Справа № 2а-9503/12/0170/27
Суддя: Іщенко Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 2а-9503/12/0170/27

05.03.14 м. Севастополь
Севастопольський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Іщенко Г.М.,

суддів Санакоєвої М.А. ,

Омельченка В. А.

розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу № 2а-9503/12/0170/27 за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у місті
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Тоскіна Г.Л. ) від
14.01.2014

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Державної податкової інспекції у
місті Сімферополі Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим (вул. Мати Залки, буд.1/9,
місто Сімферополь, Автономна
Республіка Крим, 95053)

про визнання протиправними та
скасування наказу і податкових
повідомлень-рішень, визнання
протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від14.01.2014
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено:
визнані протиправними та скасовані
податкові повідомлення- рішення
Державної податкової інспекції у місті
Сімферополі Автономної Республіки
Крим Державної податкової служби: №
від 23.08.2012 та № від 23.08.2012,
вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з даним рішенням
суду, Державна податкова інспекція у
місті Сімферополі Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просить
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
14.01.2014 скасувати та прийняте нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити у зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального
права.

Правом на участь у судовому засіданні
сторони не скористались. Про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином та своєчасно.
Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України неприбуття у
судове засідання сторін, належним
чином повідомлених про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи, є
підставою для розгляду справи в
порядку письмового провадження.

Колегія суддів знаходить
можливим апеляційний розгляд справи у
відсутність сторін, визнаючи
достатніми для розгляду апеляційної
скарги наявні в матеріалах справи
письмові докази.

Розглянувши справу в порядку статей 195,
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2(з
урахуванням уточнень до позовної
заяви) звернулася до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у місті
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим (з урахуванням ухвали суду від
05.12.2013 щодо заміни відповідача) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомленнь-рішеннь від
23.08.2012:№ про збільшення грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість у сумі 82877,50 грн., у тому числі:
основний платіж-66302,00 грн. та штрафні
санкції- 16575,50 грн. та № про
збільшення грошових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
28575,38 грн., у тому числі: основний
платіж-22460,30грн. та штрафні санкції-6115,08
грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
необґрунтованість збільшення позивачу
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість та з податку на доходи
фізичних осіб, оскільки господарські
операції з придбання товарів у ПП "Пан
буд", ПП "Базис торг", ПП "Комманд" мають
реальний характер, рух товарів від
продавця до покупця, доставка товару та
подальше його використання у
господарській діяльності позивача
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, тому
спірні податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.

Із такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи та вимогам
матеріального права, що регулює спірні
правовідносини.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних
суддів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом
(стаття 6 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутися до
адміністративного суду з позовом, якщо
він вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено його
права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача має довести належними та
допустимими доказами саме відповідач.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що 23.08.2012 відповідачем
прийняти податкові
повідомлення-рішення:№ про
збільшення грошових зобов'язань з
податку на додану вартість у сумі 82877,50
грн., у тому числі: основний платіж-66302,00
грн. та штрафні санкції- 16575,50 грн. та
№ про збільшення грошових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 28575,38 грн., у тому
числі: основний платіж-22460,30грн. та
штрафні санкції-6115,08 грн.

Передумовою збільшення позивачу
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість та з податку на доходи
фізичних осіб став акт від 09.08.2012
№4371/17-1/ документальної
позапланової невиїзної перевірки
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з
питань взаємовідносин з ПП "Пан буд", ПП
"Базис торг", ПП "Комманд" за період з
01.01.2009 по 31.12.2011.

Перевіркою встановлені порушення
позивачем: пункту 177.1, пункту177.2. статті
177 Податкового кодексу України по
операціям з придбання товарів у ПП "Пан
буд", ПП "Базис торг", ПП "Комманд" за
період, що перевірявся, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість всього у сумі 66302,00 грн., тому
підлягає донарахуванню сума
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 28575,38 грн., у
тому числі: основний платіж-22460,30грн.,
штрафні санкції-6115,08грн.; підпункту 7.4.1,
підпункту7.4.5 пункту7.4, підпункту 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", пункту198.1,
пункту 198.3., пункту 198.6 статті 198, пункту
200.1 статті 200 Податкового кодексу
України по операціям з придбання
товарів у ПП "Пан буд", ПП "Базис торг", ПП
"Комманд" за період, що перевірявся, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього у сумі 66302,00 грн.,
тому підлягає донарахуванню сума
зобов'язань з податку на додану
вартість у розмірі 82877,50 грн., у тому
числі: основний платіж-66302,00 грн.,
штрафні санкції-16575,50 грн.

Оподаткування прибутків,
отриманих фізичною особою від продажу
їм товарів (надання послуг, виконання
робіт) в межах його підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи у 2011 році здійснюється за
правилами, встановленим розділом IV
"Податок на доходи фізичних осіб"
Податкового кодексу України, який
набрав чинності 01.01.2011. З 01.04.2011 порядок
формування податкових витрат,
встановлений ІІІ розділом Податкового
кодексу України.

До складу витрат, платник має право
віднести тільки ті витрати, які
підтверджені первинними документами
витрачених сум (платіжними
документами) та тільки ті витрати, за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід. Тобто, до податкових витрат
звітного періоду включаються не всі
підряд видатки, а тільки та їх частина,
яка прямо відповідає цьому доходу.

Згідно приписам Податкового кодексу
України до податкового кредиту
підлягає включенню частина податку,
сплачена (нарахована) платником
податку, що придбав товари та послуги,
їх постачальникам з метою подальшого
використання у господарської
діяльності, а відтак отримання товару,
що підтверджено належним чином
оформленою податковою накладною, є
підставою для виникнення права
платника податку на податковий кредит.
Податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснено і підтверджено належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції.

Ознаками останньої є:

1) рух активів в процесі здійснення
господарської операції, що
підтверджується первинними
документами, а також фізичними,
технічними, технологічними
можливостями контрагентів за змістом
здійснюваної господарської операції;

2) встановлення податкового статусу
постачальника товарів, придбання яких
є підставою для нарахування
податкового кредиту, а саме реєстрація
особи, яка видає податкову накладну, у
якості платника податку на додану
вартість на момент вчинення
господарської операції, з урахуванням
можливої обізнаності
контрагента у наявності дефектів у
правовому статусі останнього як
платника податку на додану вартість;

3) встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів та господарською
діяльністю платника податку, що
підтверджується наявністю певної
господарської мети використання
придбаного товару в межах
господарської діяльності.

Тобто, реальність вчинених
господарських операцій
характеризується: реальним рухом
активів в процесі здійснення
господарської операції (первинними
документами, а також фізичними,
технічними, технологічними
можливостями контрагентів за змістом
здійснюваної господарської операції);
податковим статусом контрагента
позивача як платника податку на додану
вартість на час здійснення
господарської операції; наявністю
безпосереднього зв'язку між фактом
придбання товарів та господарською
діяльністю позивача; наявністю
господарської мети при укладенні
правочину з контрагентом позивача.

Підтвердження постачання товару,
підтвердження факту оприбуткування
вказаного товару за перевіряємий
період, підтвердження факту сплати за
вказаний товар за перевіряємий період,
підтвердження використання в
господарській діяльності вказаного
товару за перевіряємий період, може
свідчити про реальність вчинення
відповідних господарських операцій, а
відтак, доводити правильність
нарахування податкового кредиту.

Неспроможними визнаються судовою
колегією доводи апеляційної скарги
щодо завищення позивачем суми
податкових витрат по взаємовідносинам
з ПП "Пан буд", ПП "Комманд" на суму 163068,74
грн., що призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на суму
24460,31грн. за період 2011 рік через
наступне.

Як свідчать матеріали справи між
позивачем(Покупець) та ПП "Пан
буд"(Продавець) було укладено договір
купівлі-продажу № 2/100 від 04.05.2011,
відповідно до якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця майно, а Покупець прийняти
зазначене у договорі майно (плівка
пакувальна, пакети, спецодяг) та
сплатити його вартість.

