Справа № 2а-325/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/56835/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова
про визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення дій, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова про визнання дій
протиправними та зобов'язання до
вчинення дій.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 17 жовтня 2011 року, в
задоволенні позову ОСОБА_3 було
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року було скасовано рішення суду
першої інстанції й позовні вимоги
ОСОБА_3 - задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова звернулось
з касаційною скаргою, в якій просить
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі, посилаючись
на порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України)
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до вимог статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 у
зв'язку із досягненням пенсійного віку
звернулася до Управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова із заявою про призначення
пенсії державного службовця, однак
відповідач фактично відмовив їй у
такому призначені у зв'язку із
недостатнім стажем роботи який
зараховується до стажу державної
служби та призначив їй пенсію за віком
з 31.07.2010.

Позивач не погодившись із зазначеним
повторно звернулась до в Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова із відповідною заявою,
проте відповідачем повторно листом від
04.10.10 №11688/03-20 відмовлено у призначенні
пенсії державного службовця.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
державну службу» (в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
на одержання пенсії державних
службовців мають право особи, які
досягли встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків - не
менше 25 років, для жінок - не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку.

До стажу державної служби відповідно
до абз.16 п.3 «Порядку обчислення стажу
державної служби», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 травня 1994 року №283 зараховується
стаж наукової роботи, набутий в
державних установах, організаціях,
закладах на посадах, визначених
переліком посад наукових
(науково-педагогічних) працівників
підприємств, установ, організацій,
вищих навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації, перебування на яких дає
право на призначення пенсії та виплату
грошової допомоги у разі виходу на
пенсію відповідно до ст.24 Закону
України «Про наукову і
науково-технічну діяльність»,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 04 березня 2004 року
№ 257 (далі - Перелік №257), незалежно від
наявності перерв у роботі.

Згідно вказаного Переліку №257, до
наукового стажу, який дає право на
призначення пенсій та виплату грошової
допомоги у разі виходу на пенсію
відповідно до ст.24 Закону України «Про
наукову і науково-технічну
діяльність», зараховується стаж роботи
на посадах, зокрема молодшого
наукового співробітника, провідного
архітектора та провідного інженера.

Робота позивача на цих посадах
підтверджується трудовою книжкою та
довідкою Державного підприємства
«Український регіональний
спеціалізований
науково-реставраційний інститут» від
19.01.2010 №25 (а.с.10-11).

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, на час звернення до
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова із заявою
про призначення пенсії державного
службовця стаж роботи позивача на
вищезазначених посадах наукових
працівників становив зокрема з 15.09.1978
по 10.07.1979 та з 03.11.1980 по 03.04.1992 більше 12
років, а на посадах власне державного
службовця з 06.04.1992 по 17.06.2005 становив 12
років 8 місяців та 3 дні (що
підтверджується і самим відповідачем у
поданих запереченнях).

В силу ст.24 Закону України «Про наукову
і науково-технічну діяльність» для
осіб, які працюють на посадах, що згідно
із законодавством належать до посад
державного службовця, попередній стаж
наукової роботи, набутий у державних
установах, організаціях, закладах,
зараховується до стажу державної
служби незалежно від наявності перерв
у роботі, а для осіб, які працювали
(працюють) на посадах наукових
(науково-педагогічних) працівників,
попередній стаж державної служби
зараховується до стажу наукової роботи
незалежно від наявності перерв у
роботі.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що стаж роботи
позивача на посадах наукових
працівників визначених у Переліку №257
у відповідності до положень ст.24 Закону
України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» повинен
бути зарахований до стажу державної
служби.

Таким чином, загальний стаж державної
служби позивача становить більше 20
років, що дає їй у відповідності до ст.37
Закону України «Про державну службу»
право на одержання пенсії державного
службовця незалежно від місця роботи
на час досягнення пенсійного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована апеляційним судом, а в справі
ухвалено нове законне рішення, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду апеляційної інстанції залишити
без змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: