Справа № 0526/3004/2012
Суддя: Ситенко А. І.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МАКІЇВКИ
Провадження № 2-а/268/3/14 Справа №
268/3660/13-а П о с т а н о в а
і м е н е м У к р а ї н и
03 березня 2014 року
Кіровський районний суд міста
Макіївки Донецької області у складі:
головуючий суддя
секретарі Поляковій О.І.
участю: позивача ОСОБА_1
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Комунтранс», Макіївської міської ради
про визнання протиправним та
скасування рішення Макіївської
міської ради від 30 листопада 2011 року №
15/8 в частині затвердження пункту 12.2
«Правил благоустрою, санітарного
утримання території, забезпечення
чистоти і порядку в м. Макіївка»,
ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до: комунального підприємства
«Комунтранс», адміністративної
комісії при Кіровській районній
адміністрації Макіївської міської
ради, Кіровської районної
адміністрації Макіївської міської
ради, Макіївської міської ради про
визнання протиправними дій службових
осіб, скасування постанови по справі
про адміністративне правопорушення,
визнання протиправним та скасування
рішення Макіївської міської ради від 30
листопада 2011 року № 15/8 в частині
затвердження пункту 12.2 «Правил
благоустрою, санітарного утримання
території, забезпечення чистоти і
порядку в м. Макіївка».

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Макіївки від 23 вересня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до комунального
підприємства «Комунтранс»,
Макіївської міської ради про визнання
протиправним та скасування рішення
Макіївської міської ради від 30
листопада 2011 року № 15/8 в частині
затвердження пункту 12.2 «Правил
благоустрою, санітарного утримання
території, забезпечення чистоти і
порядку в м. Макіївка» виділені в
окреме провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
заявлені позовні вимоги, в
обґрунтування яких послався на факти і
обставини, викладені у позовній заяві,
та зазначив, що пунктом 12.2 «Правил
благоустрою, санітарного утримання
території, забезпечення чистоти і
порядку в м. Макіївка», затверджених
рішенням Макіївської міської ради від
30 листопада 2011 року № 15/8, на власників
або наймачів, користувачів, у тому
числі орендарів земельних ділянок,
покладений обов'язок укладати договори
з юридичними особами, які у
встановленому порядку визначені
виконавцем послуг на вивезення
побутових відходів з певної території
населеного пункту, здійснювати оплату
таких послуг та забезпечувати
роздільне збирання побутових відходів.
З даною нормою він не згодний, оскільки
зазначені положення суперечать
Типовому договору про надання послуг з
вивезення побутових відходів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 10 грудня 2008 року
№ 1070, який є двостороннім договором,
всупереч чому пункт 12.2 Правил не
містить вимог, які б зобов'язували саме
виконавців послуг на вивезення
побутових відходів укладати договори
зі споживачами таких послуг. Чинним
законодавством України: Цивільним
кодексом, Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
загальні положення про договір,
зокрема щодо свободи договору, однак
положення пункту 12.2 Правил дозволяють
виконавцю послуг нав'язувати споживачу
завідомо незаконний договір, чим
надають виконавцю таких послуг не
передбачені законом переваги.

Посилаючись на наведені обставини та
їх правове обґрунтування, позивач
просить суд визнання протиправним та
скасування рішення Макіївської
міської ради від 30 листопада 2011 року №
15/8 в частині затвердження пункту 12.2
«Правил благоустрою, санітарного
утримання території, забезпечення
чистоти і порядку в м. Макіївка».

Представник Макіївської міської ради -
юрисконсульт Малофєєнко Н.Ю. позов не
визнала, пославшись на його
безпідставність, та у судовому
засіданні пояснила, що відповідач при
прийнятті рішення Макіївської міської
ради від 30 листопада 2011 року № 15/8,
зокрема пункту 12.2 «Правил благоустрою,
санітарного утримання території,
забезпечення чистоти і порядку в м.
Макіївка», діяв відповідно до
встановлених законом повноважень, за
відсутності їх перевищень,
дотримувався встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення,
тому з боку відповідача при прийнятті
оскаржуваного рішення не було допущено
будь - яких порушень законодавства. На
викладених пояснень просила суд
відмовити позивачу у задоволенні
заявлених позовних вимог у повному
обсязі.