Заявником апеляційної скарги не
враховано, що на виконання умов
вказаного договору ПП "Пан буд" були
передані товарно-матеріальні цінності
(плівка пакувальна, пакети, спецодяг),
що підтверджується відповідними
видатковими накладними, загалом було
отримано товарів на загальну суму 204627,76
грн. у тому числі податок на додану
вартість- 34104,64 грн. Позивачем повністю
сплачена вартість, отриманих від ПП
"Пан буд" товарів на суму 204627,76 грн. у
тому числі податок на додану вартість
34104,64 грн., що підтверджується
фіскальними чеками позивача та
висновком судової економічної
експертизи.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що позивачем з ПП "Комманд"
було укладено усну домовленість з
купівлі-продажу товарно-матеріальних
цінностей (у подальшому був укладений
договір купівлі-продажу № 3 від 04.01.2012).

Поза увагою заявника апеляційної
скарги залишився той факт, що ПП
"Комманд" було передано
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 937,70 грн., у тому числі
податок на додану вартість-156,28 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 2674 від 30.12.2011 на суму 937,70 грн., у тому
числі податок на додану вартість-156,28
грн. Позивачем повністю сплачена
вартість, отриманих від ПП "Комманд"
товарів на суму 937,70 грн., у тому числі
податок на додану вартість-156,28 грн., що
підтверджується фіскальним чеком
позивача та висновком судової
економічної експертизи.

Помилковими вважаються доводи
апеляційної скарги щодо відсутності
взаємозв'язку отриманих товарів від ПП
"Комманд", ПП "Пан буд" у 2011році з
господарською діяльністю позивача та
їх використання в оподаткованих
операціях через наступне.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено, що позивач у ПП "Комманд",
ПП "Пан буд" закуповував плівку
пакувальну, пакети, спецодяг та інші
товари господарського призначення.
Основними видами господарської
діяльності позивача є оптова торгівля
іншими непродовольчими товарами
споживчого призначення (КВЕД 54.47.9).
Враховуючи обсяг поставки, позивач мав
необхідний транспортний засіб, для
здійснення перевезення зазначених
товарів, що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу за
позивачем.

Заявником апеляційної скарги не
враховано, що товари, отримані від ПП
"Комманд", ПП "Пан буд" були реалізовані
стороннім споживачам у тому
податковому періоді у якому зазначені
товари були придбані у ПП "Комманд", ПП
"Пан буд", що підтверджується
видатковими та податковими накладними
виписаними позивачем на користь: ТОВ
"Екохліб Плюс", ПП ОСОБА_3, ПП "Южне
сяйво", ФХ "Десна", ТОВ "ТПК
Енергосервіс-юг", ФОП ОСОБА_4, Сакське
Райпо, СЗАО "АФ Крим", ТОВ "ТД Кримський
млин", ВАТ "Криммолоко", ТОВ
"Крим-Оріон-Інвест", ПП "Патро НІА", ТОВ
"Традиційні види хлібу", ФОП ОСОБА_5,
Білогірський філіал "Криммолоко", ТОВ
"Кримський млин", ФОП ОСОБА_6, що також
знайшло своє підтвердження у висновку
судової економічної експертизи № 146/13.

Слід зазначити, що в акті перевірки
відповідачем по контрагентам ПП
"Комманд", ПП "Пан буд" було виключено
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкту оподаткування податку на
доходи фізичних осіб, на загальну суму
163068,75 грн., проте відповідачем не надано
будь-яких пояснень або обґрунтувань з
приводу виключення саме суми у розмірі
163068,75 грн. зі складу витрат позивача по
взаємовідносинам з контрагентами ПП
"Комманд", ПП "Пан буд" у перевіряємому
періоді 2011року.

Разом з тим на підтвердження
правомірності формування податкових
витрат у перевіряємому періоді 2011року
позивачем надані первинні
бухгалтерські документи по усім
операціям, які мали місце у вказаному
періоді по взаємовідносинам з ПП
"Комманд", ПП "Пан буд" на загальну суму
витрат у розмірі 171304,54 грн.(вартість
без податку на додану вартість).

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що позивачем виконані усі умови, які
вказані у статті 177 Податкового Кодексу
України для віднесення до податкових
витрат, витрат пов'язаних з придбанням
товарів у ПП "Комманд", ПП "Пан буд" на
суму 171304,54 грн.(781,42+170523,12), оскільки за
результатами вказаних витрат у
податковому періоді отриманий дохід,
що свідчить про необґрунтованість
доводів апеляційної скарги про те, що
витрати за вказаними господарськими
операціями не пов'язані зі здійсненням
підприємством господарської
діяльності, тому збільшення
відповідачем грошових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
28575,38 грн. є протиправним.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про правомірність
збільшення грошових зобов'язань з
податку на додану вартість через
наступне.

Платники податку на додану вартість,
об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій під час
формування позивачем податкового
кредиту у 2010 року були визначені в
Законі України "Про податок на додану
вартість".

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
встановлені Податковим Кодексом
України, який набрав чинності з 01.01.2011.

З урахуванням норм Закону України "Про
податок на додану вартість" та
Податкового кодексу України до
податкового кредиту підлягає
включенню частина податку, сплачена
(нарахована) платником податку, що
придбав товари та послуги, їх
постачальникам з метою подальшого
використання у господарської
діяльності, а відтак отримання товару,
що підтверджено податковою накладною,
є підставою для виникнення права
платника податку на податковий кредит.

Як вбачається з матеріалів справи між
позивачем (Покупець) та ПП "Пан
буд"(Продавець) було укладено договір
купівлі-продажу № 2/100 від 04.05.2011,
відповідно до якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця майно, Покупець прийняти
зазначене у договорі майно (плівка
пакувальна, пакети, спецодяг) та
сплатити його вартість.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено, що на виконання умов
вказаних договорів ПП "Пан буд" були
передані товарно-матеріальні цінності
(плівка пакувальна, пакети, спецодяг),
що підтверджується відповідними
видатковими накладними, загалом було
отримано товарів на загальну суму 204627,76
грн. у тому числі податок на додану
вартість- 34104,64 грн. Позивачем повністю
сплачена вартість, отриманих від ПП
"Пан буд" товарів на суму 204627,76 грн. у
тому числі податок на додану
вартість-34104,64 грн., що підтверджується
фіскальними чеками позивача та
висновком судової економічної
експертизи, отже, за датою зарахування
грошових коштів в оплату товарів/за
датою відвантаження товарів у продавця
(ПП "Пан буд") відповідно до пункту 187.1
статті 187 Податкового кодексу України
виникли податкові зобов'язання з
податку на додану вартість. За датою
виникнення податкових зобов'язань з
податку на додану вартістьПП "Пан буд"
виписало позивачу відповідні
податкові накладні, загалом було
виписано податкових накладних на суму
204627,76 грн. у тому числі податок на
додану вартість- 34104,64 грн., які
відображені позивачем у розділі І
"Отримані податкові накладні" реєстрів
податкових накладних за 2011рік.

Поза увагою заявника апеляційної
скарги залишився той факт, що за датою
списання коштів з банківського рахунка
платника податку в оплату товарів/ за
датою отримання платником податку
товарів, що підтверджено податковою
накладною, відповідно до пункту 198.2
статті 198 Податкового кодексу України у
позивача виникло право на формування
податкового кредиту у 2011 році по
взаємовідносинах з ПП "Пан буд" в сумі
34104,64 грн., що підтверджено податковими
накладними. Позивачем суми податку на
додану вартість були включені до
складу податкового кредиту у тому
звітному періоді, в якому були отримані
податкові накладні та перераховані
грошові кошті в оплату отриманих
товарів, у зв'язку з чим, по факту оплати
та отримання товарів постачальником
виписані податкові накладні, оскільки
включення таких даних позивачем без
наявності податкових накладних було б
безпідставним.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що постачальник-ПП "Пан
буд" відповідно до пункту 201.8. статті 201
Податкового кодексу України мав право
виписки податкових накладних станом на
час їх складання, так як був
зареєстрований платником податку на
додану вартість, постачальник позивача
є зареєстрованим суб'єктом
господарювання-юридичною особою
згідно даних офіційного сайту ДП
"Інформаційно-ресурсний центр".

