Справа № 824/2864/13-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/2864/13-а

12:00

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

за участю секретаря судового
засідання -Антонюка О.В.;

з участю:

представника позивача - Коубіш А.П.;

відповідача - ОСОБА_2;

представників відповідача - ОСОБА_3,
ОСОБА_4;

третьої особи - ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Кіцманської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області до ОСОБА_2, третя
особа яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_5, про визнання
договорів недійсними,-

ВСТАНОВИВ :

В поданому до суду адміністративному
позові Кіцманська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області (далі-позивач), просив суд
визнати недійсними наступні договори
дарування:

-Договір дарування ОСОБА_2 своїй
дружині ОСОБА_6, від 26.05.2013 ВТЕ 503332
автомобіля МЕRSEDES-ВЕNZ 110СDІ
пасажирський, 2002 р.в., номерний знак
НОМЕР_9;

-Договір дарування ОСОБА_2 своїй
дружині ОСОБА_6 від 26.05.2013 ВТЕ 503333
автомобіля МЕRSEDES-ВЕNZ 110СDІ,
пасажирський, 2002 р.в., номерний знак
НОМЕР_1;

-Договір дарування ОСОБА_2 своїй
дружині ОСОБА_6 від 26.05.2013 ВТЕ 503334
автомобіля МЕRSEDES-ВЕNZ 315
вантажопасажирський -В, сірий, 2007 р.в.,
державний номерний знак НОМЕР_2;

-Договір дарування ОСОБА_2 своїй
дружині ОСОБА_6 від 26.05.2013 ВТЕ 503335
автомобіля ГАЗ 53Б самоскид-С, державний
номерний знак НОМЕР_3;

-Договір дарування ОСОБА_2 своїй
дружині ОСОБА_6 від 26.05.2013 ВТЕ 503336
автомобіля ГАЗ-САЗ 3507, 1986 р.в.,
вантажний, номерний знак НОМЕР_10;

-Договір дарування ОСОБА_2 своїй
дружині ОСОБА_6 від 26.05.2013 ВТЕ 503337
автомобіля ГАЗ-САЗ 3507, 1987 р.в.,
вантажний, номерний знак НОМЕР_5.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що приватний підприємець
ОСОБА_2 отримавши 7 грудня 2012 року
податкове повідомлення-рішення №
від 03.12.2012 року на суму 106189,53 грн.
усвідомлюючи, що при виникненні
податкового боргу на все його майно
поширюється право податкової застави,
29 травня 2013 року здійснив дії по
відчуженню більшої частини належного
йому на правах власності наявного
майна, а саме: автомобіль МЕRSEDES-ВЕNZ 110СDІ
пасажирський, 2002 р.в., номерний знак
НОМЕР_9; автомобіль МЕRSEDES-ВЕNZ 110СDІ,
пасажирський, 2002 р.в., номерний знак
НОМЕР_1; автомобіль МЕRSEDES-ВЕNZ 315
вантажопасажирський -В, сірий, 2007 р.в.,
державний номерний знак НОМЕР_2;
автомобіль ГАЗ 53Б самоскид-С, державний
номерний знак НОМЕР_3; автомобіль
ГАЗ-САЗ 3507, 1986 р.в., вантажний, номерний
знак НОМЕР_10; автомобіль ГАЗ-САЗ 3507, 1987
р.в., вантажний, номерний знак НОМЕР_5.

Вказані автомобілі ОСОБА_2 через
приватного нотаріуса Заставнівського
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_5
документально (згідно договору
дарування) переоформив на свою дружину
ОСОБА_6.

Позивач вважає, що відповідач при
наявності податкового боргу вчинив
правочин спрямований на відчуження
майна, тобто свідомо передав його іншій
особі з метою уникнення опису в
податкову заставу даного майна, яке у
подальшому згідно ст.95 Податкового
кодексу України за рішенням суду могло
б бути реалізованим, а виручені від
його реалізації кошти спрямовані на
погашення наявного податкового боргу в
сумі 104,3 тис. грн. Позивач вважає, що
зазначені правочини посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави. А тому відповідач
просить суд визнати недійсними
договори дарування транспортних
засобів.

Відповідач, не погоджуючись із
позовними вимогами надав суду письмові
заперечення в яких зазначив, що на
майно (автомобілі), яке перебувало у
власності відповідача як фізичної
особи, поширюється право податкової
застави, однак як передбачено п.89.2 ст.89
Податкового кодексу України, з
урахуванням положень цієї статті право
податкової застави поширюється на
будь-яке майно платника податків, яке
перебуває в його власності
(господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде права
власності у майбутньому.

