Справа № 812/1018/14
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1018/14

Луганський окружний адміністративний
суд

у складі головуючого судді Чернявської
Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання
Запорожцевої І.В.

та

представників сторін:

від позивача - не
прибув

від відповідача - не
прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську

справу за адміністративним позовом

управління Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості по
страхових внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у загальному розмірі 255,46
грн.,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
управління Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по страхових
внесках на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2010
рік у загальному розмірі 255,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач зареєстрований
суб'єктом підприємницької діяльності
та перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області як платник
страхових внесків. Відповідач згідно
із статтею 14 Закону України від 09 липня
2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» є
страхувальником та платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. В порушення вимог Закону
України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 не в повному обсязі
сплатив страхові внески, нараховані до
мінімального страхового внеску за 2010
рік. Відповідно до частини 3 статті 106
Закону України від 09 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» управлінням
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області відповідачеві була
направлена вимога про сплату боргу від
11 вересня 2013 року № Ф-351/У на суму 255,46
грн. Відповідач суму боргу, що
зазначена у вимозі, не оскаржив у
встановленому порядку та у повному
обсязі не сплатив, у зв'язку з чим
позивач вимушений був звернутися до
суду з даним адміністративним позовом.

У зв'язку з викладеним, керуючись
Законом України від 08 липня 2010 року №
2461-VІ «Про внесення змін до законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
позивач просить стягнути з відповідача
несплачену заборгованість зі сплаті
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2010 рік в сумі 255,46 грн. у
судовому порядку.

Позивач у судове засідання не прибув,
про дату, час і місце судового розгляду
повідомлений належним чином (арк.
справи 21, 24, довідковий лист). Заявою від
06 березня 2014 року № б/н/08-05 управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області просить розглянути
справу без участі його представника
(арк. справи 34).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 про
дату, час і місце судового розгляду
повідомлений належним чином (арк.
справи 20, довідковий лист). 27 лютого 2014
року за закінченням строку зберігання
на адресу Луганського окружного
адміністративного суду повернулось
поштове відправлення із судовою
повісткою, направлене на адресу
відповідача (арк. справи 26-27).
Відповідно до частини 11 статті 35
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Відповідно до частини 6 статті 71 та
частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вирішує справу за відсутності
сторін на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих доказів,
оцінивши докази відповідно до вимог
статей 69-72 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню повністю, з таких підстав.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з абзацом 5 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Згідно із пунктом 3 статті 11 Закону
України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (тут і надалі посилання на
норми Закону України від 09 липня 2003
року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
наводяться в редакції, що діяла до 01
січня 2011 року) загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності. До
членів сімей фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать:
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15 років, не
перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, але разом
з ним здійснюють підприємницьку
діяльність і отримують частину доходу
від заняття цією діяльністю.

Відповідно до пункту 5 статті 14 Закону
України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальниками
відповідно до цього Закону є
застраховані особи, зазначені в
пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій
статті 12 цього Закону.

Страхувальники згідно із частиною 6
статті 20 Закону України від 09 липня 2003
року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом є: для
страхувальників, зазначених у пунктах
1, 2, 4 статті 14 цього Закону, -
календарний місяць; для
страхувальників, зазначених у пункті 5
статті 14 цього Закону, - квартал.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою
- підприємцем виконавчим комітетом
Стахановської міської ради Луганської
області 17 лютого 2000 року (включення
відомостей про фізичну особу -
підприємця до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 07 липня 2005 року за № 2
002115), про що свідчать витяги з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців від
28 листопада 2013 року № 17673132 та від 27
лютого 2014 року № 18254815, свідоцтво
про державну реєстрацію
(перереєстрація) суб'єктів
підприємницької діяльності-фізичної
особи від 17 лютого 2000 року (арк. справи 7,
12, 31-32).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
відповідно до статей 14, 15 Закону
України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є платником страхових
внесків (страхувальником) на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області, про що
свідчить заява про реєстрацію
платником страхових внесків від 22
лютого 2000 року (арк. справи 13).

Згідно із пунктом 6 частини 2 статті 17
Закону України від 09 липня 2003 року
№ 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
повинен нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону
України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків. У разі наявності у платника
страхових внесків одночасно із
зобов'язаннями зі сплати страхових
внесків зобов'язань із сплати податків,
інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати страхових внесків
виконуються в першу чергу і мають
пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо
виплати заробітної плати (доходу).