Заявником апеляційної скарги не
враховано, що податкові накладні, які
стали підставою для нарахування
податкового кредиту у звітних періодах
у 2011 року по взаємовідносинам з ПП "Пан
буд", містять усі обов'язкові
реквізити, передбачені пунктом 201.1
статті 201 Податкового кодексу України.

Як свідчать матеріали справи між
позивачем (Покупець) та ПП "Базис
торг"(Продавець) було укладено договір
купівлі-продажу № 83 від 01.06.2010,
відповідно до якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця товар, відповідно до накладних,
а Покупець прийняти зазначений товар
та сплатити його вартість.

Заявником апеляційної скарги не
враховано, що на виконання умов
вказаного договору ПП "Базис торг" були
передані товарно-матеріальні цінності
(плівка пакувальна, пакети, спецодяг),
що підтверджується відповідними
видатковими накладними, загалом було
отримано товарів на загальну суму 175341,31
грн. у тому числі податок на додану
вартість- 29223,55 грн. Позивачем повністю
сплачена вартість, отриманих від ПП
"Базис торг" товарів на суму 175341,31 грн.
у тому числі податок на додану
вартість-29223,55 грн., що підтверджується
фіскальними чеками позивача та
висновком судової економічної
експертизи, отже за датою зарахування
грошових коштів в оплату товарів/за
датою відвантаження товарів у продавця
(ПП "Базис торг") відповідно до пункту 1.6
статті 1, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» виникли податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість- 29223,55 грн. За датою виникнення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість ПП "Базис торг"
виписало позивачу відповідні
податкові накладні на суму 175341,31 грн. у
тому числі податок на додану вартість-
29223,55 грн., які відображені позивачем у
розділі І "Отримані податкові накладні"
реєстрів податкових накладних за
2010рік.Отже, по даті отримання
податкових накладних, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів/по даті списання коштів з
банківського рахунку в оплату товарів
відповідно до підпункту 7.5.1. пункту 7.5.
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» у позивача виникло
право на формування податкового
кредиту у 2010 році по взаємовідносинах з
ПП "Базис торг" в сумі 29223,55 грн., що
підтверджено податковими накладними.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що постачальник- ПП "Базис
торг" відповідно до підпункту 7.2.4.
пункту7.2. статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» мав право
виписки податкових накладних станом на
час їх складання, так як був
зареєстрований платником податку на
додану вартість за даними офіційного
сайту Міндоходів України, постачальник
позивача є зареєстрованим суб'єктом
господарювання-юридичною особою
згідно даних офіційного сайту ДП
"Інформаційно-ресурсний центр" .

Поза увагою заявника апеляційної
скарги залишився той факт, що податкові
накладні, які стали підставою для
нарахування податкового кредиту у
звітних періодах у 2010 році по
взаємовідносинам з ПП "Базис торг"
містять усі обов'язкові реквізити,
передбачені підпунктом 7.2.1. пункту7.2.
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем з ПП "Комманд" було укладено
усну домовленість з купівлі-продажу
товарно-матеріальних цінностей (у
подальшому був укладений договір
купівлі-продажу № 3 від 04.01.2012). ПП
"Комманд" було передано
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 937,70грн., у тому числі
податок на додану вартість- 156,28 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 2674 від 30.12.2011 на суму 937,70 грн., у тому
числі податок на додану вартість-156,28
грн.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено, що позивачем повністю
сплачена вартість, отриманих від ПП
"Комманд" товарів на суму 937,70 грн., у
тому числі податок на додану
вартість-156,28 грн., що підтверджується
фіскальним чеком позивача та висновком
судової економічної експертизи. Отже,
за датою зарахування грошових коштів в
оплату товарів/за датою відвантаження
товарів у продавця (ПП "Комманд")
відповідно до пункту 187.1 статті 187
Податкового кодексу України виникли
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість. За датою виникнення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість ПП "Комманд" виписало
позивачу податкову накладну: № 283 від
30.12.2011 на суму 937,70 грн., у тому числі
податок на додану вартість-156,28 грн., яка
відображена позивачем у розділі І
"Отримані податкові накладні" реєстру
податкових накладних за 2011рік.