З аналізу даної норми Податкового
кодексу України випливає, що право
податкової застави поширюється лише на
майно платника податків, тобто в даному
випадку на майно фізичної особи
підприємця, Реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_4 ОСОБА_2, а не на майно фізичної
особи ОСОБА_2 Також відповідач
зазначив, що позивач не наводить
достовірних фактів, яким саме
інтересам держави договори дарування
суперечать.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_5
заперечення на адміністративний позов
не надав.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Відповідач та представники
відповідача в судовому засіданні
заперечували проти позовних вимог та
просили суд відмовити у їх задоволенні
у повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_5 заперечував проти
позовних вимог, та просив суд відмовити
у їх задоволенні у повному обсязі,
мотивуючи це тим, що при посвідченні
зазначених договорів ним не було
порушено жодної норми діючого
законодавства. Посвідчуючи зазначені
договори ним також було перевірено всі
реєстри обтяжень рухомого майна, в яких
була відсутня інформація про будь-які
обтяження щодо вказаних автомобілів.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши та оцінивши надані
докази в сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
у задоволенні адміністративного
позову слід відмовити у повному обсязі
з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини у
справі та відповідні їм
правовідносини.

Документальною позаплановою виїзною
перевіркою дотримання податкового
законодавства фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 за період з
01.05.2012 року по 30.06.2012 року встановлено
порушення п.198.6 ст.198 та п. 201.10 ст.201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 70793,02
грн. Результати перевірки оформлені
актом №1474/1700/НОМЕР_4 від 16.11.2012 року "Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки
дотримання вимог податкового
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2 за період з 01.05.2012 року по
30.06.2012 року".

На підставі акту перевірки начальником
Кіцманської МДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 03.12.2012 року
№, яким донараховано основного
платежу з ПДВ на суму 70798,02 грн. та
застосовано штрафну санкцію в сумі
35396,51 грн.(а.с. 16).

12 березня 2013 року постановою
Чернівецького окружного
адміністративного суду скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кіцманської МДПІ № від 03.12.2012
року.

15 травня 2013 року постановою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу Кіцманської міжрайонної
державної податкової інспекції
Чернівецької області Державної
податкової служби задоволено.
Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року, - скасовано. Прийнято нову
постанову, згідно якої у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2 до
Кіцманської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернівецької
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення, - відмовлено (а.с.
6-7).

26 травня 2013 року між ОСОБА_2
(Дарувальник) та ОСОБА_6 (Обдаровувана)
укладено договори дарування, згідно
яких дарувальник передав безоплатно у
власність, а обдаровувана прийняла у
власність як дарунок належний
Дарувальнику на праві приватної
власності вантажний автомобіль,
самоскид, марки ГАЗ-САЗ, модель - 3507, 1987
року випуску, шасі - НОМЕР_11, державний
номерний знак НОМЕР_5(а.с. 64-65), вантажний
автомобіль, самоскид, марки ГАЗ-САЗ,
модель - 3507, 1986 року випуску, шасі -
НОМЕР_12, державний номерний знак
НОМЕР_6(а.с. 66-67), вантажний автомобіль,
самоскид, марки ГАЗ, модель - 53 Б, 1971 року
випуску, шасі - НОМЕР_13, державний
номерний знак НОМЕР_7(а.с. 68-69),
вантажопасажирський автомобіль, марки
МЕRSEDES-ВЕNZ, модель - 315, 2007 року випуску,
кузов - НОМЕР_14, державний номерний знак
НОМЕР_2(а.с. 70-71), легковий пасажирський
автомобіль марки МЕRSEDES-ВЕNZ, модель - 110,
2002 року випуску, кузов - НОМЕР_15,
державний номерний знак НОМЕР_8(а.с. 72-73),
легковий пасажирський автомобіль
марки МЕRSEDES-ВЕNZ, модель - 110CDI, 2002 року
випуску, кузов - НОМЕР_16, державний
номерний знак НОМЕР_9(а.с. 74-75).

05 липня 2013 року постановою
Чернівецького окружного
адміністративного суду підтверджено
обґрунтованість рішення про
накладення адміністративного арешту
майна платника податків - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с. 8-10).

