Справа № 809/393/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р.
справа № 809/393/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: дочірнього
підприємства "Івано-Франківський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія" Автомобільні дороги України"
- Федоріва В.І.,

представника відповідача: Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області - Ляховича
Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія"
Автомобільні дороги України" до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення за
№ від 09.01.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство
"Івано-Франківський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія"
Автомобільні дороги України" (далі по
тексту - позивач, дочірнє підприємство
"Івано-Франківський облавтодор")
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у м.
Івано-Франківську) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення за
№ від 09.01.2013 року.

Заявлені позовні вимоги мотивовано
тим, що відповідач в порушення пункту
187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 201.4-6, 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України, необґрунтовано, за
наслідками проведеної в грудні 2012 року
виїзної перевірки, дійшов висновку про
безпідставне формування позивачем у
липні 2012 року податкового кредиту з
податку на додану вартість, сплаченого
в ціні вартості отриманого товару, по
господарських відносинах із
товариствами з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн"
(надалі по тексту - ТОВ "Бюро Ейнштейн").
Помилково, трактуючи норми статті 3, 42,
207, 208 Господарського кодексу України,
визначив договір поставки товару,
укладений позивачем із зазначеним
товариством, таким, який за умови
документального оформлення, не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків і не мав наслідком
фактичного руху товару. У зв'язку з чим,
оскаржуваним податковим
повідомлення-рішенням від 09.01.2013 року
протиправно визначено суму зобов'язань
за платежем податок на додану вартість
в розмірі 89 646,00 грн., як заниженого
зобов'язання, та застосовано 44 825,25 грн.
фінансових санкцій. Зокрема, в червні
2012 року між позивачем та товариством з
обмеженою відповідальністю "Бюро
Ейнштейн" був укладений письмовий
договір на закупівлю товарів, на
підставі якого останній у липні 2012 року
поставив залізничним шляхом бітум БНД
60/90 в кількості 61,64 тонн. По отриманій
податковій накладній від 17.07.2012 року за
рахунок суми 89 648,72 гривень позивачем
сформовано податковий кредит з податку
на додану вартість у липні 2012 року. На
момент перевірки на підприємстві
позивача були наявні усі необхідні
первинні бухгалтерські документи:
договір про закупівлю товарів №3/12 від
12.06.2012 року, податкова накладна №5 від
17.07.2012 року, видаткова накладна №РН-0000075
від 17.07.2012 року, накладна на
транспортування товару залізницею, що
в свою чергу, при фактичному прийнятті
бітуму на під'їзній колії структурного
підрозділу підприємства позивача на
станції "Ямниця" Львівської залізниці,
свідчить про правильність формування
податкового кредиту із податку на
додану вартість.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві.
Пояснив суду, що у акті перевірки за
№13898/22-6/31790574 від 21.12.2012 року
перевіряючими зроблено необґрунтовані
посилання щодо відсутності у позивача
права на формування податкового
кредиту із податку на додану вартість,
із урахуванням висновків про фактичну
відсутність господарських операцій і
реального руху товарів. Такі обставини
спростовуються наявними на
підприємстві первинними
бухгалтерськими документами, на
підставі яких сформований податковий
облік позивача, та засвідчують
прийняття від контрагента
постачальника бітуму в межах
договірних зобов'язань дочірнього
підприємства "Івано-Франківський
облавтодор" із товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн".
Однак, відповідач вказані документи не
врахував при перевірці, безпідставно
не взяв їх до уваги, вважаючи, що вони
складені формально. Відсутність
фактичного руху товару і не
встановлення товарності операції
відповідач безпідставно обґрунтовує
наслідками перевірки, проведеної
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі м. Києва (надалі по
тексту - ДПІ у Печерському районі м.
Києва). Так, знімаючи податковий кредит
по відносинах із ТОВ "Бюро
Ейнштейн" у липні 2012 року відповідач
використав акт перевірки зазначеної
вище ДПІ від 12.11.2012 року. Мотивами не
підтвердження податкового кредиту за
спірний період стали висновки про не
встановлення фактичного місця
знаходження підприємства за
податковою адресою реєстрації
контрагента, припущень перевіряючи про
можливе не підписання директором
товариства ОСОБА_3 певних документів
бухгалтерського обліку, у зв'язку з чим
операції такого контрагента із
придбання і продажу товарів, надання
послуг за липень 2012 року визнано
нікчемними та такими, які не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків. Представник позивача
вважає, що в матеріалах перевірки і
справи відсутні обставини, встановлені
на підтвердження того, що укладаючи
договір поставки, позивач або ж його
контрагент діяли з метою, яка є
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства. Відповідач, вказуючи на
не встановлення товарності операції,
не надав і не послався в акті перевірки
на належні та допустимі докази
наявності протиправного умислу і мети
у діях посадових осіб підприємства при
укладенні угоди, що мали місце під час
господарської діяльності позивача, які
суперечать моральним засадам
суспільства, а також порушують
публічний порядок, спрямований на
заволодіння майном держави. Звернув
увагу на те, що до перевірки
представлено документи, які свідчать
про рух і транспортування бітуму, втім,
перевіряючий їх не взяв до уваги,
записів у акті про відсутність
товарно-транспортних документів
відсутні. Зазначив, що не знаходження
контрагента за власною юридичною чи
податковою адресою реєстрації,
припустиме не виконання контрагентом
позивача своїх зобов'язань із сплати
податків, неправильне оформлення ними
податкової звітності чи первинних
документів по власних зобов'язаннях із
іншими суб'єктами господарювання, а
також розбіжність у даних Системи
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні Державної податкової служби
України, при умові спати податку на
додану вартість у ціні товару і
реального руху товарів, не може бути
підставою для висновку про не
підтвердження права позивача на
податковий кредит за виданою йому у
встановленому порядку податковою
накладною.