Заявником апеляційної скарги не
враховано, що по даті за датою списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/ за датою
отримання платником податку товарів,
що підтверджено податковою накладною,
відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України у позивача
виникло право на формування
податкового кредиту у 2011 році по
взаємовідносинах з ПП "Комманд" в сумі
156,28 грн., що підтверджено податковими
накладними. Позивачем суми податку на
додану вартість були включені до
складу податкового кредиту у тому
звітному періоді, в якому були отримані
податкові накладні та перераховані
грошові кошті в оплату отриманих
товарів, у зв'язку з чим, по факту оплати
та отримання товарів постачальником
виписані податкові накладні, оскільки
включення таких даних позивачем без
наявності податкових накладних було б
безпідставним.

Слід зазначити, що постачальник-ПП
"Комманд" відповідно до пункту 201.8.
статті 201 Податкового кодексу України
мав право виписки податкових накладних
станом на час їх складання, так як був
зареєстрований платником податку на
додану вартість за даними офіційного
сайту Міндоходів України, постачальник
позивача є зареєстрованим суб'єктом
господарювання-юридичною особою
згідно даних офіційного сайту ДП
"Інформаційно-ресурсний центр".
Податкові накладні, які стали
підставою для нарахування податкового
кредиту у звітних періодах у 2011 року по
взаємовідносинам з ПП "Комманд",
містять усі обов'язкові реквізити,
передбачені пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України.

Судова колегія вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що до складу податкового кредиту по
взаємовідносинам з ПП "Пан буд", ПП
"Базис торг", ПП "Комманд" позивачем у 2010
- 2011 роках було правомірно віднесено
суму у розмірі 63484,47 грн. (29223,55 + 34104,64 +
156,28).

Поза увагою заявника апеляційної
скарги залишився той факт, що на
підтвердження правомірності
формування податкового кредиту у
перевіряємому періоді 2010-2011роках
позивачем були надані первинні
бухгалтерські документи по усім
операціям, які мали місце у вказаному
періоді по взаємовідносинам з: ПП "Пан
буд", ПП "Базис торг", ПП "Комманд" на
загальну суму податку на додану
вартість- 63484,47 грн. Господарські
операції з вказаними контрагентами
здійснені в межах господарської
діяльності, вчинені в межах
оподаткованих операціях платника
податків-позивача у справі, що
підтверджується матеріалами справи та
висновком судової економічної
експертизи 146/13 від 18.11.2013. Ані в акті
перевірки, ані під час розгляду справи
відповідачем не спростований факт
отримання товарів від: ПП "Пан буд", ПП
"Базис торг", ПП "Комманд".

Недоречними визнаються судовою
колегією посилання в апеляційній
скарзі на нікчемність укладених
позивачем з ПП "Пан буд", ПП "Базис торг",
ПП "Комманд" правочинів через наступне.

Відповідно до частини першої статті 138
Кодексу адміністративного судочинства
України предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи та які належить встановити при
ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів.

Згідно частин першої, другої статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України суд оцінює докази, які
знаходяться у матеріалах справи, та не
може ґрунтуватися припущеннями, крім
цього, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Жодні докази не мають для
суду наперед встановленої сили.

Відповідно до частини третьої статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція
правомірності правочину. Загальні
вимоги чинності правочину передбачені
статтею 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою,
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Таким чином, правочин визнається
нікчемним, якщо підстави такої
нікчемності прямо встановлені законом.

Платник податку самостійно несе
відповідальність за достовірність і
своєчасність обчислення та внесення
ним податку до бюджету відповідно до
законодавства України і не може нести
відповідальність за несплату податків
продавцем, порушення ним правил
здійснення господарської діяльності.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Відносини ж
між учасниками попередніх поставок
товарів не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
позивачем та його контрагентами.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що на момент вчинення
господарських операцій контрагенти
позивача: ПП"Пан буд", ПП "Базис торг", ПП
"Комманд" були включені до ЄДРПОУ.
Позивач при проведені господарських
операцій зі своїми контрагентами
оформив первинні документи, які і
відобразив в своєму податковому
обліку, недостовірність цих документів
не встановлена. Документи про стан
розрахунків з бюджетом інших платників
податків не відносяться до первинних
документів позивача, в зв'язку з чим не
підлягають врахуванню в його обліку.