У відповідності із частиною 6 статті 20
Закону України від 09 липня 2003 року
№ 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
базовим звітним періодом для фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 є квартал.

Відповідно до статті 106 Закону України
від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»:

- суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій;

- територіальні органи Пенсійного
фонду за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату;

- протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій;

- страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку;

- у разі якщо страхувальник, який
одержав вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки;

- строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Згідно з підпунктом 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції Закону
України від 08 липня 2010 року № 2461-VІ «Про
внесення змін до законів України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування») фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом. Сума страхового внеску
встановлюється зазначеними особами
самостійно для себе та членів їх сімей,
які беруть участь у провадженні такими
особами підприємницької діяльності та
не перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Згідно із статтею 1 Закону України від 09
липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний страховий
внесок - сума коштів, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
страхового внеску, встановлених
законом на день отримання заробітної
плати (доходу).

Статтею 53 Закону України від 27 квітня
2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» установлено на 2010
рік мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі: з 1 січня - 869 гривень,
з 1 квітня - 884 гривні, з 1 липня - 888
гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1
грудня - 922 гривні.

Статтею 52 Закону України від 27 квітня
2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» установлено на 2010
рік прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня
- 825 гривень, з 1 квітня - 839 гривень, з 1
липня - 843 гривень, з 1 жовтня - 861 гривні,
з 1 грудня - 875 гривень та для тих, хто
відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення: дітей
віком до 6 років: з 1 січня - 755 гривень, з 1
квітня - 767 гривень, з 1 липня - 771 гривні,
з 1 жовтня - 787 гривень, з 1 грудня - 799
гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1
січня - 901 гривні, з 1 квітня - 917 гривень,
з 1 липня - 921 гривні, з 1 жовтня - 941
гривні, з 1 грудня - 957 гривень;
працездатних осіб: з 1 січня - 869 гривень,
з 1 квітня - 884 гривень, з 1 липня - 888
гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1
грудня - 922 гривень; осіб, які втратили
працездатність: з 1 січня - 695 гривень, з 1
квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень,
з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734
гривень.

Згідно із пунктом 2 статті 4 Закону
України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» (в редакції, що
діяла до 01 січня 2011 року) для платників
збору, визначених пунктом 3 статті 1
(фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які не
використовують працю найманих
працівників, а також адвокати, їх
помічники, приватні нотаріуси, інші
особи, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності і
займаються діяльністю, пов'язаною з
одержанням доходу), та фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
визначених пунктом 1 статті 1 цього
Закону (фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників), на обов'язкове державне
пенсійне страхування встановлюється
ставка збору у розмірі 33,2 відсотка від
об'єкта оподаткування, визначеного
пунктом 2 статті 2 цього Закону.

З огляду на розмір мінімальної
заробітної плати у 2010 році, мінімальний
страховий внесок для даної категорії
осіб становить в липні-вересні по 294,82
грн., жовтні-листопаді по 301,12 грн. і у
грудні - 306,10 грн. щомісяця.

З огляду на розмір прожиткового
мінімуму для працездатних осіб у 2010
році, максимальна величина, з якої
справляються страхові внески,
становить 13320,00 грн., тому щомісячна
сума самостійно визначеного
страхового внеску, з урахуванням
частини фіксованого або єдиного
податку, не може перевищувати 4422,24 грн.

Згідно із пунктом 2 Указу Президента
України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, що діяла
до 01 січня 2011 року) суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа сплачує єдиний податок щомісяця
не пізніше 20 числа наступного місяця на
окремий рахунок відділень Державного
казначейства України. Відділення
Державного казначейства України
наступного дня після надходження
коштів перераховують суми єдиного
податку у таких розмірах: до місцевого
бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного
фонду України - 42 відсотки; на
обов'язкове соціальне страхування - 15
відсотків (у тому числі до Державного
фонду сприяння зайнятості населення - 4
відсотки) для відшкодування витрат, які
здійснюються відповідно до
законодавства у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності, а також витрат,
зумовлених народженням та похованням.

