Справа № 817/82/14
Суддя: Махаринець Д. Є.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/82/14

20 лютого 2014 року 11год. 20хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Махаринця Д. Є. за участю секретаря
судового засідання Деркач Н.А. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: Лесюк В.І., Степанюк Г.О.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рівнетермопродукт"
до Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рівнетермопродукт»
- звернулося з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області з врахуванням
поданої заяви про зміну підстав та
предмету позову просили скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 18.10.2013 року та № від 18.10
2013 року.

В судовому засіданні представники
позивача надали пояснення, які
повністю співпадають з позицією,
викладеною в позовній заяві, а зокрема
зазначили, що позивач не вчиняв даних
порушень п. 138.4, пп.138.8.5 п.138.5, п.138.8 ст. 138
розділу ІІІ Податкового кодексу
України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із змінами
та доповненнями), у звязку з вказаним
вважають, що здійснення донарахування
податку на прибуток у розмірі 87728 грн.
та штрафної (фінансової) санкції у
розмірі 18639,50 грн. є неправомірним, та є
неправомірним застосування сум
штрафних (фінансових санкцій) (штрафу) у
розмірі 175800 грн. Пояснили, що позивач
відносив до собівартості продукції всі
належні витрати та не занижував сум
реалізації продукції, а продукцію
отриману від сільськогосподарського
постачальника за готівкові кошти не
реалізував, умов договору не порушував,
претензій з приводу несвоєчасного
розрахунку від Сільського
господарського товариства з обмеженою
відповідальністю «Ідна» не отримував,
а відтак , застосування штрафних
санкцій за порушення Указу Президента
України «Про заходи щодо нормалізації
платіжної дисципліни в народному
господарстві України» щодо не
розрахунку за придбану продукцію з
СТзОВ «Ідна» є не обґрунтованим.
Просили позов задоволити.

Відповідач подав письмові заперечення
проти позову. Просив відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників,
дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позов слід задоволити
повністю.

Суд виходив з такого.

Посадовими особами відповідача була
проведена позапланова виїзна
документальна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 року, про що складено акт
від 04.10.2013 року № 711/17-16-22-01/365978637.

Перевіркою встановлено порушення: -
п.138.4 ст. 138, пп 138.8.5, п. 138.5, п.138.8 ст. 138
розділу ІІІ Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI (із
змінами та доповненнями) та
встановлено заниження податку на
прибуток на суму 87728 грн., а саме за 3-4
квартали 2011 року на суму 13170 грн., за 2012
рік на суму 74558 грн; -п. 4 Указу
Президента України від 16.03.1995 року №
227/95 «Про заходи щодо нормалізації
платіжної дисципліни в народному
господарстві України», а саме не
перераховано у встановлені строки
товаровиробнику
сільськогосподарської продукції- СТОВ
«Ідна» кошти в сумі 180000 грн;

У звязку з виявленими порушеннями та на
підставі вказаного вище акта перевірки
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення рішення та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій: податкове
повідомлення-рішення від 18.10.2013 року №
, яким позивачу визначено суму
податкового зобовязання за платежем:
податок на прибуток на загальну суму
106367,50 грн., в т.ч. 87728 грн. за основним
платежем та 18639,50 грн. штрафні
(фінансові) санкції; податкове
повідомлення-рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 18.10.2013
року № , яким до позивача на
підставі п.54.3.3 пункту 54.3 статті 54 глави
4 розділу ІІ Податкового кодексу
України та згідно з п. 4 Указу
Президента України від 16.03.1995 року №
227/95 «Про заходи щодо нормалізації
платіжної дисципліни в народному
господарстві України» ( із змінами і
доповненнями) застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 175800 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 18.10.2013 року № , яким позивачу
визначено суму податкового
зобовязання за платежем: податок на
прибуток на загальну суму 106367,50 грн., в
т.ч. 87728 грн. за основним платежем та
18639,50 грн. штрафні (фінансові) санкції
судом встановлено, що проведеною
перевіркою відповідачем виявлено що
позивачем задекларовано за період з
01.08.2011 року по 31.12.2012 року по рядку 05.1 до
Декларації з податку на прибуток
загально виробничі витрати в сумі 412300
грн., однак ці витрати не включені до
собівартості виготовленої та
реалізованої продукції (рах. 23, рах.26). В
акті перевірки відповідача зазначено,
що ціну реалізації позивач формував
від сформованої собівартості, яка є
заниженою і не підтверджує реальну
суму всіх складових витрат, понесених в
процесі виробничої діяльності, а тому
вважає, що позивач порушив п.138.4 ст. 138,
п.п. 138.8.5, п. 138.5, п. 138.8 ст. 138 розділу ІІІ
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) в
результаті чого позивач завищив
собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт, послуг,
всього у сумі 412 300 грн., в тому числі за
3-4 квартал 2011 року в сумі 57262 грн., за 2012
рік в сумі 355038 грн. в результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток на суму 87 728 грн., а саме за 3-4
квартали 2011 року на суму 13170 грн., за 2012
р. на суму 74558 грн.

Суд не погоджується з такою позицією
відповідача, оскільки як встановлено в
судовому засіданні з пояснень
представників позивача, та
підтверджено дослідженими судом
доказами, загально виробничі витрати
позивачем правомірно включалися до
собівартості виготовленої та
реалізованої продукції що
підтверджується калькуляціями
позивача і складались з наступних
витрат; - прямих матеріальних витрат;-
загально виробничих витрат; загально
виробничі витрати по підприємству
складаються з наступних витрат: -
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
пов'язаних з виробництвом продукції;-
витрат на оплату праці виробничого
персоналу, нарахувань на заробітну
плату;- оренди виробничого
обладнання;-оренди приміщення;- інших
витрат, пов'язаних з виробничим
процесом (дезінфекція, вивіз ТПВ);,-
інших загально виробничих витрат
(дезінфекція приміщення і обладнання).
З дослідженим судом калькуляціях
встановлено, що позивач включає до
складу собівартості товару загально
виробничі витрати.

В судовому засіданні встановлено
невідповідність висновків акту
фактичним обставинам та наявним
документам, які використовувались
посадовими особами відповідача під час
проведення перевірки та складанні
акту.

Так, окремі дані вказані з помилками і
перекрученням, а саме в таблиці -
зведені данні, щодо задекларованих та
встановлених в ході перевірки сум
валових витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування:

- невірно вказані типи поданих
підприємством декларацій. Так за 2-й
квартал 2011 року підприємство фактично
подало уточнюючу декларацію, а в
таблиці до акту вказано, що це звітна.

За 2-3 квартали 2011 року підприємство
надало звітну нову декларацію, а в
таблиці перевірки вказано як
уточнююча. За 2-4 квартали 2011 року
підприємство звітувалось згідно
звітної декларації, а в таблиці
перевірки звітна нова. В таблиці
перевірки за 2-3 квартали 2011 року
невірно відображені дані перевірки -
994710 грн., (дані по декларації - 2138614) хоча
відхилень не виявлено.

Періоди в яких виникло відхилення
валових витрат згідно зведеної таблиці
не співпадають з періодами в казаними в
Акті (стор. 12). Так відхилення згідно
зведеної таблиці вказані за 2-4 квартали
2011 року та 2012 рік, а згідно акту (стор. 12)
за 3-4 квартали 2011 року та за 2011 рік.

В акті перевірки відображено завищення
собівартості придбаних і реалізованих
товарів у сумі 57262 грн. за 2011 рік та 412300
грн. за 2012 рік., але це не відповідає
дійсності. Так згідно акту перевірки
(стор.12) вказано, що за період з 01.08.2011
року по 31.12.2011 року підприємством
задекларовано по рядку 05.1 Декларації
на прибуток загально виробничі витрати
у сумі 412300 грн. З матеріалів справи не
вбачається, що ТОВ «Рівнетермопродукт
декларувало витрати саме в таких сумах.
Декларації на прибуток подавалися
позивачем поквартально з наростаючим
підсумком.

За таких обставин лише формальне
співставлення квартальних даних
декларації з періодами на які
містяться посилання в акті перевірки
на думку суду не може вважатись
беззаперечним доказом невірного
податкового обліку у позивача.

Що стосується собівартості
виготовлених та реалізованих товарів,
судом встанволено , що у позивача вони
складаються з наступних витрат; прямих
матеріальних витрат; загально
виробничих витрат. Загально
виробничі витрати складаються з
наступних витрат: амортизації
виробничих основних засобів та
нематеріальних активів, пов'язаних з
виробництвом продукції; витрат на
оплату праці виробничого персоналу,
нарахувань на заробітну плату; оренди
виробничого обладнання; оренди
приміщення; інших витрат, пов'язаних з
виробничим процесом (дезінфекція,
вивіз ТПВ); інших загально
виробничих витрат (дезінфекція
приміщення і обладнання).

В акті перевірки (стор.9) посадові
особи що складали акт посилаються на
запит №4845/17-16-22-01 від 23.09.2013 року, щодо
надання копій первинних документів та
пояснень, щодо віднесення загально
виробничих витрат до складу
собівартості реалізованої продукції.
На даний запит ТзОВ
«Рівнетермопродукт» було надіслано
відповідь за вих. №57 від 25.09.2013 року, в
якій було надано відповідні пояснення
і надані належним чином завірені копії
рахунків та актів виконаних робіт по
оренді приміщення як однієї із
складових загально- виробничих витрат.

Згідно акту перевірки (сторінка 14)
«амортизаційні відрахування»
перевіряючими розбіжностей в
нарахуванні амортизаційних
відрахувань не виявлено. Суд зауважує,
що це ще одна складова загально
виробничих витрат. І у випадку
невірного податкового обліку якщо
погодитись з позицією відповідача - це
також повинно призвести до помилкового
обчислення амортизаційних
відрахувань. Тобто, на думку суду,
відповідачем навадені в акті первірки
помилкові висновки які не узгоджуються
ні з встаноленими правилами
податкового обліку, та не відповідають
принципам бухгалтерсього обліку та
звітності наведеним в Положенні
(стандарт) бухгалтерського обліку 16
"Витрати" затверджених наказом
Міністерства фінансів України від 31
грудня 1999 р. N 318.

Аналогічно, в акті перевірки (стор.20)
«податковий кредит» - не виявлено
розбіжностей, що є підтвердженням
правомірності прямих матеріальних,
загально виробничих та інших витрат у
позивача.

В акті перевірки ревізор посилається
на запит №4965/17-16-22-01 від 25.09.2013 року
«Щодо надання належним чином завірених
копій калькуляцій, оборотно-сальдових
відомостей». , хоча в з дослідженого в
судовому засіданні запиту такої
вимоги як про надання калькуляцій не
вказано

Суд звертає увагу, що наведені дані в
акті перевірки не відповідають
прикладу калькуляцій відображеної в
акті. Так в акті (сторінка 10) крім
матеріальних витрат відображені
тільки адміністративні витрати та
витрати на збут.

В копіях калькуляцій досліджених
судом, містяться крім матеріальних
витрат, наступні витрати: -
загальновиробничі витрати; -
адміністративні витрати; - витрати на
збут. З досліджених калькуляцій
вбачається, що підприємство включає до
складу собівартості товару загально
виробничі витрати.

Всі ці надані для перевірки документи
ревізорами відображені в Додатку №4
«Узагальнений перелік документів, які
було використано при проведенні
перевірки ТзОВ «Рівнетермопродукт».

Крім цього встановлено, що ТзОВ
«Рівнетермопродукт» в декларації на
прибуток за 2012 рік в рядку 05.1
Собівартість придбаних та
реалізованих товарів - витрати
становлять 6153421 грн.

Дані витрати складаються з вартості
прямих матеріальних витрат у сумі 5798383
грн. та вартості загально виробничих
витрат у сумі 355038 грн. Ці дані
підтверджено дослідженими в судовому
засіданні даними регістрів
бухгалтерського обліку і поданого до
ДПІ 17.01.2013 року фінансового звіту за 2012
рік.

Також з дослідженої судом Декларації
на прибуток за 2012 рік в рядку 05.1 вказано
Собівартість придбаних та
реалізованих товарів - витрати
становлять 6153421 грн. Дані витрати
складаються з вартості прямих
матеріальних витрат у сумі 5798383 грн., та
вартості загально виробничих витрат у
сумі 355038 грн. Ці дані підтверджено
даними регістрів бухгалтерського
обліку і поданого до ДПІ у м. Рівному
17.01.2013 року фінансового звіту за 2012 рік.
Таким чином наведені а акті перевірки
висновки не знайшли свого
підтвердження в ході судового розгляду
справи.

Щодо рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 18.10.2013 року №
, яким до позивача застосовано
штрафну санкцію в розмірі 175800 грн. за
порушення п. 4 Указу Президента України
від 16.03.1995 року № 227/95 «Про заходи щодо
нормалізації платіжної дисципліни в
народному господарстві». Суть
названого порушення згідно акту
перевірки полягала в тому, що позивач
не розрахувався в терміни, визначені
даним Указом з сільгоспвиробником СТОВ
«Ідна».

Суд не погоджується з висновками
податкового органу про наявність
порушень чинного законодавства в діях
позивача.

Приписами статті 4 Указу Президента
України "Про заходи щодо нормалізації
платіжної дисципліни в народному
господарстві України" встановлено, що
підприємства оптової та роздрібної
торгівлі незалежно від форм власності
перераховують інкасовану виручку від
реалізації сільськогосподарської
продукції та продовольства, придбаних
у товаровиробників агропромислового
комплексу України, за вирахуванням
торгової націнки, не пізніше
наступного дня після дня зарахування
виручки на рахунки постачальників,
після чого платежі здійснюються у
встановленому порядку.

У разі використання цих коштів
підприємствами оптової та роздрібної
торгівлі для іншої мети чи залишення їх
на рахунку або проведення різного роду
операцій щодо незарахування коштів на
розрахункові рахунки товаровиробників
агропромислового комплексу органами
державної податкової служби у
безспірному порядку стягується до
місцевого бюджету штраф у розмірі 50
відсотків від сум, не перерахованих у
встановлені строки зазначеним
товаровиробникам.

Отже, за змістом даної норми для
настання такої відповідальності
необхідні наступні умови: отримання с/г
продукції від товаровиробника;
реалізація с/г продукції; отримання
коштів за цю продукцію (інкасована
виручка); непроведення розрахунків з
товаровиробниками пізніше наступного
дня після зарахування виручки на
рахунки постачальників.

Відповідно до Наказу МВС "Про створення
в системі Державної служби охорони при
МВС України Служби інкасації, охорони
грошових знаків і цінних паперів, що
перевозяться, та затвердження
нормативних актів з питань діяльності
цієї Служби" від 23.09.1997 року Діб43,
інкасація - це збирання інкасаторами в
касах підприємств, установ та
організацій усіх форм власності
грошових знаків, цінних паперів та
інших цінностей і доставлення їх до кас
банківських установ або підприємств
зв'язку чи інших організацій.

Виходячи з системного аналізу діючих
нормативно-правових актів, інкасована
виручка - це готівкові кошти, які
надійшли в касу підприємства та була
здана до установ банку на
розрахунковий рахунок підприємства,
після чого повинна бути перерахована
товаровиробникам агропромислового
комплексу в установлені Указом строки .