Відповідач позову не визнав, подав до
суду письмове заперечення щодо його
задоволення, яке мотивував тим, що за
наслідками проведеної у грудні 2012 року
перевірки відповідачем встановлено
порушення позивачем вимог податкового
та цивільного законодавства, допущення
і виявлення яких стало підставою для
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, яке є законним та
обґрунтованим (а.с. 74).

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
мотивів, викладених в письмовому
запереченні та пояснив, що перевіркою
встановлено безпідставне формування
позивачем у липні 2012 року податкового
кредиту із податку на додану вартість
по взаємовідносинах із товариством з
обмеженою відповідальністю "Бюро
Ейнштейн". Зокрема, по такому
контрагенту до перевірки не
представлено товарно-транспортних
накладних, у зв'язку із чим не
встановлено факт поставки товару
(бітуму). Згідно даних акта перевірки
ДПІ у Печерському районі м. Києва від
12.11.2012 року постачальник за адресою
своєї реєстрації не знаходиться. В ході
проведення аналізу матеріалів
податкової звітності, реєстраційних
документів та звітів не підтверджено
наявність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічно
діяльності в силу відсутності
управлінського та технічного
персоналу, оборотних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
достатньої кількості трудових
ресурсів, виробничих потужностей при
значних обсягах реалізації товарів
(робіт, послуг). При складані ДПІ у
Печерському районі м. Києва акта
невиїзної перевірки від 12.11.2012 року
також використано висновок
спеціаліста органів внутрішніх справ
України №483 від 09.11.2012 року, за змістом
якого окремі документи
підприємства-контрагента від імені
директора підписані іншою особою.
Такою перевіркою не встановлено факт
отримання товару ТОВ "Бюро Ейнштейн"
від контрагентів-продавців, що в свою
чергу використано відповідачем для
власного висновку про відсутність
товарності спірної операції. Зазначені
обставини вказують на проведення
контрагентом транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій з надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
зокрема, у випадках коли операції
здійснюються через посередників з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту і не
мають реального товарного характеру,
що свідчить, на думку контролюючого
органу, про фіктивність характеру
угоди. У спірній господарській
операції відсутній об'єкт
оподаткування, який підпадає під
визначення Податкового кодексу
України. В сукупності зібраних доказів
ДПІ у м. Івано-Франківськ винесла
оскаржуване рішення. Вважає, що у
позивача відсутнє право на формування
податкового кредиту із податку на
додану вартість по операції з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн",
висновки, викладені в акті перевірки
від 21.12.2012 року обґрунтованими, а
податкове повідомлення-рішення №
від 09.01.2013 року, правомірним.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, дослідивши і
оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що дочірнє
підприємство "Івано-Франківський
облавтодор" 07.06.2002 року зареєстровано
виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради як
юридичну особу з присвоєним
ідентифікаційним кодом 31790584 та взято
на податковий облік в органах
державної податкової служби, в тому
числі як платник податку на додану
вартість (том а.с. 18).