Комунальне підприємство «Комунтранс»,
яке належним чином повідомлене про час
і місце судового розгляду справи, не
використало наданого законом права на
участь свого представника у судовому
засіданні, надавши заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, вивчивши
матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (стаття 11 ЦПК України) установив
наступне.

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджено, що рішенням Макіївської
міської ради від 30 листопада 2011 року №
15/8 у новій редакції були затверджені
«Правила благоустрою, санітарного
утримання території, забезпечення
чистоти і порядку в м. Макіївка» (далі
за текстом - Правила благоустрою), якими
встановлюються порядок благоустрою та
утримання територій об'єктів
благоустрою міста Макіївки,
регулюються права та обов'язки
учасників правовідносин у сфері
благоустрою території міста, які
спрямовані на створення сприятливих
умов для життєдіяльності людини, і є
обов'язковими для виконання на
території міста Макіївки всіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності та підпорядкування, органами
самоорганізації населення, а також
громадянами, у тому числі іноземцями та
особами без громадянства (пункт 1.1).

В судовому засіданні позивач
стверджував, що пункт 12.2 Правил
благоустрою порушує вимоги
законодавства України, зокрема,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та суперечить положенням
постанови Кабінету Міністрів України
від 10 грудня 2008 року № 1070, якою
затверджений Типовий договір про
надання послуг з вивезення побутових
відходів.

Відповідно до частини 1 статті 140
Конституції України, місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
гарантовано, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування визначає Закон України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

Частина 1 статті 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначає, що сільські, селищні, міські
ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
відповідні територіальні громади та
здійснюють від їх імені та в їх
інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 144 Конституції України, органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Як зазначено у рішенні Конституційного
Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 у
справі за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування), органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію (пункт 4).

Враховуючи наведене, незалежно від
того чи має рішення органів місцевого
самоврядування нормативний характер,
воно є обов'язковим до виконання в
межах відповідної територіальної
громади.

Пунктом 44 статті 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної міської
ради вирішується питання встановлення
відповідно до законодавства правил з
питань благоустрою території,
населеного пункту, забезпечення в
ньому чистоти і порядку.

Правові, економічні, екологічні,
соціальні та організаційні засади
благоустрою населених пунктів і
спрямований на створення умов,
сприятливих для життєдіяльності
людини, врегульовано Законом України
«Про благоустрій населених пунктів».

Згідно частини 1 статті 3 зазначеного
Закону, система благоустрою населених
пунктів включає: 1) управління у сфері
благоустрою населених пунктів; 2)
визначення суб'єктів та об'єктів у
сфері благоустрою населених пунктів; 3)
організацію благоустрою населених
пунктів; 4) стандартизацію і нормування
у сфері благоустрою населених пунктів;
5) фінансове забезпечення благоустрою
населених пунктів; 6) здійснення
державного, самоврядного і
громадського контролю у сфері
благоустрою населених пунктів; 7)
встановлення відповідальності за
порушення законодавства у сфері
благоустрою населених пунктів.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 10 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів», передбачено, що до
повноважень сільських, селищних і
міських рад у сфері благоустрою
населених пунктів належить:
затвердження місцевих програм та
заходів з благоустрою населених
пунктів; затвердження правил
благоустрою територій населених
пунктів.

Частиною 1 статті 34 Закону визначено, що
правила благоустрою території
населеного пункту (далі - Правила) -
нормативно-правовий акт, яким
установлюється порядок благоустрою та
утримання територій об'єктів
благоустрою. Правила розробляються для
всіх сіл, селищ, міст і затверджуються
відповідними органами місцевого
самоврядування. Орган місцевого
самоврядування забезпечує вільний
доступ населення до затверджених
Правил.

Положеннями частини 1 статті 12 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» передбачено, що суб'єктами у
сфері благоустрою населених пунктів є
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації,
органи самоорганізації населення,
громадяни.

В частині 1 статті 73 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що акти ради, сільського,
селищного, міського голови, голови
районної в місті ради, виконавчого
комітету сільської, селищної, міської,
районної у місті (у разі її створення)
ради, прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Пунктом 12.2 Правил, затверджених
рішенням Макіївської міської ради від
30 листопада 2011 року № 15/8 встановлено,
що власники або наймачі, користувачі, у
тому числі орендарі житлових будинків,
земельних ділянок повинні укладати
договори з юридичними особами, які в
установленому порядку визначені
виконавцем послуг на вивезення
побутових відходів з певної території
населеного пункту.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі за текстом - Закон № 1875-IV)
визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз положень зазначеного Закону
свідчить, що він належить до
нормативного акту спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Комунальні послуги, як убачається зі
змісту статті 1 Закону № 1875-IV, це
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо-та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 1-4 статті 13
наведеного Закону залежно від
функціонального призначення визначено
перелік житлово-комунальних послуг,
які поділяються на: 1) комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо-та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання внутрішнього
будинкових приміщень та прибудинкової
території, санітарно-технічне
обслуговування, обслуговування
внутрішньо будинкових мереж, утримання
ліфтів, освітлення місць загального
користування, поточний ремонт,
вивезення побутових відходів тощо); 3)
послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).
Примірні переліки житлово-комунальних
послуг та їх склад залежно від
функціонального значення визначаються
центральним органом виконавчої влади з
питань житлово-комунального
господарства.

За приписами статті 19 Закону відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Статтями 20, 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлені права та обов'язки
споживача, а також виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 10 грудня 2008 року № 1070 затверджені
Правила надання послуг з вивезення
побутових відходів, які визначають
механізм надання суб'єктами
господарювання незалежно від форми їх
власності послуг з вивезення побутових
відходів у містах, селищах і селах (далі
- послуги).

Відповідно до пункту 3 зазначених
Правил, власники або балансоутримувачі
житлових будинків, земельних ділянок
укладають договори з особою, яка
визначена виконавцем послуг з
вивезення побутових відходів та
забезпечують роздільне збирання
побутових відходів. Договір про
надання послуг укладається відповідно
до типового договору.

Таким чином, зі змісту норми закону
випливає, що необхідність укладання
договору на надання
житлово-комунальних послуг, якими у
даному випадку є вивезення побутових
відходів, передбачена законом і його
укладення визначено як обов'язок, а не
право сторін. Споживач зобов'язаний
укласти такий договір лише в разі його
підготовки виконавцем на основі
типового договору.

За приписами статті 648 Цивільного
кодексу України зміст договору,
укладеного на підставі правового акта
органа державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування,
обов'язкового для сторін (сторони)
договору, має відповідати цьому акту,
тобто Типовому договору про надання
послуг.

Типовий договір про надання послуг з
вивезення побутових відходів
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 10 грудня 2008 року
№ 1070.

Порівняльний аналіз свідчить про те, що
проект договору комунального
підприємства «Комунтранс» розроблено
на підставі типового: у його тексті
визначені передбачені статтею 26 Закону
«Про житлово-комунальні послуги»
істотні умови договору, встановлені
права, обов'язки і відповідальність
сторін.