З матеріалів даної справи, зокрема акту
перевірки вбачається, що в ході
перевірки ревізорами встановлено
обставини, щодо придбання позивачем у
сільськогосподарського
товаровиробника СТОВ «Ідна»
сільськогосподарської продукції, а
зокрема: 22.10.2012 року згідно накладної
РН-0000192 тушки курчати бройлера 1
категорії охолодженої загальною
вартістю з ПДВ 45000 грн., 22.10.2012 року
згідно накладної РН-0000193 тушки курчати
бройлера 1 категорії охолодженої
загальною вартістю з ПДВ 45000 грн., 23.10.2012
року згідно накладної РН-0000203 тушки
курчати бройлера 1 категорії
охолодженої загальною вартістю з ПДВ
45000 грн., 23.10.2012 року згідно накладної
РН-0000205 тушки курчати бройлера 1
категорії охолодженої загальною
вартістю з ПДВ 45000 грн.

Також в ході перевірки ревізорами
встановлено, що отримана позивачем
тушка курчати бройлера 1 категорії
охолоджена була використана для
виробництва готової продукції, а саме:
гомілка курчат бройлерів, кулінарний
набір для супа (корпус курчат
бройлерів) ЕС, крила курчат бройлерів
с/з ЕС, кулінарний набір для супа
(спинка курчат бройлерів)ЕС, стегно
курчат бройлерів, філе курчат
бройлерів, філе курчат бройлера, шкіра
курчат бройлера (10) ЕС, Четвертина задня
курчат бройлерів з хребтом з/м, яка в
подальшому реалізована (додаток до
акту А)

Також , з названих додатків до акту
перевірки та пояснень сторін
вбачається, що: -придбані позивачем
тушки курчат бройлера 1 категорії
охолоджені перероблено і реалізовано у
період з 22.10.2012 року по 30.11.2012 року,
кошти за реалізовану продукцію
надійшли в період з 31.10.2012 року по 22.11.2012
року.При цьому, названий акт перевірки
не містить відомостей щодо проведення
позивачем розрахунків за продану ним
сільськогосподарську продукцію в
готівковій формі, також акт перевірки,
як і його додатки не містить відомостей
щодо дат інкасації і дат зарахування
готівкової виручки на рахунок
позивача. Названі обставини в акті
перевірки, додатках до нього не
встановлені, немає на них посилань і в
запереченнях на позовну заяву. Крім
того, відповідно до пояснень
представників позивача, розрахунки за
реалізовану позивачем
сільськогосподарську продукцію іншим
субєктам господарювання проведені в
безготівковій формі.

За таких обставин, недоведеність
відповідачем обставин порушення
позивачем встановленого порядку
розрахунків з постачальником
сільськогосподарської продукції
унеможливлює правомірність спірного
податкового повідомлення-рішення.

Також відповідачем ні в акті перевірки
ні до заперечення на позов не надано
доказів фактичної наявності
готівкових коштів в розпорядженні
позивача на момент перевірки чи
доказів подальшого спрямування таких
готівкових коштів.

Статтею 67 Господарського кодексу
України передбачено, що відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Встановлено, що відповідно до Договору
№148 від 05 грудня 2011 року укладеного
ТзОВ «Рівнетермопродукт» (Покупець) з
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Ідна»
(Постачальник) де предметом договору є
постачання у власність Покупця товару
згідно (товарно-транспортних
накладних) у відповідності до
замовлень Покупця, а Покупець
зобов'язується приймати товар та
оплачувати його вартість на умовах
даного Договору. В розділі 3 даного
Договору підпунктом 3.2 визначено, що
Покупець зобов'язується оплачувати
Продавцю вартість кожної партії Товару
в готівковій або безготівковій формі
згідно п.4.3 даного Договору.

Пунктом 4.3 розділу 4 даного Договору
сторони визначили, що Покупець
зобов'язується здійснити оплату за
отриману продукцію в термін до 60 днів з
дати отримання товару.

Пунктом 4.4. сторони досягли
домовленості, що днем виконання
будь-якого грошового зобов'язання
Покупця є день зарахування відповідної
суми грошових коштів на банківський
поточний рахунок Постачальника або
день внесення готівки в касу
Постачальника.

Згідно частини 3 пункту 1 статті 3
Цивільного кодексу України загальними
засадами цивільного законодавства є
свобода договору.

У відповідності до ч.1 статті 12
Цивільного кодексу України, особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд.

Згідно ч.3 статті 6 ЦК України сторони в
договорі можуть відступати від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть
відступати від положень актів
цивільного законодавства , якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.14 Цивільного
кодексу України, цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства, частиною другою даної
статті також передбачено, що особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.
Виконання цивільних обов'язків
забезпечуються засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.4 Указу Президента "Про
заходи щодо нормалізації платіжної
дисципліни в народному господарстві
України" №227/95 від 16.03.1995 року
підприємства оптової та роздрібної
торгівлі незалежно від форм власності:
перераховують інкасовану виручку від
реалізації сільськогосподарської
продукції та продовольства, придбаних
у товаровиробників агропромислового
комплексу України, за вирахуванням
торгової націнки, не пізніше
наступного дня після дня зарахування
виручки на рахунки постачальників,
після чого платежі здійснюються у
встановленому порядку. У разі
використання цих коштів
підприємствами оптової та роздрібної
торгівлі для іншої мети чи залишення їх
на рахунку або проведення різного роду
операцій щодо не зарахування коштів на
розрахункові рахунки товаровиробників
агропромислового комплексу органами
державної податкової служби у
безспірному порядку стягується до
місцевого бюджету штраф у розмірі 50
відсотків від сум, не перерахованих у
встановлені строки зазначеним
товаровиробникам; сплачують пеню у
розмірі 1,5 відсотка від суми платежу на
користь товаровиробника
сільськогосподарської продукції та
продовольства і 1,5 відсотка від суми
платежу до місцевого бюджету за кожен
банківський день прострочення платежу,
якщо більший розмір пені не обумовлено
угодою сторін, з дальшим спрямуванням
нарахованих сум на підтримку
товаровиробників
сільськогосподарської продукції.

Даний Указ був прийнятий з метою
нормалізації платіжної дисципліни,
скорочення взаємної заборгованості
суб'єктів підприємницької діяльності
та підвищення їх відповідальності за
виконання договірних зобов'язань,
запобігання зловживань під час
здійснення операцій з готівкою,
приховування доходів, оскільки на час
прийняття цього Указу в державі була
розбалансована платіжна дисципліна, та
розрахунки проводились переважно на
бартерній основі. Також цим Указом
передбачено наявність тільки одного
власного розрахункового рахунку у
підприємства з метою спрощеного
контролю за грошовими надходженнями
таких суб'єктів підприємницької
діяльності. На даний час передбачені
таким Указом заходи вже не є
актуальними в зв'язку зі зміною
економічного стану держави, хоча він і
не скасований.

Крім того, п. 4 Указу передбачає
строк перерахування інкасованої
виручки за продану продукцію, що була
отримана від товаровиробника
агропромислового комплексу, тобто
готівкових коштів, які надійшли в касу
такого підприємства. З наведеного
вбачається, що вказана норма
передбачає саме контроль за
розрахунками, що проводяться за
готівкові кошти, які проконтролювати
можливо тільки при проведенні
перевірок контролюючими органами, та
унеможливлює своєчасний контроль
таких операцій з боку банку

Виходячи з системного аналізу діючих
нормативно-правових актів, суд вважає,
що інкасована виручка - це готівкові
кошти, які надійшли в касу підприємства
та були здані до установи банку на
розрахунковий рахунок підприємства,
після чого повинні бути перераховані
товаровиробникам агропромислового
комплексу в установлені Указом строки.

