Справа № 805/1425/14
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 р.
Справа №805/1425/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Христофорова А.Б.

при секретарі
Сапєгіній А.Г.,

за участю

представника позивача
не з'явився,

представників відповідача
не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Горлівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги,
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И
В :

Позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом до
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправною та
скасування вимоги, зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позову вказала, що вона
є фізичною особою-підприємцем,
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, є пенсіонером за віком
та у відповідності до приписів ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» її
звільнено від сплати за себе єдиного
внеску.

Враховуючи обставини звільнення від
сплати за себе єдиного внеску, вважає
неправомірною та такою, що підлягають
скасуванню вимогу про сплату недоїмки.

Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про дату час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав до суду заяву,
згідно до якої просив розглянути
справу без його участі.

З огляду на те, що в матеріалах справи
міститься достатньо доказів, що
стосуються спірних правовідносин, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності представника позивача на
підставі доказів наявних в матеріалах
справи.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав до суду заяву,
згідно до якої просив розглянути
справу без його участі.

З огляду на те, що в матеріалах справи
міститься достатньо доказів, що
стосуються спірних правовідносин, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача
на підставі доказів наявних в
матеріалах справи.

Представник відповідача надав до суду
письмові заперечення № 2813/9/05-03-10-13 від
04.03.2014 року За змістом наданих
заперечень, в обґрунтування незгоди із
позовом відповідач зазначив, що
позивач у розумінні п.4 ч.1 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та не
звільняється від його сплати. Крім
того, наявність у особи пенсійного
посвідчення підтверджує лише право на
одержання пенсії та факт її
призначення, а не статус пенсіонера за
віком. Просить відмовити у задоволенні
позову.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Позивач - ОСОБА_1 (Далі,- ФОП ОСОБА_1),- є
фізичною особою-підприємцем (а.с.8),
перебуває на спрощеній системі
оподаткування (а.с.13).

ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в
Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області, згідно
пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1
виданого 06.12.2004 року позивачу
призначено пенсію за віком (а.с. 9).

Відповідач,- Горлівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області (Далі,- Горлівська
ОДПІ), є суб'єктом владних повноважень,
згідно ст. 48 КАС України здатний
особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки.

Судом встановлено, що у відношенні ФОП
ОСОБА_1 Горлівською ОДПІ прийнято
вимогу про сплату боргу (недоїмки) №
Ф-5132-17 від 14.01.2014 року на суму 2388,06
гривень (а.с.7) (далі,- спірна вимога).

Що стосується позовних вимог в частині
визнання протиправною та скасування
спірної вимоги, суд зазначає наступне.

Наявність публічно-правового спору
обумовлена різним тлумаченням
сторонами поняття "пенсіонер за віком",
вжитого в ч.4 ст.4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в той час, коли
позивач виходить з буквального
тлумачення вказаного поняття,
відповідач застосовує звужене
тлумачення вказаного поняття,
приходячи до висновку, що від сплати
єдиного внеску звільняються лише ті
фізичні особи-підприємці, які
перебувають на спрощеній системі
оподаткування і яким пенсія за віком
призначена на загальних, а не на
пільгових умовах.

Як встановлено вище позивач є
пенсіонером за віком, пенсійне
посвідчення видано позивачу 06.12.2004
року на термін з 01.09.2014 року довічно
(а.с.9).

Статтею 3 Конституції України
визначено, що людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 КАС
України.

Зважаючи на викладене, розглядаючи і
вирішуючи по суті публічно-правовий
спір, який виник між ОСОБА_1 та УПФУ, суд
перевіряє оскаржуване рішення
відповідача, на відповідність
критеріям, наведеним у ч.3 ст.2 КАС
України.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначені
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від 8
липня 2010 року № 2464-VI, (далі - Закон № 2464).

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
є платниками єдиного внеску.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 7
липня 2011 року № 3609-VI, який набув
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування, (опублікований в газеті
"Голос України" від 5 серпня 2011 року №
188), а саме з 6 серпня 2011 року, ст.4 Закону
№ 2464 доповнена ч.4 наступного змісту:
"Особи, зазначені у п.4 ч.1 цієї статті,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування".

Таким чином, на час виникнення спірних
правовідносин ч.4 ст.4 Закону № 2464 було
передбачено звільнення фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, від сплати
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком та отримують
відповідно до закону пенсію.

Крім того, правовою нормою, яка
міститься в ч.4 ст.4 Закону № 2464, рівно як
і іншими нормами права не встановлено,
що звільненню від сплати єдиного
внеску підлягають лише ті фізичні
особи-підприємці, які є пенсіонерами за
віком відповідно до Закону № 1058.

