Кіпру» заборгованості. З
метою забезпечення виконання
зазначеного виконавчого документа
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби Україні
Гречухом О.Я. 28.05.12 винесена постанова
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на нерухоме майно, в
тому числі і на квартиру АДРЕСА_1.
Арештована квартира належить на праві
приватної власності ОСОБА_3, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 21550769 від 14.01.2009 року. З метою
захисту своїх майнових прав позивач
18.09.13 звернувся до відповідача із
заявою про зняття арешту із
вищевказаної квартири, яку він отримав
24.09.13 року. Однак відповіді позивачу не
надано, арешт з квартири не знято. За
таких обставин вважає, що оскаржувана
постанова від 28.05.2012 року серія ВП
№27374522 є незаконною, тому підлягає
скасуванню, дії відповідача щодо
накладення арешту на квартиру слід
визнати неправомірними, а
бездіяльність щодо розгляду заяви про
зняття арешту - протиправною.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні вимоги позовної заяви, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, підтримав з підстав,
наведених у позовній заяві та заяві про
збільшення позовних вимог. Просив
позов задовольнити.

Представник відповідача Маркіна Л.Г. в
судовому засіданні позову не визнала з
підстав, викладених у письмовому
запереченні, суть яких полягає в
наступному. На виконання до відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
надійшов виконавчий лист № 2-303, виданий
03.06.2011 року Личаківським районним судом
м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Банк Кіпру»
заборгованості за Кредитним договором
№ ID145 від 04.07.2008 в розмірі 832 250,94 доларів
США та заборгованості за Кредитним
договором № ID 146 від 04.07.2008 року в
розмірі 4 208 570,43 грн., разом 10 820 88,02 грн.
та судові витрати в розмірі 1 730 грн. В
процесі здійснення ВП №27374522 старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
28.05.2012 року винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, а саме: на
квартиру АДРЕСА_1. З метою встановлення
зареєстрованого за боржником майна
державним виконавцем неодноразово
(25.07.2011 року, 13.09.2011 року, 30.11.2011 року),
скеровувались запити в Львівське
обласне бюро технічної інвентаризації,
у відповідь на які останнє листом від
11.01.2012 року повідомило, що станом на
06.01.2011 року за ОСОБА_4 зареєстровано 2
об'єкти нерухомого майна, серед яких
квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності від 29.06.2006 року.
Ствердила, що позивачу 06.12.2013 року за
№П-13815/5-172/15 було надано відповідь на
заяву від 18.09.2013 року, в якій ОСОБА_3
роз'яснено право на звернення до суду
відповідно до частини 1 статті 60 Закону
України «Про виконавче провадження».
Вважає, що державний виконавець діяв у
спосіб, визначений Законом України
«Про виконавче провадження», а тому
спірна постанова є законною, а дії -
правомірними. Просила відмовити в
задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, встановив
наступні фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини.

На виконанні відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебуває виконавчий
лист № 2-303, виданий 03.06.2011 року
Личаківським районним судом м. Львова
про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Банк Кіпру» заборгованості за
Кредитним договором № ID145 від 04.07.2008 в
розмірі 832 250,94 доларів США та
заборгованості за Кредитним договором
№ ID 146 від 04.07.2008 року в розмірі 4 208 570,43
грн., разом за обома кредитними
договорами 10 820 88,02 грн. та судові
витрати в розмірі 1 730 грн.

Виконавче провадження № 27374522 за
вищезгаданим виконавчим документом
відкрито постановою від 04.07.2011 року та
боржнику надано 7-денний строк з дня
винесення постанови для добровільного
виконання рішення суду (а.с.44-45.

З метою отримання інформації щодо
наявності чи відсутності транспортних
засобів, нерухомого майна та земельних
ділянок, зареєстрованих на боржника
ОСОБА_4, Відділом примусового виконання
рішень ДВС України в порядку статей 5 та
11 Закону України «Про виконавче
провадження» надсилались запити до
відповідних органів, в тому числі і до
Львівського обласного бюро технічної
інвентаризації (25.07.2011 року №
11451-0-26-11-20/1; 13.09.11 року № 11451-0-26-11-20/1; 30.11.2011
року № 11-0-33-11451-5/1) (а.с.46-48).

У відповідь на запит від 30.11.2011 року №
11-0-33-11451-5/1 ОКП Львівської обласної ради
«БТІ та ЕО» листом від 28.12.2011 року №
32466-В (а.с.49) повідомило, що згідно даних
Реєстру прав власності станом на 06.12.2011
року за ОСОБА_4 зареєстровані наступні
об'єкти нерухомого майна, а саме:

- квартира АДРЕСА_1, на яку накладено
арешт відповідно до постанови
Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 02.12.2010 року;

- квартира АДРЕСА_2 - на підставі
договору купівлі-продажу від 25.04.2008
року, на яку накладено арешт відповідно
до постанови Франківського ВДВС ЛМУЮ
від 25.11.2008 року.

28.05.2012 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Гречухом О.Я. винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП № 27374522, згідно якої накладено арешт
на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру
АДРЕСА_2 (а.с.51-52).

Дана постанова є предметом оскарження
в частині накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_1 з підстав
належності її на праві приватної
власності ОСОБА_3

Про існування спірної постанови
позивач ОСОБА_3 дізналась у вересні 2013
року від ОСОБА_4, який є боржником у ВП №
27374522, під час підготовки документів на
укладення договору купівлі продажу та
дарування частки вищезгаданої
квартири своїй онуці
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказана обставина підтверджується
розпорядженням Сихівської районної
адміністрації м. Львова від 10.10.2013 року
№ 455 (а.с.9).

18.09.2013 року ОСОБА_3 звернулась до
відділу примусового виконання рішень
ДВС України з заявою про зняття арешту
з квартири АДРЕСА_1, вказавши, що
остання належить їй, а не боржнику
ОСОБА_4 (а.с.9,62).

На підтвердження права власності на
квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_3 одночасно із
заявою про зняття арешту надала копію
витягу з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, видане Обласним
комунальним підприємством Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
14.01.2009 року № 21550769 (а.с.8,60).

ОСОБА_4 видно з витягу з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, квартира
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_3 на підставі
нотаріально посвідченого за
реєстраційним №6735 від 26.12.2008 року
договору дарування. Фотокопія договору
дарування квартири наявна в матеріалах
справи (а.с.7).

Заява ОСОБА_3 про зняття арешту з майна
від 18.09.2013 року була одержана ВПВР ДВС
України 24.09.2013 року, що підтверджується
відміткою та відбитком поштового
штемпеля у рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення (а.с.10,62).

ВПВР ДВС України листом від 06.12.2013 року
за № П-13815/5-172/15 у відповідь на заяву від
18.09.2013 року позивачу роз'яснено право
звернення до суду з позовом про
визнання права власності на майно і про
зняття з нього арешту відповідно до
частини 1 статті 60 Закону України «Про
виконавче провадження» (а.с.56).

ОСОБА_3 заперечує одержання відповіді
відповідача від 06.12.2013 року за №
П-13815/5-172/15.

Жодних доказів відправки чи вручення
позивачу цієї відповіді відповідачем
суду не надано.

У зв'язку з відсутністю відповіді на
заяву від 18.09.2013 року та бездіяльністю
ВПВР ДВС України щодо зняття арешту з
квартири АДРЕСА_1, представником
позивача 27.11.2013 року подано скаргу до
Міністерства юстиції України,
Державної виконавчої служби України та
Генеральної прокуратури України, яка
одержана ДВС України 02.12.2013 року (а.с.58).

06.12.2013 року № Р-17013/5-172/15 ВПВР ДВС України
повідомив скаржника про відсутність
правових підстав щодо надання
інформації, зазначеної у скарзі,
одночасно роз'яснивши право звернення
до суду з позовом про визнання права
власності на майно і про зняття з нього
арешту відповідно до частини 1 статті 60
Закону України «Про виконавче
провадження» (а.с.64-65).

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції
України зобов'язано органи державної
влади та їх посадових осіб діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Особливості провадження у справах з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби визначені
статтею 181 Кодексу адміністративного
України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі їх
невиконання в добровільному порядку
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження» (в редакції
Закону України № 2677-VI від 04.11.2010 року,
який набрав чинності з 09.03.2011 року) та
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (далі -
Закон № 2677-VI).

Статтею 11 Закону № 2677-VI закріплено
обов'язки і права державних виконавців,
згідно якої державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі

виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Для здійснення таких заходів державний
виконавець, зокрема, має право
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну (пункт 3 частини другої
статті 11); накладати арешт на майно
боржника, опечатувати,
вилучати,передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку
пункт 5 частини другої статті 11).

Відповідно до положень статті 5 Закону
№ 2677-VI інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень, державному виконавцю
повинні бути безоплатно надані у
встановлений ним строк. Вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Водночас, відповідно до статті 6 Закону
№ 2677-VI державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначає Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі - Закон №
1952-IV).

Відповідно до наданих у частині першій
статті 2 Закону № 1952-IV термінів,
обтяження - заборона розпоряджатися
та/або користуватися нерухомим майном,
яка встановлена або законом, або
актами уповноважених на це органів
державної влади, їх посадових осіб або
яка виникає на підставі договорів.