В період з 10.12.2012 року по 14.12.2012 року
Державною податковою інспекцією в
м. Івано-Франківську (надалі після
реорганізації ДПІ у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в області)
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
правильності визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ "Бюро Ейнштейн"
у липні 2012 року, про що 21.12.2012 року
складено акт №13898/22-6/3/790574 (а.с. 17-33).

В акті перевірки зроблено висновки про
те, що дочірнє підприємство
"Івано-Франківський облавтодор"
порушено:

- статті 3, 42, 207, 208 Господарського
кодексу України, статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
внаслідок чого встановлено
відсутність поставок товарів, не
встановлено товарність операції, не
підтверджено реальний час здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна (технічного персоналу,
основних фондів, виробничих активів,
складських приміщень і транспортних
засобів), які економічно необхідні для
виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності;

- пунктів 201.4-6, 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
дочірнім підприємством
"Івано-Франківський облавтодор"
включено до складу податкового кредиту
податок на додану вартість за
операціями, які проведені на підставі
здійснення безтоварних операцій та
первинних документів, що суперечить
законодавчим та нормативним актам, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість в загальній сумі 89
649,00 гривень (а.с. 31).

Аналіз описової частини акта перевірки
вказує на те, що всі порушення
стосуються одного контрагента -
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн".

Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську в акті перевірки від
21.12.2012 року (сторінки 8, 9, 10 акту)
зазначає, що представлені до перевірки
первинні документи свідчать про
відсутність здійснення
фінансово-господарських операцій між
дочірнім підприємством
"Івано-Франківський облавтодор" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн" щодо
придбання у липні 2012 року бітуму БНД 60/90
із відшкодування вартості витрат
залізничного тарифу на загальну суму 537
892,32 гривень. Позивач відобразив у
складі податкового кредиту суми ПДВ за
липень 2012 року в сумі 89 648,72
гривень на підставі податкової
накладної №5 від 17.07.2012 року. Остання
виписана в порушення вимог податкового
законодавства за спірною операцією,
яка, на переконання відповідача, не
містить товарного характеру. На думку
перевіряючого такий правочин не
спричиняє реального настання правових
наслідків та суперечать інтересам
держави і суспільства. В результаті
вищеописаних порушень зроблено
висновок про заниження суми податку на
додану вартість на суму 89 649,72 гривень,
чим порушено пункт 187.1 статті 187, пункти
198.3, 198.6 статті 198, пункти 201.4-6, 201.10 статті
201 Податкового кодексу України.
Одночасно констатовано порушення
позивачем статей 3, 42, 207, 208
Господарського кодексу України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочину,
який не спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлений ними. Документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин між дочірнім
підприємством "Івано-Франківський
облавтодор" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн" у
липні 2012 року на загальну суму 537 892,32
гривень.

З такими висновки відповідача суд не
погоджується, виходячи із наступного.

Із наявних у матеріалах справи
письмових документів встановлено, що
за наслідками відкритих конкурсних
торгів (процедури закупівлі), 12.06.2012
року, між дочірнім підприємством
"Івано-Франківський облавтодор" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн"
укладено письмовий договір №3/12 про
закупівлю товарів, за яким остатній
набув обов'язку поставити позивачу
товар 23.20.3 "інші продукти
нафтоперероблення" - бітум БНД 60/90 (а.с.
59-65).

На виконання вказаного договору ТОВ
"Бюро Ейнштейн" на підставі видаткової
накладної №РН-0000075 від 17.07.2012 року
реалізувало (передано у власність)
дочірньому підприємству
"Івано-Франківський облавтодор" бітум
БНД 60/90 в кількості 61,6400 тон на загальну
суму 435 332,50 гривень, про що свідчить
наявність відтиску печатки та підпис
уповноваженого представника позивача
на згаданій накладній. Транспортування
вказаного товару у тій же видатковій
накладній визначено в сумі 12 911,10
гривень, як вартість відшкодування
залізничного тарифу (а.с. 40).

Транспортування бітуму здійснено
залізничним транспортом, про що
свідчить накладна від 09.07.2012 року №44064798
(а.с. 41).

За результатами вчинення
фінансово-господарської операції, яка
завершилась переданням товару від
контрагента-продавця до позивача, ТОВ
"Бюро Ейнштейн" оформило податкову
накладну №5 від 17.07.2012 року на загальну
суму 537 892,32 гривень, в тому числі
податок на додану вартість - 89 648,72
гривень (а.с. 42).

За придбаний товар (бітум) і його
транспортування позивач здійснив
повний розрахунок і оплату у
безготівковій формі, про що свідчать
платежне доручення №3042 від 06.08.2012 року
(а.с. 43).

На підтвердження факту використання
придбаного бітуму представником
позивача подано матеріальні звіти і
акт заготівлі та переробки матеріалів
філій підприємства позивача за липень
2012 року, що засвідчує виготовлення
асфальтно-бетонної суміші (а.с. 71-73).

В свою чергу, використання
виготовленої асфальтно-бетонної
суміші при ремонті (експлуатаційному
утриманні) автомобільних доріг
державного значення позивачем
засвідчено актами приймання виконаних
підрядних робіт форми Кб-2в за
липень-грудень 2012 року, липень 2012 року -
січень 2013 року, липень 2012 року - липень
2013 року на ділянках дороги
Стрий-Мамалига, Снятин-Тязів,
Івано-Франківськ-Тернопіль,
Яблунів-Космач, Долина-Грабів-Цінева,
Голинь-Небилів, Мукачеве-Львів (а.с.
115-133).

Зазначені вище обставини вказують на
те, що позивачем оприбутковано
придбаний товар (бітум) та сформувало
податковий кредит у межах здійснення
власної господарської діяльності.

Досліджуючи обставини з приводу
правомірності відображення позивачем
у податковому обліку витрат, пов'язаних
зі сплатою податку на додану вартість у
ціні товару, суд зазначає наступне.

Підстави виникнення та порядок
визначення сум податку на додану
вартість, що відносяться до
податкового кредиту із 01.01.2011 року
регламентовано розділом V Податкового
кодексу України.

Згідно абзацу 2 пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

У відповідності до вимог абзацу 1
пункту 198.2 статті 198 коментованого
Кодексу датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою закладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, зарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
додаткового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення визначених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є придбання товарів та послуг, що
підтверджується відповідною
податковою накладною.

Інших документів, окрім вище
перелічених та передбачених абзацом 1
пункту 198.2 статті 198 згаданого Кодексу,
для нарахування податкового кредиту
жоден нормативно-правовий акт не
передбачає.

Таким чином, дочірнє підприємство
"Івано-Франківський облавтодор",
виконавши усі вимоги податкового
законодавства щодо нарахування
податкового кредиту за договірною
операцією, що мала місце з товариством
з обмеженою відповідальністю "Бюро
Ейнштейн", скористалось правом,
визначеним абзацом 1 пункту 198.2 статті
198 Податкового кодексу України, на
включення до податкового кредиту суму
ПДВ в розмірі 89 648,72 гривень, сплаченого
в ціні придбаного товару.

Абзацом 1 пункту 198.6 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені додатковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Як було встановлено відповідачем в
акті перевірки від 21.12.2012 року, і
позивач, і його контрагент TOB "Бюро
Ейнштейн" на час укладання договору
№3/12 про закупівлю товарів від 12.06.2012
року, були зареєстровані як платники
податку на додану вартість.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

За змістом вимог пункту 201.4 статті 201
даного Кодексу податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України встановлені
обов'язкові реквізити до податкової
накладної.

Із наявної у матеріалах справи
податкової накладної №5 від 17.12.2012 року
достовірно слідує, що вона містить всі
необхідні реквізити, які передбачені
пунктом 201.1 статті 201 згаданого Кодексу
у редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин (на час
складання податкової накладної), а отже
є підставою для нарахування сум
податку на додану вартість, що
відносяться до податкового кредиту.

Досліджуючи доводи відповідача про
безтоварність спірної господарської
операції із товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн", суд
зазначає наступне.

Як слідує із змісту акта перевірки від
21.12.2012 року (сторінка 8, 9, 10 акта)
підставою для вищевказаних висновків,
про порушення дочірнім підприємство
"Івано-Франківський облавтодор" цілого
ряду правових норм стали висновки та
факти, встановлені ДПІ в Печерському
районі м. Києва, в акті невиїзної
перевірки №4760/22-9/35534529 від 12.11.2012 року
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки товариства з
обмеженою відповідальністю "Бюро
Ейнштейн" () щодо
підтвердження господарських відносин
з суб'єктами господарювання за липень
2012 року (а.с. 86-90).

Аналіз даного акта від 12.11.2012 року
вказує на те, що Державна податкова
інспекція у Печерському районі м.
Києва, виходячи із неможливості
встановлення фактичного місця
знаходження підприємства, а також
відповідного висновку спеціаліста
НДЕКЦ при Управлінні МВС України на
Південно-Західній залізниці №483 від
09.11.2012 року, прийшла до висновку, що
вказаний платник податків у липні 2012
року укладав удавані угоди з метою
приховування сплати податків третіх
осіб, правочини по яких за своїм
змістом є нікчемними (а.с. 90).

Втім, суд відмічає, що такий акт від
12.11.2012 року не містить будь-яких даних
про те, що працівник ДПІ в Печерському
районі м. Києва намагалися встановити
місце знаходження платника податків,
чи взагалі зверталися із письмовим
запитом (вимогою) до ТОВ "Бюро Ейнштейн".
Жодних про вихід уповноважених осіб
органів державної податкової служби за
юридичною адресою такого платника
податків зазначений акт не містить.

Не обґрунтованим є посилання
інспекторів ДПІ у м. Івано-Франківську
та ДПІ у Печерському районі м. Києва на
висновок спеціаліста НДЕКЦ при
Управлінні МВС України на
Південно-Західній залізниці №483 від
09.11.2012 року, як на основну обставину, що
засвідчує факт безтоварності спірної
господарської операції (а.с. 134-138).
По-перше, предметом дослідження у
вказаному висновку визначено
довіреність від 05.04.2012 року та три заяви
на формування посиленого сертифіката
підписувала ЕЦП від 23.06.2012 року і 20.06.2012
року. Такі документи не мають жодного
відношення до бухгалтерського і
податкового обліку
фінансово-господарської операції із
придбання у липні 2012 року бітуму БНД
60/90. По-друге, судовий експерт за
наслідками дослідження дійшов
висновку, що на вказаних вище
документах в графі "директор" підписи
від імені ОСОБА_3 виконані ймовірно
іншою особою. Даний висновок не містить
ствердних даних, а лише припущення. На
переконання суду таке припущення і
сумнів судового експерта не може
братися за доказ в розгляді спірних
правовідносин.

Висновок спеціаліста №483 від 09.11.2012
року не містить досліджень і фахових
висновків щодо договору про закупівлю
товарів №3/12 від 12.06.2012 року, видаткової
накладної №РН-0000075 від 17.07.2012 року і
податкової накладної №5 від 17.07.2012 року,
на підставі яких сформований
податковий облік позивача з податку на
додану вартість в сумі 89 648,72 гривень.

У судовому засіданні представником
позивача звернуто увагу суду на те, що
контрагент ТОВ Бюро Ейнштейн" здійснює
господарську діяльність і знаходиться
за відповідною адресою своєї
реєстрації. При цьому, представник
позивача подав оригінал листа за
підписом директора ТОВ "Бюро Ейнштейн"
датований 25.02.2014 року та засвідчені
підписом останнього і завірені
печаткою товариства копії документів,
що засвідчують фактичне здійснення
господарської діяльності товариством
з обмеженою відповідальністю "Бюро
Ейнштейн" (а.с. 101-114).

Враховуючи вказане, суд не може
погодитися із висновками ДПІ у м.
Івано-Франківську та ДПІ у Печерському
районі м. Києва про не знаходження
контрагента позивача за адресою
реєстрації та не здійснення ним
підприємницької діяльності.

Ні акт виїзної перевірки позивача від
21.12.2012 року, ні акт невиїзної перевірки
його контрагента від 12.11.2012 року не
містить даних про конкретні первинні
документи бухгалтерського чи
податкового обліку, які спричинили
порушення норм податкового
законодавства, в тому числі у
відношенні господарської операції із
дочірнім підприємство
"Івано-Франківський облавтодор".

Щодо доводів відповідача про
відсутність реального руху товару
(фактичної товарності) та документів,
що засвідчують таку обставину, суд
зазначає наступне.

На підтвердження товарності операцій
представником позивача надано
накладну на транспортування
залізницею від 09.07.2012 року №44064798, із
змісту якої слідує, що відправником є
ТОВ "Спецтранссервіс" (м. Київ),
отримувачем - філія "Івано-Франківська
ДЕУ" дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор" (а.с. 41).
Відправка цистерни здійснена з станції
"Купянск-Сортувальний" Південної
залізниці, а станція призначення -
"Ямниця" Львівської залізниці.

Із змісту довідки відокремленого
підрозділу "Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень" державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" вагон (цистерна)
за накладну на транспортування
залізницею від 09.07.2012 року №44064798 прибув
на станцію "Ямниця" в адресу одержувача
філії "Івано-Франківська ДЕУ"
дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор". Даний
вагон (цистерна) поданий на під'їздну
колію 13.07.2012 року для зливу бітуму і
забраний одержувачем із даної колії
20.07.2012 року о 22:00 годині (а.с. 67-70).

У судовому засіданні представник
позивача також представив оригінал
листа №02/1 від 25.02.2014 року за підписом
директора товариства з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн"
ОСОБА_3 про те, що в межах договірних
відносин із позивачем між ТОВ "Бюро
Ейнштейн" та ТОВ "Спецтранссервіс"
09.06.2011 року укладений договір поставки
нафтопродуктів №09/06, згідно якого ТОВ
"Спецтранссервіс" виконував поставку
бітуму нафтового дорожнього марки БНД
60/90 (90/130). На виконання такого правочину
між зазначеними суб'єктами
господарювання був укладений догорів
на транспортно-експедиційне
обслуговування №01/08 від 01.08.2012 року,
згідно якого ТОВ
"Спецтранссервіс" виконувало
транспортування бітуму безпосередньо
до станції призначення, в тому числі і
до станції "Ямниця" Львівської
залізниці (а.с. 101-114).

На переконання суду такі документи є
достатніми для підтвердження факту
транспортування бітуму від продавця до
позивача.

Слід зазначити, що згідно наказу ДПА
України від 22.12.2010 року №984 "Про
затвердження Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства"
(надалі по тексту - Порядок) не
допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів, та різного роду
висновків щодо дій посадових осіб
суб'єкта господарювання.

Пункт 6 Порядку встановлює, що факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Однак, як слідує з акта перевірки від
21.12.2012 року відповідачем жодних
документів, які засвідчують рух товару,
не перевірялися, по суті не
досліджувалося, а інспектори виходили
тільки з інформації наданої іншими
структурами системи органів державної
податкової служби. Відповідач,
отримавши певну інформацію від ДПІ в
Печерському районі м. Києва, використав
її та зробив суб'єктивне припущення про
можливість застосування такої
інформації до фінансово-господарських
операцій дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор" та
необґрунтованого висновку про їх
безтоварність у відносинах із ТОВ "Бюро
Ейнштейн".