До вказаних правовідносин суд
застосовує наступні положення
законодавства та робить висновки по
суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.89.2 ст.89 Податкового
кодексу України право податкової
застави поширюється на будь-яке майно
платника податків, яке перебуває в його
власності (господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.717 Цивільного кодексу
України, за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Судом встановлено, що 26 травня 2013 року
між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_6
(Обдаровувана) укладено договори
дарування, згідно яких дарувальник
передає безоплатно у власність, а
Обдаровувана приймає у власність як
дарунок належний Дарувальнику на праві
приватної власності вантажний
автомобіль, самоскид, марки ГАЗ-САЗ,
модель - 3507, 1987 року випуску, шасі -
НОМЕР_11, державний номерний знак
НОМЕР_5(а.с. 64-65), вантажний автомобіль,
самоскид, марки ГАЗ-САЗ, модель - 3507, 1986
року випуску, шасі - НОМЕР_12, державний
номерний знак НОМЕР_6(а.с. 66-67),
вантажний автомобіль, самоскид, марки
ГАЗ, модель - 53 Б, 1971 року випуску, шасі -
НОМЕР_13, державний номерний знак
НОМЕР_7(а.с. 68-69), вантажопасажирський
автомобіль, марки МЕRSEDES-ВЕNZ, модель - 315,
2007 року випуску, кузов - НОМЕР_14,
державний номерний знак НОМЕР_2(а.с. 70-71),
легковий пасажирський автомобіль
марки МЕRSEDES-ВЕNZ, модель - 110, 2002 року
випуску, кузов - НОМЕР_15, державний
номерний знак НОМЕР_8(а.с. 72-73), легковий
пасажирський автомобіль марки
МЕRSEDES-ВЕNZ, модель - 110CDI, 2002 року випуску,
кузов - НОМЕР_16, державний номерний знак
НОМЕР_9(а.с. 74-75), які посвідчені
приватним нотаріусом Заставнівського
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_5

Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Аналізуючи викладене вище, суд вважає,
що ОСОБА_6 на час посвідчення договорів
дарування була і є добросовісним
набувачем автомобілів. На час
укладення зазначених договорів
відповідач в силу вимог ст.388 ЦК України
не позбавлений був права відчужувати
транспорті засоби, власником яких він
являвся на законних підставах.

Нормами пп. 20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового
Кодексу України податковий орган
наділений правом звертатись до суду, у
тому числі подавати позови до
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, щодо визнання
оспорюванних правочинів недійсними та
застосування визначених
законодавством заходів, пов'язаних із
визнанням правочинів недійсними, а
також щодо стягнення в дохід держави
коштів, отриманих за нікчемними
договорами.

Частиною 1 ст.203 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) визначено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Отже, правочин, укладений з метою, що
суперечить інтересам держави та
суспільства, суперечить і моральним
засадам суспільства. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч.5 ст.203 ЦК України). Недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) цієї вимоги є підставою для
визнання правочину недійсним.

У ЦК України поділено недійсні
правочини на дві групи: оспорювані та
нікчемні. Різниця між ними полягає у
тому, що оспорюваний правочин є
недійсним у силу визнання його судом, а
нікчемний - у силу припису закону. У
цьому випадку визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

В ході судового розгляду справи не
встановлено, а позивачем не доведено
умисел відповідача про те, що договори
дарування були спрямовані на порушення
інтересів держави і суспільства.

Згідно з пунктами 4-6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010 р. № 984 та зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 12.01.2011 р.
за № 34/18772, акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень норм
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. Факти виявлених
порушень вказаного законодавства
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та повною
мірою з посиланням на первинні або інші
документи, зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів з посиланням на відповідні
норми чинного законодавства.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, податковим органом за
результатами перевірки було складено
акт та винесено податкове
повідомлення-рішення від 03.12.2012р., яким
донараховано відповідачу платіж по ПДВ
та застосовано штрафну санкцію.
Прийняте податкове повідомлення -
рішення (як зазначено вище в подальшому
оскаржувалось відповідачем в судовому
порядку) ґрунтувалось на результатах
перевірки податкового органу, що
оформлено було відповідним актом.

Натомість звертаючись до суду і
реалізовуючи право визначене ст.20 ПК
України щодо визнання правочину
недійсним, податковий орган свої
обґрунтування побудував виключно на
припущеннях, не довівши викладені в
адміністративному позову доводи
жодним доказом, в тому числі і
матеріалами перевірки.

На думку суду висновки податкового
органу про недійсність правочину, що
суперечать інтересам держави та
суспільства повинні робитись під час
здійснення контрольно-перевірочної
роботи, і податковий орган повинен
відобразити вказане в акті перевірки.

Слід також зазначити, що відповідно до
витягів з Державного реєстру обмежень
рухомого майна від 26.05.2013 року наданих
на запит приватного нотаріуса
Заставнівського районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_5, при посвідченні
договорів дарування, в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна про
податкові застави, була відсутня
інформація щодо будь-яких обтяжень по
зазначених вище транспортних засобах,
що в свою чергу виключає порушення норм
Податкового та Цивільного
законодавства зі сторони відповідача,
а також і нотаріуса здійснюючи
професійну діяльність (а.с. 77-83).

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В ході судового розгляду справи
позивачем не доведено того факту, що
посвідчені нотаріусом договори
дарування на час їх укладення
суперечили інтересам держави і
суспільства, в тому числі і моральним
засадам, а тому в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. У зв'язку з
відсутністю таких витрат, суд не
вирішує питання про стягнення судових
витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова у повному обсязі
складена 11 березня 2014 року «з
урахуванням святкових та вихідних
днів».

Суддя
О.В.
Боднарюк