Справа № 821/1879/13-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р. Справа № 821/1879/13-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Кисильова О.Й.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: ПрокуратураСтаценко
В.М. (посвідчення)Херсонська МРКарасьов
І.О. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Першого заступника прокурора
Херсонської області Кузьменко А. на
Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2013
року по справі за позовом Прокурора
міста Херсона до Херсонської міської
ради про визнання протиправним та
скасування рішення від 26.02.2013р. № 1009, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до Херсонського
окружного адміністративного суду з
позовом до Херсонської міської ради
про визнання протиправним та
скасування рішення від 26.02.2013р. № 1009.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2013
року у задоволені адміністративного
позову Прокурора міста Херсона
відмовлено.

Перший заступник прокурора
Херсонської області Кузьменко А. не
погодившись з постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд апеляційної інстанції
скасувати Постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 19
липня 2013 року та прийняти по справі
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є необґрунтованим,
незаконним та прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
Генеральний план міста Херсона
затверджений рішенням Херсонської
міської ради від 26.12.2003 р. № 443.

25.11.2011 р. Херсонською міською радою
прийнято рішення № 463 "Про затвердження
Програми розроблення (оновлення)
містобудівної документації у м.
Херсоні на 2012-2014 роки".

З метою уточнення положень
Генерального плану міста Херсона,
визначення планувальної організації і
розвитку територій та на виконання
рішення міськради від 25.11.2011 р. № 463,
Херсонською міською радою 24.02.2012 р.
прийнято рішення № 558 "Про розроблення
містобудівної документації - детальних
планів територій". Міськрадою вирішено
розробити містобудівну документацію
на окремі території у місті Херсоні, в
тому числі детального плану території
в межах вулиць Пушкінської - Смольної -
Комарова - Сорокіна у м. Херсоні.

Детальний план території в межах
вулиць Пушкінської - Смольної -
Комарова - Сорокіна у м. Херсоні
розроблено комунальним підприємством
"Геополіс" у 2012 р. Ліцензія на
розроблення містобудівної
документації № 035598, видана КП
"Геополіс" 29.02. 2012 р.

26.02.2013 р. Херсонською міською радою
прийнято рішення № 1009 "Про
затвердження містобудівної
документації - детального плану
території", яким затверджено
містобудівну документацію - детальний
план території в межах вулиць
Пушкінської - Смольної - Комарова -
Сорокіна у м. Херсоні.

У травні 2013 року прокуратурою міста
Херсона здійснено прокурорський
нагляд за додержанням і застосуванням
Херсонською міською радою законів при
прийнятті рішень.

При проведенні перевірки встановлено,
що згідно із кресленням Генерального
плану м. Херсона функціональне
призначення території в межах вулиць
Пушкінської - Смольної - Комарова -
Сорокіна визначене як територія
громадських будівель і споруд,
територія зелених насаджень, а також
територія промислових та
комунально-складських підприємств.

Прокуратура міста Херсона вважає, що,
приймаючи оскаржуване рішення
Херсонська міська рада не взяла до
уваги обмеження щодо використання
ділянок в межах вулиць Пушкінської -
Смольної - Комарова - Сорокіна зі
статусом "зелених зон", а також заборону
розміщення будинків, споруд і
комунікацій на землях зон міст,
проігнорувала режим використання
територій громадських будівель і
споруд, а також порушила режим
використання територій промислових та
комунально-складських підприємств, чим
фактично змінила функціональне
призначення вказаної території.

У ході перевірки також встановлено, що
в основному кресленні Генерального
плану нанесені об'єкти, які існували на
момент його розроблення -
загальноосвітня школа № 19 по вул.
Піонерській, 61 та дитячий дошкільний
заклад по вул. Пушкінській, 76. Проте, у
2006 році будівлі і споруди колишньої
загальноосвітньої школи № 19, а у 2008
році - нежитлові приміщення (залишки
колишнього дитячого садка) відчужені
шляхом продажу з аукціону, власниками
отримані свідоцтва на право власності
на нерухоме майно.

Тобто, на сьогодні об'єкти, вказані на
основному кресленні Генерального
плану м. Херсону, не існують.

Не погодившись із вказаним вище
рішенням Херсонської міської ради від
26.02.2013р. № 1009 позивач оскаржив його до
суду.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2013
року у задоволені адміністративного
позову Прокурора міста Херсона
відмовлено.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне:

Частинами 1, 2 статті 18 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України)
передбачено, що до земель України
належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на категорії.

Категорії земель України мають
особливий правовий режим.

Відповідно до частини 1 статті 19 цього
Кодексу землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
такі категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 20 ЗК
України віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Зміна цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення.

Таким чином, зміна цільового
призначення земельної ділянки
здійснюється за проектами відведення
земельної ділянки.

Позивач стверджує, що затвердивши
містобудівну документацію - детальний
план території в межах вулиць
Пушкінської - Смольної - Комарова -
Сорокіна, відповідач змінив
функціональне призначення цих земель,
оскільки відповідно до Генплану міста
ця територія визначена, як територія
громадських будівель і споруд,
територія зелених насаджень, а також
територія промислових та
комунально-складських підприємств, а
відповідно до детального плану - це
територія садибної забудови.