Відповідач ні у акті перевірки від
21.12.2012 року, ні у судовому засіданні
його представник не зазначили і не
надали доказів про те, що будь з яких
первинних документів, на підставі яких
позивач по відносинах із контрагентом
сформував податковий облік, підписані
не уповноваженою особою чи не
відповідають за змістом і формою
відповідним вимогам, встановлених
законодавством. За таких умов, є
безпідставними висновки перевіряючого
про порушення пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Враховуючи, що абсолютно усі висновки
відповідача ґрунтуються на основі
зібраної необ'єктивної інформації та
дій, що були вчинені ДПІ у Печерському
районі міста Києва, які відображено в
акті від 12.11.2012 року №4760/22-9/35534529, то
відповідно акт виїзної перевірки
позивача від 21.12.2012 року не може бути
належним та допустимим доказом
порушення дочірнім підприємством
"Івано-Франківський облавтодор"
податкового законодавства та
обґрунтуванням збільшення суми
грошового зобов'язання позивачу.

Інших доказів, окрім акту від 12.11.2012
року №4760/22-9/35534529, які нібито свідчать
про порушення позивачем податкового
законодавства відповідачем в акті
перевірки від 21.12.2012 року не наводяться.

На спростування пояснень представника
позивача, Державною податковою
інспекцією у м. Івано-Франківську -
суб'єкт владних повноважень, рішення
якого оскаржується, не надано суду
будь-яких письмових, інших належних та
допустимих доказів, в тому числі
бухгалтерських, податкових і
фінансових документів, про те, що
постачальник (ТОВ "Бюро Ейнштейн") не
передавав позивачу вказаний товар. Не
укладав і не міг укладати із іншими
суб'єктами господарювання відповідні
договори поставки товару з метою
виконання своїх господарських
зобов'язань перед дочірнім
підприємство "Івано-Франківський
облавтодор".

Представник відповідача припускаючи,
що такий товар міг бути переданий
іншими контраганетами позивача за
спірний період, придбані в не
облікованому порядку, на пропозицію
суду, не вказані якими саме суб'єктами
господарювання здійснено таке
постачання бітуму, якими ідентичними
по кількості, сумі і характеристиці
бухгалтерськими документами із іншими
постачальниками і контрагентами
сформовано податковий облік позивача
на спірну суму податкового кредиту з
податку на додану вартість. Не надано
доказів відсутності можливості у
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн"
протягом 2012 року самостійно, із
урахуванням встановлених обставин,
виконати для позивача поставку бітуму,
що виключає і спростовує доводи
позивача про їх продаж саме вказаним
контрагентом, який є предметом
дослідження у судовому розгляді даної
адміністративної справи.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що позивачем правомірно включено до
складу податкового кредиту за липень
2012 року суму податку на додану вартість
в розмірі 89 648,72 гривень по
господарській операції із TOB "Бюро
Ейнштейн".

При визначенні безтоварності
правочину, який був укладений між
дочірнім підприємство
"Івано-Франківський облавтодор" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн",
перевіряючі податкового органу
посилаються на положення статей 3, 42, 207,
208 вказаного Кодексу. Слід зазначити, що
таке застосування правових норм при
кваліфікації безтоварності операцій, є
невірним.

Так, зокрема, відповідно до частини 2
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За змістом частини 2 статті 203
Цивільного кодексу України сторони
досліджуваних у судовому засіданні
відповідних правочинів (в тому числі
щодо контрагентів позивача) на момент
його вчинення були наділені необхідним
обсягом цивільної дієздатності, були
належними платниками податків та інших
обов'язкових платежів, які виникали при
здійсненні ними господарської
діяльності.

Як слідуєя з матеріалів справи та у
відповідності до вимог частин 3, 5
статті 203 Цивільного кодексу України
волевиявлення учасників відповідних
правочинів відображено у договорі,
вчинене у визначеній законом формі, а
відповідний рух активів відображають
фактичне виконання сторонами своїх
договірних зобов'язань, свідчить, що
волевиявлення сторін правочину було
вільним, відповідало їх внутрішній
волі та спрямованим на реальне
настання правових наслідків, що були
ним обумовлені.

Слід зазначити, що вказаний правочин є
господарським за своїм правовим
характером та до нього повинні
застосовуватися норми господарського
права (частина 1 статті 207
Господарського кодексу України).