Згідно частини першої статті 16 Закону
№ 1952-IV, заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. При цьому в
електронній формі така заява може
подаватися виключно державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем.

Підстави для державної реєстрації прав
та їх обтяжень визначенні статтею 19
Закону № 1952-IV, відповідно до пункту 2
частини другої якої підставою для
державної реєстрації обтяжень є
рішення судів, що набрали законної
сили.

Процедуру проведення державної
реєстрації прав, перелік документів,
необхідних для її проведення визначено
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011р. №703 (далі
- Порядок № 703).

Відповідно до підпункту 3 пункту 67
Порядку №703 для проведення державної
реєстрації обтяжень речових прав на
нерухоме майно документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення обтяжень таких речових
прав, є рішення державного виконавця
щодо обтяження речових прав на
нерухоме майно.

Законом України № 5037-VI від 04.07.2012 року
Закон № 1952-IV доповнено статтею 28-2, яка
регулює взаємодію органів державної
реєстрації прав та державних
виконавців у сфері державної
реєстрації прав.

Ця взаємодія полягає в тому, що
державний виконавець під час
примусового виконання рішень
відповідно до закону користується
інформацією з Державного реєстру прав
про зареєстровані речові права на
нерухоме майно, об'єкт незавершеного
будівництва та обтяження таких прав.

Державний виконавець під час
примусового виконання рішень
відповідно до закону здійснює пошук у
Державному реєстрі прав відомостей про
зареєстровані речові права на
нерухоме майно, об'єкт незавершеного
будівництва та обтяження таких прав і
за його результатом формує
інформаційну довідку з Державного
реєстру прав, яка залишається у
виконавчому провадженні державного
виконавця.

Державний виконавець під час
примусового виконання рішень
відповідно до закону подає до органу
державної реєстрації прав заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій або електронній
формі.

Системний аналіз положень Законів
України № 2677-VI та № 1952-IV свідчить про
те, що державний виконавець під час
примусового виконання рішень повинен
діяти виключно відповідно до
встановленого чинним законодавством
порядку, не допускаючи при цьому
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Встановлені судом фактичні обставини
справи дозволяють суду дійти висновку,
що під час примусового виконання
рішення Личаківського районного суду
м. Львова № 2-303, про стягнення з ОСОБА_4
на користь ПАТ «Банк Кіпру»
заборгованості, державним виконавцем у
виконавчому провадженні № 27374522 такі
вимоги Законів України № 2677-VI та № 1952-IV
не були дотриманні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
спірна постанова в частині накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1 була
прийнята відповідачем 28.05.2011 року,
тобто через 5 місяців після одержання
інформації з Львівського ОКП«БТІ та
ЕО» від 28.12.2011 року за № 32466-В, та без
проведення протягом цього часу
будь-яких інших виконавчих дій,
спрямованих на перевірку інформації
щодо належності цієї квартири боржнику
ОСОБА_4

Наявні в матеріалах справи
правовстановлюючі документи (договір
дарування квартири від 26.12.2008 року № 6735,
витяг з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 14.01.2009 року № 21550769)
свідчать про те, що на день прийняття
спірної постанови квартира АДРЕСА_1
належала не боржнику у виконавчому
провадженні № 27374522 ОСОБА_4, а ОСОБА_3

За таких обставин у відповідача не було
правових підстав для накладення арешту
та заборони відчуження на це нерухоме
майно, отже такі дії є неправомірними, а
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 28.05.2012 року серія ВП №27374522, винесену
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України, в частині накладення арешту на
АДРЕСА_1 - протиправною.

З приводу розгляду заяви ОСОБА_3 про
зняття арешту з майна від 18.09.2013 року, то
суд зазначає, що у матеріалах
виконавчого провадження ВП №27374522
наявна копія відповіді заявнику за №
П-13815/5-172/15 від 06.12.2013 року.

Позивач заперечує одержання відповіді
на заяву від 18.09.2013 року та стверджує, що
саме відсутність відповіді зумовило
звернення 27.11.2013 року зі скаргою про
бездіяльність ВПВР ДВС України до
Міністерства юстиції України,
Державної виконавчої служби України та
Генеральної прокуратури України, яка
одержана ДВС України 02.12.2013 року.

Суд звертає увагу на той факт, що відділ
примусового виконання рішень ДВС
України, одержавши заяву 24.09.2013 року,
відповідь надав 06.12.2013 року, тобто лише
після одержання ДВС України 02.12.2013 року
скарги заявника.

У листі ВПВР ДВС України від 06.12.2013 року
№ П-13815/5-172/15 не міститься жодних
відомостей про вчинення відповідачем
будь-яких дій, спрямованих на зняття
арешту та заборони відчуження квартири
АДРЕСА_1.