Пенсія позивача призначена на підставі
ст.13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року
(далі - Закон 1788), згідно з якою на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи, зокрема. працівники, зайняті
повний робочий день на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, - за списком N 1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України, і за результатами атестації
робочих місць: чоловіки - після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 20 років, з них не менше 10 років
на зазначених роботах; жінки - після
досягнення 45 років і при стажі роботи
не менше 15 років, з них не менше 7 років 6
місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам.

Види державних пенсій, які
призначаються за Законом № 1788,
визначені ст.2 цього Закону.

Положення п. "а" ч.1 ст.2 Закону № 1788
свідчать про те, що трудові пенсії
поділяються на такі види як пенсії за
віком, по інвалідності, в разі втрати
годувальника та за вислугу років.

Системний аналіз положень ст.ст.12-18
Закону № 1788 свідчить, що законодавець
розрізнив пенсії за віком в залежності
від умов їх призначення, визначивши
загальні умови призначення пенсії за
віком, (ст.12), пільгові умови
призначення пенсії за віком, (ст.13), а
також особливі умови призначення цього
виду пенсії окремим категоріям
громадян (працівникам, зайнятим на
підземних і відкритих гірничих роботах
та в металургії, громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, інвалідам, учасникам війни,
сім'ям загиблих (померлих)
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо (ст.ст.14-18).

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що ОСОБА_1 призначений такий
вид пенсії як "пенсія за віком",
незважаючи на пільговий характер умов
її призначення, отже вона є
"пенсіонером за віком" і відповідно до
ч.4 ст.4 Закону № 2464, яка не містить
застережень щодо її незастосування до
осіб, яким пенсію за віком призначено
на пільгових умовах, підлягає
звільненню від слати за себе єдиного
внеску.

Аналогічна правова позиція викладена
в ухвалах Вищого адміністративного
суду України: від 01.11.2012 № К/9991/50185/12, від
09.10.2012 № К/9991/49213/12, від 11.09.2012 № К/9991/55889/12,
від 14.02.2013 К/9991/78530/12, від 16.10.2012 №
К/9991/45542/12, від 17.01.2013 № К/9991/48623/12, від
20.09.2012 № К/9991/45538/12.

Виходячи з наведеного, спірна вимога є
протиправною, оскільки покладає на
позивача зобов'язання, від виконання
яких його звільнено на підставі ч.4 ст.4
Закону № 2464, та відповідно підлягає
скасуванню.

На думку суду позовні вимоги в частині
зобов'язання відповідача на час дії ч.4
ст.4 Закону України № 2464 припинити у
подальшому нарахування ЄСВ ОСОБА_1 як
особі, що перебуває на пенсії за віком,
будучи фізичною особою-підприємцем,
яка обрала спрощену систему
оподаткування, не підлягають
задоволенню, оскільки виє такими, що
зобов'язують вчинити певні дії у
майбутньому, тому у суду на теперішній
час відсутній предмет розгляду по
справі (рішення, дія чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень), який би
можливо було перевірити на предмет
відповідності вимогам ч.3 ст. 2 КАС
України.

Так, у відповідача, станом на момент
розгляду справи, відсутні підстави для
прийняття будь-якого рішення, вчинення
дії або бездіяльності стосовно
нарахування єдиного соціального
внеску позивачу у майбутньому. Отже у
суду відсутні і підстави для визнання
таких дій (бездіяльності) законними або
навпаки або для зобов'язання до
вчинення цих дій у майбутньому. Отже,
захисту в судовому порядку підлягають
порушені права, а не можливість їх
порушення у подальшому.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про те, що
викладені в позовній заяві вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 року № 845 встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З урахуванням принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами,
оскільки судом задоволено позовні
вимоги позивача, а відповідачем у
справі є суб`єкт владних повноважень,
звільнений від сплати судових витрат,
судові витрати, у тому числі судовий
збір та витрати на проведення судової
експертизи, підлягають стягненню із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунку
суб'єкта владних повноважень -
відповідача, як зазначено Вищим
адміністративним судом України у листі
від 21.11.2011 року №2135/11/13-11 "Щодо стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або бюджетних установ".

Відповідно до ст.94 КАСУ-, суд присуджує
з Державного бюджету України на
користь позивача документально
підтверджені судові витрати зі сплати
судового збору відповідно до
задоволених вимог на суму 91,35 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 8-11, 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158,
159, 160, 161, 162, 163, 164, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправною та
скасування вимоги, зобов'язання
вчинити певні дії,- задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Горлівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області № Ф-5132-17 від 14.01.2014
року.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог,- відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 91,35 гривень (дев'яносто одна)
гривень 35 коп. шляхом безспірного
списання із рахунку Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 26 лютого 2014 року.

Повний текст постанови складений 03
березня 2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Христофоров А.Б.