Справа № 2а-11464/11/1270
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/30109/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Островича С.Е.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби

на ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2012 року

та постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 02.02.2012 року

по справі № 2а-11464/11/1270

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Стахановський
вагонобудівний завод»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Луганську

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків в м.
Луганську про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 05 грудня 2011 року
№ про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у сумі 466206,00 грн. та
застосування штрафних санкцій у сумі
155153,50 грн.; № про зменшення суми
від'ємного значення податку на додану
вартість за січень, лютий, березень,
травень 2011 року у сумі 348099,00 грн. та
застосування штрафних санкцій в сумі
4,00 грн.; № про донарахування
податку на додану вартість в сумі 183710,00
грн. та штрафних санкції у сумі 1,00 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 02.02.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2012 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Спеціалізованою
державною податковою інспекцією по
роботі з великими платниками податків
у м. Луганську проведено перевірку ВАТ
«Стахановський вагонобудівний завод»,
за наслідками якої встановлено
порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3,
п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2. п.200.3 п.200.4 ст. 200
ПК України та прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР) визначено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Як вбачається із матеріалів справи,
перевіркою встановлено порушення
позивачем п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1,
п. 200.2. п.200.3 п.200.4 ст. 200 ПК України у
зв'язку з неправомірним віднесенням до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних на
його адресу його контрагентами, з
підстав відсутності факту реального
вчинення господарських операцій та, як
наслідок, нікчемності договорів,
укладених між позивачем та вказаними
контрагентами.

Суди вірно зазначили, що наявні в
матеріалах справи документи не містять
жодних доказів наявності між позивачем
та його контрагентами взаємно
узгоджених зловмисних дій, спрямованих
на порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту у відповідності з
п. 198.2 статті 198 ПК України вважається
дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківською
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні придбаного у
контрагентів товару, на підставі
належним чином оформлених податкових
та видаткових накладних, виписаних на
його адресу особами, які мають статус
платників податку на додану вартість.

Фактичне виконання спірних договорів
підтверджується матеріалами справи.

При цьому, слід зазначити, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від перебування
постачальника за юридичною адресою, а
також від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

У той же час встановлення в ході
судового розгляду факту узгодженості
дій платника податків з
недобросовісним постачальником з
метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями контрагента може
слугувати підставою для висновку про
неправомірне формування податкового
кредиту з податку на додану вартість.

Разом з тим, як встановлено судами,
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які підтверджували
б відсутність фактичного виконання
господарських операцій за спірними
договорами, узгодженість дій позивача
з контрагентами з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальників, у зв'язку з чим
твердження податкового органу про
нікчемність укладених позивачем з
контрагентами правочинів є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено факт прийняття
відповідачем спірних податкових
повідомлень-рішень на підставі актів
перевірки контрагентів без
встановлення правомірності дій
позивача. До того ж, необхідні первинні
бухгалтерські документи відповідачем
під час проведення перевірки взагалі
не досліджувались.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Луганську Державної податкової
служби залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2012 року
та постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 02.02.2012 року
по справі №2а-11464/11/1270 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписОстрович С.Е. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 26.02.2014
р.