Відповідно до пункту 2 розділу II
«Прикінцеві положення» Закону України
від 13 лютого 1998 року № 129/98-ВР «Про
внесення змін до Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» до внесення
відповідних змін до порядку здійснення
відрахувань на державне пенсійне
страхування громадянами -
підприємцями, що сплачують фіксований
податок, 10 відсотків сум цього податку,
що надійшли до відповідного місцевого
бюджету, перераховуються до Пенсійного
фонду України, а 90 відсотків сум
фіксованого податку, що надійшли до
місцевого бюджету, спрямовуються на
потреби територіальної громади за
визначеними нею напрямами.

Оскільки ставка єдиного та фіксованого
податку не перевищує 200 грн. на місяць,
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності повинні
проводити доплату до мінімального
страхового внеску, яка визначається як
різниця між визначеним особою розміром
страхового внеску та частиною
відповідного податку, яку
перераховують до бюджету Пенсійного
фонду України.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що згідно звіту від 13
березня 2011 року про нарахування
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування (єдиний
податок, фіксований податок) за 2010 рік
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1,
який обрав особливий спосіб
оподаткування (єдиний податок) та
сплачував страхові внески відповідно
до підпункту 4 пункту 8 Розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції Закону
України від 08 липня 2010 року № 2461-VІ «Про
внесення змін до законів України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»), нараховано
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 2170,80 грн., з яких
згідно картки особового рахунку
сплачено 1915,34 грн., що також
підтверджується
повідомленням-розрахунком № 204(арк.
справи 10, 16, 17, 35).

Нарахована сума внесків відповідачем в
установлені законом терміни повністю
не сплачена, внаслідок чого за
відповідачем утворилась прострочена
заборгованість по сплаті страхових
внесків за 2010 рік у розмірі 255,46 грн.

Відповідно до вимог частини 3 статті 106
Закону України від 09 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та пункту 8.3
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 року за № 64/8663 (в
редакції, що діяла до 01 січня 2011 року),
позивачем на підставі облікових даних
з картки особового рахунку
страхувальника сформована вимога від 11
вересня 2013 року № Ф-351/У про сплату
боргу в сумі 255,46 грн. (арк. справи 9).

Вимога від 11 вересня 2013 року № Ф-351/У про
сплату боргу надіслана відповідачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення, але повернута поштовою
службою без вручення адресату згідно
довідки форми 20 «за закінченням
терміну зберігання», про що свідчить
копія поштового конверту (арк. справи 8),
та у відповідності до вимог пункту 8.3
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 року за № 64/8663 (в редакції, що
діяла до 01 січня 2011 року), вважається
належним чином врученою.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що управління Пенсійного
фонду України в м. Стаханові Луганської
області при формуванні та надісланні
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1
вимоги від 11 вересня 2013 року № Ф-351/У
про сплату боргу в сумі 255,46 грн. діяло
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки відповідач у добровільному
порядку прострочену заборгованість зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2010 рік у загальному
розмірі 255,46 грн. не сплатив, вимогу про
сплату недоїмки з управлінням
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області не узгодив та у
судовому порядку її не оскаржив,
позовні вимоги визнаються судом
обґрунтованими, доведеними і такими, що
підлягають повному задоволенню.

Враховуючи вимоги частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, а також те, що позивач
відповідно до пункту 18 частини 1 статті
5 Закону України від 08 липня 2011 року №
3674-VІ «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільнений, судові
витрати у цій справі не підлягають
стягненню з відповідача, оскільки у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі частини 3 статті 160 КАС
України у судовому засіданні 06 березня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Складення постанови у повному обсязі
відкладено до 07 березня 2014 року, про що
згідно вимог частини 2 статті 167 КАС
України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись пунктом 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», статтями 14, 15,
17, 18, 20, 106, підпунктом 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23,
69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по страхових внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у загальному розмірі 255,46
грн. задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1) на користь
управління Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області
(ідентифікаційний код 21792465,
місцезнаходження: 94205, Луганська
область, м. Стаханов, вул.
Б.Хмельницького, буд. 19) прострочену
заборгованість зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2010
рік в сумі 255,46 грн. (двісті п'ятдесят
п'ять гривень сорок шість копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 07 березня 2014 року.

Суддя
Т.І. Чернявська