Вказана позиція викладена Вищим
адміністративним судом України,
зокрема, в ухвалах від 24.01.2012 №К/9991/2491/11,
від 10.04.2012 №К-19705/10, від 25.04.2012 №К/9991/75974/11,
від 12.07.2012 №К-14542/08, від 22.08.2012 №К/9991/43010/12,
від 06.09.2012 №К/9991/90896/11, від 01.10.2012 №
К/9991/42373/12 та від 15.10.2012 у справі №
К/9991/49494/12.

Зазначений висновок узгоджується із
позицію, викладеною у постанові
Верховного Суду України від 31.01.2011 у
справах №21-42а10 та 21-47а10, за позовами
Закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області, які є обов'язковими для всіх
судів України, в силу положень частини
першої статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Крім того, правомірність такої позиції
підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини, яку
суди повинні застосовувати як джерело
права, відповідно до положень
статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Так, у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

У рішенні Європейського суду з прав
людини у справі "Щокін проти України"
(заяви №№ 23759/03 та 37943/06) від 10 жовтня 2010
року зазначено, що верховенство права,
один із основоположних принципів
демократичного суспільства. Таким
чином, питання, чи було дотримано
справедливого балансу між загальними
інтересами суспільства та вимогами
захисту основоположних прав окремої
особи, виникає лише тоді, коли
встановлено, що оскаржуване втручання
відповідало вимозі законності і не
було свавільним.

У даному випадку позивачем та ПП "Пан
буд", ПП "Базис торг", ПП "Комманд" булі
вчинені господарські операції з
придбання товарів. Встановлені судом
обставини свідчать про те, що
господарські операції між позивачем та
його постачальниками були спрямовані
на реальне настання правових наслідків
і при виконанні господарських
операцій, зокрема, позивач діяв у межах
діючого законодавства
України.Обставини щодо фактичності
здійснення господарських операцій з
отримання товарів від ПП "Пан буд", ПП
"Базис торг", ПП "Комманд", на які платник
податків посилається як на підставу
виникнення у нього права на формування
податкового кредиту та включення
понесених витрат до складу валових
витрат та витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкту, відповідачем
спростовані не були.

Відповідачем не наведено жодних
доводів та не подано будь-яких доказів,
які б могли свідчити про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди: безтоварний та/або
фіктивний характер здійснених
операцій, постійне придбання позивачем
товару у посередників, контрагенти
яких систематично протиправно не
сплачували податок на додану вартість
до бюджету або мали ознаки фіктивного
підприємництва тощо.

Судова колегія звертає увагу на те, що
відсутність постачальників: ПП "Пан
буд", ПП "Базис торг", ПП "Комманд" за
місцезнаходженням, а також відсутність
у них достатніх трудових ресурсів,
машин, механізмів та обладнання,
необхідних для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства, не є беззаперечним
доказом неможливості здійснювати ними
господарські операції з поставки
товарів: адже транспорт, складські
приміщення та необхідні необоротні
активи могли бути орендовані у інших
осіб, а робочі активи могли залучатись
на умовах підряду з СПД-ФО.(аналогічна
думка викладена Вищим
адміністративним судом України в
ухвалах від 01.03.2012 по справі №К/9991/76143/11,
від 08.12.2011 по справі №К/9991/50633/11). Крім
того, у позивача відсутній обов'язок та
право перевіряти кількість робітників,
наявність транспорту, складських
приміщень та інших необоротних активів
ПП "Пан буд", ПП "Базис торг", ПП "Комманд",
а тому відсутня залежність
правомірності формування витрат та
податкового кредиту позивача від
наявності вказаних параметрів у ПП "Пан
буд", ПП "Базис торг", ПП "Комманд"
(аналогічна думка викладена Вищим
адміністративним судом України в
постанові від 10.01.2012 по справі
№К/9991/81953/11, в ухвалах від 26.10.2011 по
справі №К-26345/10, від 19.04.2012 по справі №
К/9991/11054/12).

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для збільшення
позивачу податку на додану вартість у
розмірі 66302,00 грн. та збільшення податку
на доходи фізичних осіб 22460,30 грн. по
операціям з ПП "Пан буд", ПП "Базис торг",
ПП "Комманд", враховуючи відсутність
вироку суду, яким підтверджено
фіктивність здійснення операції між
позивачем та ПП "Пан буд", ПП "Базис
торг", ПП "Комманд", вказаних в акті
перевірки, безперечних доказів, які
свідчать про неможливість отримання
товарів від: ПП "Пан буд", ПП "Базис торг",
ПП "Комманд" (зокрема доказів
отримання вказаних товарів від інших
постачальників), та при наявності
доказів, які підтверджують отримання
товарів саме від ПП "Пан буд", ПП "Базис
торг", ПП "Комманд" та їх використання в
господарської діяльності позивачем,
відсутні підстави визнання вказаних
операцій фіктивними, такими, що
спрямовані на ухилення від сплати
податків та отримання податкової
вигоди.

Оскільки судом встановлено
помилковість збільшення позивачу суми
грошових зобов'язань: з податку на
додану вартість в сумі 66302,00грн. та з
податку на доходи фізичних осіб в сумі
22460,00грн. за наслідками документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача з питань взаємовідносин з ПП
"Пан буд", ПП "Базис торг", ПП "Комманд" за
період з 01.01.2009 по 31.12.2011 то і
застосування у спірних податкових
повідомленнях-рішеннях штрафних
санкцій в сумі 16575,50грн. та в сумі
6115,08грн. слід визнати такими, що порушує
визначені законом умови такого
застосування.

Відповідно до частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. Згідно з частиною другою
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У порушенні вимог частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідачем не
доведено обставини, на яких
ґрунтуються його заперечення.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
грошові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Оцінюючи дії Державної податкової
інспекції у місті Сімферополі
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби щодо прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
від 23.08.2012: № про збільшення
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість у сумі 82877,50 грн., у тому
числі: основний платіж-66302,00 грн. та
штрафні санкції- 16575,50 грн. та №
про збільшення грошових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
28575,38 грн., у тому числі: основний
платіж-22460,30грн. та штрафні санкції-6115,08
грн., суд повинен керуватися вимогами
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
та перевіряти, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, "на підставі"означає, що суб'єкт
владних повноважень повинний бути
утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України та
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

Отже, "у межах повноважень"означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
вчиняти дії, не виходячи за межі прав та
обов'язків, встановлених законами.

Отже, "у спосіб"означає, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури вчинення дії, і повинен
обирати лише встановлені законом
способи правомірної поведінки при
реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що приймаючи податкові
повідомлення-рішення від 23.08.2012: №
про збільшення грошових зобов'язань з
податку на додану вартість у сумі 82877,50
грн., у тому числі: основний платіж-66302,00
грн. та штрафні санкції- 16575,50 грн. та
№ про збільшення грошових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 28575,38 грн., у тому
числі: основний платіж-22460,30грн. та
штрафні санкції-6115,08 грн., відповідач
діяв не в порядку статті 19 Конституції
України, тобто, не на підставі діючого
законодавства України.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які спростували б висновки суду першої
інстанції.

Суд першої інстанції повно та
правильно з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
зазначені норми матеріального права,
що підлягають застосуванню, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими при розгляді
справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права
висновків суду першої інстанції не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні відповідачем
наведених правових норм.

Враховуючи те, що посилання
відповідача в апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права не знайшли свого
підтвердження при розгляді даної
справи, а судом першої інстанції повно
та всебічно перевірені надані
сторонами докази, дана їм належна
оцінка у рішенні, яке належним чином
мотивовано і за своїм змістом та формою
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону, апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
судове рішення - без змін.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, ретельно
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення відповідно до
вимог матеріального та процесуального
права, рішення не може бути змінено чи
скасовано з підстав, що викладені в
апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 195, 197, пунктом 1
частини першої статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини першої статті 205,
статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
14.01.2014 у справі № 2а-9503/12/0170/27 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
Г.М. Іщенко

Судді підпис
М.А.Санакоєва

підпис В.А.Омельченко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.М. Іщенко