За своєю правовою суттю зазначений
договір про надання послуг з вивезення
та розміщення твердих побутових
відходів від мешканців
багатоквартирних з конкретним
споживачем є договором приєднання,
оскільки відповідно до положень статті
634 ЦК України договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору. Договір приєднання може бути
змінений або розірваний на вимогу
сторони, яка приєдналася, якщо вона
позбавляється прав, які звичайно мала,
а також якщо договір виключає чи
обмежує відповідальність другої
сторони за порушення зобов'язання або
містить інші умови, явно обтяжливі для
сторони, яка приєдналася. Сторона, яка
приєдналася, має довести, що вона,
виходячи зі своїх інтересів, не
прийняла б цих умов за наявності у неї
можливості брати участь у визначенні
умов договору.

Статтями 7 і 71 КАС України встановлено,
що адміністративне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1
не надав суду об'єктивних,
беззаперечних доказів на
підтвердження факту того, що
запропонований відповідачем договір
позбавляє його прав, які він звичайно
мав, а також, що зазначений договір
виключає чи обмежує відповідальність
позивача, як сторони договору, за
порушення зобов'язань або містить інші
умови, які явно обтяжливі для нього.

З урахуванням викладених обставин
твердження позивача, що положення
проекту договору по істотним умовам не
відповідають типовому договору, не
знайшли свого об'єктивного
підтвердження, тому не приймаються
судом до уваги.

Суд також вважає безпідставними
посилання позивача на те, що пункт 12.2
Правил благоустрою, затверджених
рішенням Макіївської міської ради від
30 листопада 2011 року № 15/8, порушує
вимоги законодавства України, з
підстав того, що обов'язок власника
укласти договір на вивезення побутових
відходів передбачений чинними
законодавчими актами, зокрема Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги», а також Правилами надання
послуг з вивезення побутових відходів,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 10 грудня 2008 року
№ 1070.

Крім того, зважаючи на положення
частини 1 статті 73 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
затверджені рішенням Макіївської
міської ради від 30 листопада 2011 року №
15/8 Правила благоустрою є обов'язковими
до застосування у спірних
правовідносинах.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» акти органів місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Таким чином, із змісту наведеної норми
права випливає, що для застосування
вимог цієї статті суд повинен
встановити наявність певних обставин,
які свідчать про те, що орган місцевого
самоврядування, приймаючи відповідний
акт, діяв всупереч встановленим
законом повноваженням, перевищуючи їх,
без дотримання встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення
або обрав не визначені законом засоби.

Наявність (відсутність) зазначених
обставин суд повинен встановити за
допомогою належних доказів. При цьому
суд повинен оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

В матеріалах справи відсутні
об'єктивні відомості, які б викликали у
суду сумніви щодо правомірності
затвердження Макіївською міською
радою зазначених Правил. Будь-яких
беззаперечних доказів на спростування
таких висновків позивачем суду не
надано.

Приймаючи до уваги встановлені у
судовому засіданні обставини, суд
вважає, що рішення Макіївської міської
ради від 30 листопада 2011 року № 15/8 в
частині затвердження, зокрема, пункту
12.2 Правила благоустрою, прийнято в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з дотриманням встановленої
законом процедури і форми прийняття
такого рішення.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини по справі, оцінивши надані
сторонами в порядку статті 60 ЦПК
України докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 не відповідають вимогам діючого
законодавства, є необґрунтованими, а
тому відсутні передбачені законом
підстави для їх задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 7, 71, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, положеннями Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Законом
України «Про благоустрій населених
пунктів», суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Макіївської міської ради, комунального
підприємства «Комунтранс» про
визнання протиправним та скасування
рішення Макіївської міської ради від 30
листопада 2011 року № 15/8 в частині
затвердження пункту 12.2 «Правил
благоустрою, санітарного утримання
території, забезпечення чистоти і
порядку в м. Макіївка», відмовити.

Апеляційна скарга на постанову
суду подається Донецькому
Апеляційному адміністративному суду
Донецької області через Кіровський
районний суд м. Макіївки протягом
десяти днів з дня її проголошення, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення, - протягом десяти днів з
дня отримання копії цієї постанови.

Суддя:
А.І. Ситенко