Справа № 2а-3060/11/2070
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/96328/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Островича С.Е.

Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2011 року
по справі № 2а-3060/11/2070 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Московському районі міста Харкова про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова про
скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 17.03.2011
року про збільшення суми грошових
зобов'язань за платежем податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності на
суму 1 159 051,93 грн. та №/0 від 17.03.2011
року про збільшення суми грошових
зобов'язань за платежем податок на
додану вартість на суму 1 350 921,25 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31.05.2011 року
позовні вимоги задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2011 року
скасовано рішення Харківського
окружного адміністративного суду від
31.05.2011 року, у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить його скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції. В обґрунтування касаційної
скарги скаржник посилається на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального права та прийняття
судових рішень без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою прийняття
оскаржуваних повідомлень-рішень була
перевірка позивача працівниками
відповідача, якою встановлено
порушення ст.1 Указу Президента України
від 03.07.1998 року №727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», ст.13, 14 Декрету КМУ
№13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 року, ст.19 Закону
України № 889-ІV від 22.05.2003 року від 22
травня 2003 року № 889-IV «Про податок з
доходів фізичних осіб» (далі - Закон №
889-IV), пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України № 2181-
111 від 26.12.2000 року від 21.12.2000 року №2181-III
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (далі -
Закон №2181-III), пп.2.3.1, п.2.3. ст. 2, пп.7.3.1 п.7.3
ст.7, п.9.3 ст.9 Закону України від 03.04.1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що в разі
поширення на фізичну особу - підприємця
норм Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», на такого підприємця
не розповсюджується дія положень
Закону № 168/97-ВР за винятком випадку,
коли такий підприємець здійснив
самостійне волевиявлення щодо
реєстрації в якості платника податку
на додану вартість, а також з того, що
позивач-комісіонер не має права
власності як на товари, отримані від
комітента для подальшого продажу, так і
на кошти, виручені ним від продажу
таких товарів, отже, за загальним
правилом, визначеним п.п.3.1.1 п.3.1 ст. 3
Закону № 168/97-ВР, передача товару
комітента від комісіонера до покупця
не підлягає оподаткуванню у
комісіонера, так як відсутній факт
передачі права власності
безпосередньо комісіонером покупцю.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи в задоволенні позову,
виходив з того, що сума виручки
платника єдиного податку - комісіонера
від продажу товарів, що передані йому
на реалізацію комітентом, у повному
обсязі зараховується до складу виручки
такого платника-комісіонера. Відтак, ця
сума враховується при визначенні
граничного обсягу виручки, при
перевищенні якого суб'єкт малого
підприємництва втрачає право
перебувати на спрощеній системі
оподаткування.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Так, в процесі розгляду даної справи
судами не було досліджено фактичного
отримання виручки та не враховано, що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) згідно Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності» вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Крім того, з урахуванням приписів
Закону № 889-IV та Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», суди
попередніх інстанцій помилково
виходили з того, що єдиним наслідком
перевищення граничних обсягів виручки
платника єдиного податку є його
перехід у наступному звітному періоді
(кварталі) на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності.

При цьому, судам необхідно врахувати,
що при визначенні об'єкту
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, відповідно до вимог
чинного податкового законодавства,
необхідно враховувати витрати
платника такого податку з метою
визначення доходу, що підлягає
оподаткуванню.

Таким чином, суди обох інстанцій дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені ними судові
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2011 року
та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.05.2011 року
по справі №2а-3060/11/2070 скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписОстрович С.Е. підписРибченко А.О.