Наведені вище твердження позивача
такими, що не ґрунтуються на вимогах
законодавства, що регулює дані
правовідносини. Так,

Статтею 39 Земельного кодексу України
визначено, що використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

Згідно зі ст. 17 Закону України „Про
основи містобудування", містобудівна
документація - затверджені текстові і
графічні матеріали, якими регулюється
планування та інше використання
територій.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», планування територій на
місцевому рівні здійснюється шляхом
розроблення та затвердження
генеральних планів населених пунктів,
планів зонування територій і детальних
планів території, їх оновлення та
внесення змін до них.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», генеральний план -
містобудівна документація, що визначає
принципові вирішення розвитку,
планування, забудови та іншого
використання території населеного
пункту.

У відповідності до ст. 17 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», генеральний план
населеного пункту є основним видом
містобудівної документації на
місцевому рівні, призначеної для
обґрунтування довгострокової
стратегії планування та забудови
території населеного пункту.

В свою чергу відповідно до статті 19
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», детальний
план території у межах населеного
пункту уточнює положення генерального
плану населеного пункту та визначає
планувальну організацію і розвиток
частини території. Детальний план
розробляється з метою визначення
планувальної організації і
функціонального призначення,
просторової композиції і параметрів
забудови та ландшафтної організації
кварталу, мікрорайону, іншої частини
території населеного пункту,
призначених для комплексної забудови
чи реконструкції.

Отже генеральний план обґрунтовує
планування та забудову всього
населеного пункту, та вирішує ці
питання принципово. Детальний план
застосовується лише на територіях, що
входять до складу території міста. При
чому згідно із статтею 19 наведеного
закону саме детальний план визначає
функціональне призначення територій,
щодо яких він розробляється. Так у
наведеній нормі йдеться про наступне:

«Детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової
організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання
забудови;

3) функціональне призначення, режим та
параметри забудови однієї чи декількох
земельних ділянок, розподіл територій
згідно з будівельними нормами,
державними стандартами і

правилами;

4) містобудівні умови та обмеження (у
разі відсутності плану зонування
території) або уточнення містобудівних
умов та обмежень згідно із планом
зонування території;

5) потребу в підприємствах і закладах
обслуговування населення, місце їх
розташування;

6) доцільність, обсяги, послідовність
реконструкції забудови».

Отже всупереч обґрунтуванням позивача,
діючим законодавством саме такій
містобудівній документації, як
детальний план, надано право визначати
функціональне призначення території,
щодо якої розробляється.

Як вибачається з матеріалів справи,
детальний план затверджений рішенням,
що оскаржено, розроблено щодо
території призначеної для садибної
забудови. На Генеральному плані м.
Херсона територія в межах вулиць
Куйбишева, Садова, Лугова, Колодязна,
Чайковського - є територією садибної
забудови, це переважна та принципова
функція вказаної території. Території
позначені на генеральному плані, як
території громадського чи
промислового призначення входять до
цієї території - садибної забудови, та
були визначені лише під окремими
об'єктами, що використовувались для
обслуговування цієї території.

У частині 6 статті 19 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
зазначено, що склад, зміст, порядок
розроблення та затвердження
детального плану території
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
містобудування. Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 12 березня 2012 року N 107 «Про
затвердження ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та
зміст детального плану території».

Відповідно до п. 3.4 ДБН - функціональне
використання (призначення) території -
використання території за переважними
функціями (багатофункціональна,
громадська, житлова, промислова тощо),
що існує або встановлюється
містобудівною документацією, та
наявність інших супутніх функції, які
не суперечать функціям, що переважають.

Аналіз положень наведених вище
нормативних актів, дає підстави для
висновку, що детальний план є одним із
видів містобудівної документації, який
розробляється з метою уточнення
положень генерального плану, а також з
метою визначенням планувальної
організації та функціонального
призначення території населеного
пункту, у тому числі з метою більш
детального планування на майбутнє
режиму та параметрів забудови однієї
чи декількох земельних ділянок,
розподіл територій згідно з
будівельними нормами, державними
стандартами і правилами.

Тобто, детальний план - це документація,
якою не може змінюватися функціональне
використання території, тобто вона не
може містити висновків щодо зміни
цільового призначення земель, оскільки
такі зміни можуть здійснювати тільки
за проектами відведення земельної
ділянки.

Як встановлено судом першої інстанції,
детальний план уточнив види об'єктів,
що можуть розміщуватися на території,
визначеній Генпланом, як територія
громадських будівель і споруд,
територія зелених насаджень, а також
територія промислових та
комунально-складських підприємств, і
оскільки дана територія є територією
земель житлової та громадської
забудови, то не є зміною цільового
призначення визначення детальним
планом розміщення на цій території
садиб у майбутньому.

За таких обставин, твердження позивача,
що оскаржуване рішення Херсонської
міськради дає можливість здійснювати
розпорядження земельними ділянками не
за цільовим призначенням, оскільки
вказаним рішенням не надавалось
будь-якого дозволу на здійснення
забудови, а тільки затверджено
містобудівну документацію є
безпідставним.

Крім того, детальний план погоджений
без зауважень органами виконавчої
влади, які, відповідно до покладених на
такі органи функцій і завдань,
відповідають за погодження
містобудівної документації.

З урахуванням викладеного, суд не
вбачає підстав для висновку про
незаконність рішення відповідача, а
тому в задоволенні позовних вимог
прокурора міста Херсона слід
відмовити.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника
прокурора Херсонської області
Кузьменко А., - залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2013
року по справі № 821/1879/13-а, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 05
березня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль