Справа № 2а-757/12/0770
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/67957/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.,

та секретаря Бруя
О.Д.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області про поновлення на роботі та
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу,

встановила:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області про поновлення на роботі та
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2012
року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено. Наказ Управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області № 15-0 від 22.02.2012 про звільнення
ОСОБА_2 скасовано, поновлено на посаді
головного спеціаліста - програміста
відділу персоніфікованого обліку та
надходження платежів в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області з 22.02.2012. Стягнуто з Управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області на користь позивача
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 22.02.2012 по
13.06.2012.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2012 року скасовано. Прийнято нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2012 року скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 працювала в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області та займала посаду головного
спеціаліста.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 14.11.2011 №1184 «Про
затвердження граничної чисельності
працівників територіальних управлінь
центральних органів виконавчої влади»
та наказу Пенсійного фонду України від
05.12.2011 №178 «Про граничну чисельність
працівників органів Пенсійного фонду
України», Головним управлінням
Пенсійного фонду України в
Закарпатській області було винесено
наказ №124 від 12.12.2011 «Про чисельність
працівників органів Пенсійного фонду
України в Закарпатській області».

Наказом від 20.12.2011 № 292 «Про введення в
дію змін до штатного розпису
Управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області» було затверджено новий
штатний розпис від 01.12.2011. В силу вимог
зазначених наказів в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі було проведено
скорочення штатних посад та
затверджено граничну чисельність
працівників районного органу
пенсійного фонду.

Згідно витягу з додатку до наказу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області від
12.12.2011 № 124 штатна чисельність
Управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області складала 32 особи, з яких 30 -
державні службовці.

21 грудня 2011 року Управлінням
Пенсійного фонду України в
Закарпатській області було прийнято
наказ №101-0 «Про попередження про
звільнення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5», відповідно до якого, позивача
було попереджено про наступне
звільнення з 22.02.2012 у зв'язку з
реорганізацією структурних
підрозділів та ліквідацією посад
Управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі згідно частини 1
статті 49 Кодексу законів про працю
України.

Разом з попередженням про майбутнє
звільнення, згідно протоколу № 70 від
20.12.2012 ОСОБА_2 було запропоновано
прийняти участь у конкурсному відборі
на заміщення вакантної посади
головного спеціаліста відділу з
призначення пенсій, який був
оголошений в районній газеті
«Верховина» від 03.12.2012 №86, на що
позивачем надано Голові конкурсної
комісії Управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області заяву
про допущення її до участі у
конкурсному відборі на заміщення
вакантної посади.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та приймаючи рішення про
відмову в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що на конкурсному відборі по заміщенню
вакантної посади головного
спеціаліста відділу з призначення
пенсій позивачем було
продемонстровано незадовільний
рівень знань галузевого законодавства,
а право на зайняття посади нормативно
регламентовано лише на підставі
конкурсного відбору, а не з підстав
запропонованої роботи внаслідок
реорганізації чи скорочення
чисельності штатних працівників
установи чи організації.

Проте, колегія суддів з такими
висновками суду погодитись не може з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

За змістом вказаної норми Закону, при
ліквідації підприємства (установи,
організації) правила пункту 1 статті 40
Кодексу законів про працю України
можуть застосовуватись і в тих
випадках, коли після припинення
діяльності підприємства одночасно
утворюється нове підприємство. В цих
випадках працівник не вправі вимагати
поновлення на роботі на новоутвореному
підприємстві, якщо він не був
переведений туди в установленому
порядку.

Згідно з частиною 1 статті 492 Кодексу
законів про працю України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до пункту 1 статті 42 Кодексу
законів про працю України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається сімейним - при
наявності двох і більше утриманців, а
також відповідно до пункту 3 цієї ж
статті працівникам з тривалим
безперервним стажем роботи на даному
підприємстві, в установі, організації.

Підставою для відмови у задоволенні
позову ОСОБА_2 суд апеляційної
інстанції зазначив необхідність
позивачу взяти учать у конкурсі на
заміщення посади. Разом з цим,
відповідно до підпункту "б" пункту 1
постанови Кабінету Міністрів України
"Про деякі питання застосування статей
4, 15, 27 Закону України "Про державну
службу" №423 від 17.06.1994, без конкурсного
відбору або стажування можуть
прийматися державні службовці, які
перебували на відповідних посадах, в
тому числі в тих, що ліквідуються, до
новостворених органів державної
виконавчої влади.

Відповідно до частини 2 статті 40
Кодексу законів про працю України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу. Натомість позивачу було
запропоновано взяти участь у конкурсі
на заміщення вакантної посади, що є
прямим та грубим порушенням трудового
законодавства.

Крім того, встановлено, що на наявну
вакантну посаду, яка існувала на момент
попередження та звільнення позивача,
за умовами конкурсного відбору було
прийнято іншу особу, яка не була
працівником Управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області та не мала
переважного права на зайняття
вакантної посади визначеного статтею
42 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правомірними та погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідачем при звільненні не були
додержані вимоги статтей 40, 42, 49-2
Кодексу законів про працю України.

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено відповідно до
закону і скасоване помилково, а тому
касаційна скарга підлягає задоволенню,
рішення суду апеляційної інстанції
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року - скасувати.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області про поновлення на роботі та
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу - залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф.
Загородній