З досліджених судом доказів
встановлено, що ТзОВ
«Рівнетермопродукт» продукцію
отриману від сільськогосподарського
постачальника за готівкові кошти не
реалізував, умов договору не порушував,
претензій з приводу несвоєчасного
розрахунку від Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ідна» не отримував.

З матеріалів справи не вбачається, що
діяльність позивача при виконання
господарських договорів могла
порушувати інтереси держави чи
суперечити чинному законодавству
України. Водночас суд зауважує, що в
разі невиконання чи неналежного
виконання умов господарського
договору сторони вправі в межах
господарсько-процесуального
законодавства вирішити наявний спір.

Згідно статті 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно підпункту 21.1.1 пункту 21.1, статті
21 Податкового кодексу України посадові
особи контролюючих органів,
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Суд зауважує, що рішення контролюючого
органу (зокрема податкове
повідомлення-рішення), прийняте на
підставі акту, повинно бути
обгрунтоване та законне і опиратись на
досліджені факти та доведені
обставини.

Крім того, відповідно до п.86.1 ст.86
Податкового кодексу України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками. У разі встановлення
під час перевірки порушень складається
акт.

Правила фіксування встановлених
перевіркою порушень передбачені п.п.5.2
п.5 розд.ІІ Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України №984
від 22.12.2010р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011р. за №34/18772 (надалі Порядок №984).
Зокрема, у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно
зокрема:

- чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

- зазначити первинні документи на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському
обліку, навести регістри
бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення;

- у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів.

Всупереч вказаним вимогам,
відповідачем у акті перевіркизміст
порушень викладено не чітко, не
вказані первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку
та які підтверджують наявність
порушень. Акт перевірки, на підставі
якого було прийняте оспорювань
податкове повідомлення-рішення, як
джерело доказової бази при виявленні
порушення вимог податкового та іншого
законодавства, був складений з
ігноруванням наявних у позивача
первинних документів, що фіксують
здійснення ним господарської операції
і пов'язані з обчисленням і сплатою
податків і зборів.

Як вже було зазначено вище в акті
перевірки відсутні посилання на
первинні бухгалтерські документи, інші
документи, докази що достовірно
підтверджують висновки податкового
органу про наявність порушень.

Оскільки у даній справі оспорюються
прийняті відповідачем - суб'єктом
владних повноважень, за результатами
проведеної перевірки податкові
повідомлення-рішення, суд відповідно
до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє
чи прийняті вони: на підставі, у межах
повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, безсторонньо,
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, пропорційно та своєчасно.

Матеріали справи свідчать, що спірні
податкові повідомлення-рішення не
відповідають вказаним критеріям
правомірності.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. У
відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірність
прийнятих податкових повідомлень
-рішень.

Враховуючи сукупність наведених
обставин, наряду із правовою
специфікою податкових
повідомлень-рішень, як актів органів
державної податкової служби України,
яка полягає у тому, що владний припис
таких правових актів індивідуальної
дії міститься безпосередньо в самому
податковому повідомленні-рішенні, а
мотиви його винесення, тобто обставини,
яким керувався суб'єкт владних
повноважень, - у відповідному акті
перевірки, на підставі якого і
приймався такий правовий акт
індивідуальної дії, суд прийшов до
висновку, що відповідач при прийнятті
податкового повідомлення- рішення №
та № від 18.10 2013 року діяв не
на підставі, не в межах повноважень та
не в спосіб визначений чинним
законодавством, а тому вказані
податкові повідомлення-рішення є
протиправними, такими, що прийняті без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішень і
підлягають скасуванню, а позовні
вимоги - задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області №
від 18.10.2013 року про визначення
суми грошового зобовязання з податку
на прибуток з штрафними санкціями та №
від 18.10.2013 року про застосування
штрафних санкцій

Присудити на користь позивача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рівнетермопродукт"
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 564,34 грн

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Махаринець Д. Є.