Виходячи з положень статті 28-2, якою
Закон № 1952-IV було доповнено після
прийняття спірної постанови, державний
виконавець, користуючись інформацією з
Державного реєстру прав про
зареєстровані речові права на нерухоме
майно, об'єкт незавершеного
будівництва та обтяження таких прав,
повинен був здійснити пошук відомостей
про власника квартири АДРЕСА_1,
сформувати за результатом пошуку
інформаційну довідку та, виявивши, що
вказана квартира не належить боржнику
у виконавчому провадженні, вчинити дії
по зняттю арешту та заборони
відчуження квартири.

Оскільки відповідач таких дій не
вчиняв, доводи позивача про
бездіяльність відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України по розгляду заяви
ОСОБА_3 про зняття арешту з майна від
18.09.2013 року знайшли своє підтвердження
при розгляді справи.

За правилами, встановленими статтею 71
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частиною 2 статі 71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не представлено доказів
правомірності своїх дій по накладенню
арешту на квартиру АДРЕСА_1 та
бездіяльності по розгляду заяви ОСОБА_3
про зняття арешту з майна від 18.09.2013
року, рівно як і доказів правомірності
прийняття спірної постанови в частині
накладення арешту на АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені
) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Перевіривши оскаржені позивачем
бездіяльність відповідача по розгляду
заяви ОСОБА_3 про зняття арешту з майна
від 18.09.2013 року, дії щодо накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1 та
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 28.05.2012 року серія ВП №27374522, винесену
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України, в частині накладення арешту на
АДРЕСА_1, суд дійшов висновку, що
бездіяльність та дії вчинені, а
постанова прийнята без урахування
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та
передбачених статтею 2 КАС України
принципів.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими,
тому бездіяльність відділу
примусового виконання рішень ДВС
України по розгляду заяви ОСОБА_3 про
зняття арешту з майна від 18.09.2013 року
необхідно визнати протиправною, дії
щодо накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1 - неправомірними, а постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 28.05.2012
року серія ВП №27374522 в частині
накладення арешту на АДРЕСА_1 слід
визнати протиправною та скасувати.

Стосовно позовної вимоги про
зобов'язання відділу примусового
виконання рішень ДВС України подати
органу державної реєстрації прав заяву
про припинення обтяження квартири
АДРЕСА_1, яке накладене в процесі
здійснення ВП №27374522, то така не може
бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини дев'ятої статті 16
Закону № 1952-IV державна реєстрація
припинення іпотеки, обтяження
проводиться на підставі заяви
обтяжувача, яку він зобов'язаний подати
протягом п'яти робочих днів з дня
припинення іпотеки, обтяження
самостійно або на письмову вимогу
боржника чи іншої особи, права якої
порушено через наявність таких
реєстраційних записів.

Аналіз цієї норми Закону № 1952-IV
свідчить, що припинення обтяження
проводиться на підставі заяви
обтяжувача, яку він зобов'язаний подати
протягом п'яти робочих днів з дня
припинення обтяження. При цьому така
заява може бути подана обтяжувачем як
самостійно, так і на письмову вимогу
боржника чи іншої особи, права якої
порушено через наявність таких
реєстраційних записів.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
подати самостійно або на вимогу
ОСОБА_3, права якої порушені, заяву про
припинення обтяження на квартиру
АДРЕСА_1 протягом п'яти робочих днів з
дня припинення обтяження, тобто з дня
набрання законної сили даним судовим
рішенням.

Отже, позовна вимога про зобов'язання
відповідача подати органу державної
реєстрації прав заяву про припинення
обтяження належної на праві приватної
власності ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, є
передчасною.

Відповідно до положень частини першої
та частини третьої статті 94 КАС України
підлягають відшкодуванню з Державного
бюджету України пропорційно до
задоволених вимог понесені позивачем
судові витрати у вигляді судового
збору в розмірі 51 грн 62 к., сплаченого за
квитанцією № ПН713 від 12 грудня 2013 року.

Керуючись ст.ст.7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167,181
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною
бездіяльність відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України по розгляду заяви
ОСОБА_3 про зняття арешту з майна від
18.09.2013 року.

Визнати неправомірними дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1.

Визнати протиправною та
скасувати постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 28.05.2012 року серія ВП
№27374522, винесену старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, в частині накладення
арешту на АДРЕСА_1.

В решті частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету
України в користь ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 51 (п'ятдесят одна) гривня 62
копійки.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови
відповідно до частини другої статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

ОСОБА_4 суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
Хома О.П.

Суддя
Лейко-Журомська М.В.

Суддя
Костецький Н.В.

Повний текст постанови виготовлений 05
березня 2014 року.