Справа № 801/835/13-а
Суддя: Мунтян Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/835/13-а

03.03.14 м. Севастополь

Севастопольський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Мунтян О.І.,

суддів Дудкіної Т.М. ,

Цикуренка А.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Керченської
об'єднаної державної податкової
інспекція Головного управління
Міндоходів в АР Крим на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Суворова С.В.) від 04.12.13 у справі №
801/835/13-а

за позовом Комунального підприємства
"Жилавтосервіс-Керч" (вул. Гудованцева,
4, м.Керч, Автономна Республіка Крим, 98300)

до Керченської об'єднаної державної
податкової інспекція Головного
управління Міндоходів в АР Крим (вул.
Борзенко, буд.40, м.Керч, Автономна
Республіка Крим, 98300)

третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торг Вест Лайт" (вул.
Дніпроводська, 1-А, м.Київ,04077)

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 04.12.2013 року позовні
вимоги Комунального підприємства
"Жилавтосервіс-Керч" до Керченської
об'єднаної державної податкової
інспекція Головного управління
Міндоходів в АР Крим, третя особа яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Товариство
з обмеженою відповідальністю "Торг
Вест Лайт" про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
м. Керчі АР Крим ДПС форми «Р» №
від 03.01.2013 року про нарахування
Комунальному підприємству
"Жилавтосервіс-Керч" грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств і організацій в сумі 3 018,75
грн., у т.ч. за основним платежем - 2 415,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 603,75 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Комунального підприємства
«Жилавтосервіс-Керч» суму сплаченого
судового збору в розмірі 114,70 грн.

На зазначене судове рішення від
відповідача надійшла апеляційна
скарга, в якій ставиться питання про
його скасування та ухвалення нового
рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання 03.03.2014 року сторони,
їх представники не з'явились, про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи сповіщені належно.

Згідно з частиною четвертою статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів та судом першої
інстанції встановлено, що відповідачем
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка КП
«Жилавтосервіс-Керч» ()
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків ТОВ
«Торг Вест Лайт» (37739570) за грудень 2011
року та ТОВ «Донтрансторг» (36061529) за
період 01.10.2009 року по 30.09.2012 року, за
результатами якої складено акт
№1644/22-01/36198330 від 21.12.2012 року (далі - акт
перевірки, а.с.8-19).

Відповідно до акту перевірки,
встановлено порушення позивачем,
зокрема, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, що привело до заниження
податку на прибуток за 1 півріччя 2012
року в сумі 2 415,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 03.01.2013 року про нарахування
позивачу грошового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств і
організацій в сумі 3018,75 грн., у т.ч. за
основним платежем - 2415,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 603,75 грн. (а.с.7).

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіряючи відповідність висновків
суду першої інстанції матеріалам
справи, колегією суддів встановлено
наступне.

В акті перевірки відповідач зазначив,
що за результатами опрацювання Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України за грудень 2011р., за
інформацією ДПІ у Печерському районі м.
Києва (акт про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Валзар-ЛТД", щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.12.2011р. по 31.12.2011р.)
було встановлено, що один з
контрагентів позивача - ТОВ
"Валзар-ЛТД", який був постачальником
ТМЦ, проданих у подальшому ТОВ "Торг
Вест Лайт" до КП "Жилавтосервіс-Керч",
був знятий з обліку в Єдиному
державному реєстрі підприємств та
організацій України від 11.07.2011р. за
Постановою суду у справі №2а-9798/11/2670.

На підставі викладеного, відповідач
дійшов висновку про відсутність факту
реального здійснення господарських
операцій ТОВ "Валзар-ЛТД" у грудні 2011р.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Підпунктом 134.1.1. п. 134.1. ст. 134
Податкового кодексу України
передбачено, що у Розділі III об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Згідно з п. 138.1. ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього Кодексу

Підпунктом 138.1.1. пункту 138.1 ст. 138
встановлено, що витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, до валових витрат звітного
податкового періоду законодавець
відносить, зокрема, витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, формування яких здійснюється в
тому звітному періоді, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, та при
наявності первинних бухгалтерських
документів, підтверджуючих їх
здійснення.

Відповідно до п. 138.8. ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, підставою для включення витрат з
придбання товарів (отримання робіт,
послуг) до складу витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, є належним чином
оформлені розрахункові, платіжні та
інші первинні документи.

Пунктом 201.7 ст.201 Податкового кодексу
України встановлено, що податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Правила заповнення податкової
накладної визначено у пункті 201.1 ст.201
Податкового кодексу України.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу
України визначено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, підставою для включення
позивачем до складу податкового
кредиту сум ПДВ, які сплачені в складі
вартості товарів є належним чином
оформлена податкова накладна.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно п.1.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до положень ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Дані
аналітичних рахунків повинні бути
тотожні відповідним рахункам
синтетичного обліку на перше число
кожного місяця.

Відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Абзацом 4 ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України встановлено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

У грудні 2011 року позивач мав
правовідносини з ТОВ «Торг Вест Лайт»
щодо придбання товару - г/циліндр
штовхаючої плити у кількості 2 одиниці
на загальну суму 13800,00 грн., у тому числі
ПДВ 2300,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною від 09.12.2011р. №12091
(а.с.68).

Товар отриманий працівником позивача,
що підтверджується відповідним
підписом на видатковій накладній.
Повноваження працівника на отримання
товарно-матеріальних цінностей
підтверджуються відповідною
довіреністю №272 від 09.12.2011 р.

На оплату товару ТОВ "Торг Вест Лайт"
був виписаний рахунок №12091 від 09.12.2011 р.
(а.с.63), який оплачений позивачем в
повному обсязі платіжним дорученням
№1503 від 13.12.2011 р. (а.с.61).

Позивачем отримані від ТОВ "Торг Вест
Лайт" г/циліндри штовхаючої плити,
використані у власній господарській
діяльності шляхом їх встановлення на
транспортні засоби, згідно договору
позики майна комунальної власності від
24.06.2011 року, укладеного між КП
«Жилавтосервіс-Керч» (Користувач)та
Керченською міською радою
(Позикодавець) (а.с.85-86).

На підставі виписаної постачальником
податкової накладної №127 від 09.12.2011 р.
позивачем включені витрати з придбання
ТМЦ від ТОВ «Торг Вест Лайт» до складу
витрат, що враховуються при визначенні
об'єктів оподаткування.

Таким чином, первинними документами
підтверджується, що витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток фактично
здійснені і такі документи
відображають реальність господарських
операцій по ланцюгу ТОВ «Валзар-ЛТД -
ТОВ «Торг Вест Лайт» - КП
«Жилавтосервіс-Керч».

Стосовно твердження відповідача про
відсутність у позивача первинних
документів, які б свідчили про
транспортування товару до позивача,
судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом, затвердженим Наказом
Міністерства транспорту України №363
від 14.10.1997 року, товарно-транспортна
документація - комплект юридичних
документів, на підставі яких
здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення, здавання
вантажу та взаємні розрахунки між
учасниками транспортного процесу, а
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Разом з тим, вказані правила
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні не встановлюють
правил податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
або подорожний лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей, оскільки можуть
підтверджувати факт надання послуг з
перевезення та здійснення відповідних
розрахунків за надані послуги.

Крім того, відсутність дорожніх листів
та/або товарно-транспортних накладних
не може бути підставою вважати, що
відсутні докази придбання та
використання товарів у господарській
діяльності.

Враховуючи, що у позивача на момент
проведення перевірки були в наявності
всі податкові накладні та інші
первинні документи, які підтверджують
факт поставки товару, то висновок
податкового органу є необґрунтованим.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Отже, без правової оцінки суду першої
інстанції не залишилось те, що зміст
статті 228 Цивільного кодексу України
свідчить на користь висновку, що
законодавець відокремив порушення
публічного порядку від інших підстав
нікчемності правочинів та передбачив
наявність умислу сторін (сторони) на
незаконний результат, а також
суперечність його публічно-правовим
актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок
держави порушується у разі
недотримання нормативних актів, у яких
він закріплений, а фіктивне
підприємництво з метою ухилення від
сплати податків, на факт якого
відповідач посилається як на підставу
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень, є злочином,
відповідальність за який встановлена
Кримінальним кодексом України, колегія
суддів Севастопольського апеляційного
адміністративного суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що за
обставин, які склалися у даній справі,
визначенню правочину як такого, що
порушує публічний порядок повинен
передувати вирок суду про притягнення
учасника (учасників) такого правочину
до кримінальної відповідальності, який
би набрав законної сили. Всупереч
вимогам частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем таких доказів надано не
було. Проте, у разі наявності
відповідного вироку суду,
постановленого у кримінальній справі,
податковий орган має право звернутись
до суду про перегляд судового рішення
за ново виявленими обставинами в
порядку, передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, наведені відповідачем
обставини не є належними доказами на
підтвердження фіктивності проведених
позивачем господарських операцій з
вказаними контрагентами, а за
відсутністю інших доказів з боку
відповідача та враховуючи надані
позивачем докази, вважає доведеними
належними чином реальність проведених
господарських операцій позивачем.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з правильним
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судова колегія дійшла до висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, рішення
суду ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
судового рішення не вбачається.

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною третьою статті 24,
частиною першою статті 195, статтями
196,197, пунктом 1 частини першої статті 198,
статтею 200, пунктом 1 частини першої
статті 205, статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Керченської
об'єднаної державної податкової
інспекція Головного управління
Міндоходів в АР Крим на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Суворова С.В.) від 04.12.13 у справі №
801/835/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Суворова С.В.) від 04.12.13 у справі №
801/835/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
О.І. Мунтян

Судді підпис Т.М.
Дудкіна

підпис А.С. Цикуренко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
О.І. Мунтян