Так, в силу редакцій частини 1 статті 207
Господарського кодексу України та
частини 3 статті 228 Цивільного кодексу
України у разі недодержання вимоги
щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, такий правочин на
вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
може бути визнаний судом недійсним.

З вищенаведених законодавчих положень
випливає, що визнання правочину
недійсним з підстав їх невідповідності
закону та суперечливості інтересам
держави і суспільства є можливим лише в
судовому порядку, а не з суб'єктивної
оцінки відповідача. Однак з даного
приводу відповідач по справі до суду не
звертався і вказаний в акті правочин
недійсним судом не визнавався, що також
є свідченням необґрунтованості
конкретної позиції Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську.

Так само, згідно приписів частини 2
статті 234 Цивільного кодексу України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Тобто, недійсність
фіктивного правочину визнається лише в
судовому порядку. Таке рішення суду
представником відповідача у судовому
засіданні не надано.

Правова позиція відповідача щодо
невідповідності укладеного між
дочірнім підприємство
"Івано-Франківський облавтодор" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн"
правочину вимогам статей 207, 208
Господарського кодексу України
ґрунтується виключно на припущеннях. В
акті перевірки від 21.12.2012 року
відсутнє посилання на належні та
допустимі докази.

Із системного аналізу норм цивільного
і господарського кодексів України
слідує, що для визнання договору
недійним необхідно наявність умислу в
обох сторін або однієї із них.

В матеріалах справи відсутні
обставини, встановлені податковим
органом на підтвердження того, що
укладаючи спірний договір, учасники
договірних відносин діяли з метою, яка
є завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства, в тому числі
ухиленням від сплати податків.

Податковим органом не доведено
наявності протиправного умислу та мети
при укладенні угоди позивачем з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн", що
мало місце під час здійснення
підприємницької діяльності позивача,
оскільки мета є суб'єктивною ознакою,
притаманною фізичним особам. Юридичні
особи діють через органи управління і
як наслідок через фізичних осіб, які
входять до складу таких органів
управління, а тому для встановлення
умислу та мети в діях юридичної особи
необхідно довести наявність умислу та
мети в діях фізичних осіб, що діяли від
імені відповідної юридичної особи.

Доказів на підтвердження факту
кримінальної відповідальності
конкретних посадових осіб позивача і
його контрагента та відповідальності
такого суб'єкта господарювання за
ухилення від сплати податків або інші
податкові правопорушення, в тому числі
фіктивного підприємництва, суду не
надано.

Безумовним доказом і обов'язковим для
адміністративного суду в розумінні
Кримінального процесуального кодексу
України та частини 4 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
є вирок суду у кримінальній справі,
який набрав законної сили, на підставі
якого, вирішуючи питання про правові
наслідки дій посадових осіб позивача
або його контрагентів, можна дійти
висновку чи мало місце діяння з метою
ухилення від слати податків при
використанні фінансових потоків
суб'єктів господарювання, які не
виконують своїх податкових зобов'язань
для умисної мінімізації власних
податкових зобов'язань.

Відповідачем, на час розгляду справи,
як суб'єктом владних повноважень, не
надано суду постанови або вироку суду,
які набрали законної сили про
притягнення до кримінальної
відповідальності будь з яких
відповідальних посадових осіб або
засновників коментованого товариства
та визнання їх винними у вчиненні
злочину, передбаченого статтями 205, 212
Кримінального кодексу України, які б
набрали законної сили. Відтак,
відповідачем не доведено на підставі
таких доводів факт здійснення
відповідними посадовими особами
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн"
фіктивного підприємництва.

Відсутність наявності в діях хоча б
однієї зі сторін угод умислу на її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави та суспільства,
зумовлює відсутність підстав для
висновку відповідача щодо недійсності
договору поставки, та як наслідок
відсутність встановлених перевіркою
порушень податкового законодавства
позивачем.

Вказані висновки підтверджуються
статтею 20 Податкового кодексу України,
відповідно до якої органам державної
податкової служби України не надано
повноважень щодо визнання тих чи інших
угод (правочинів) неукладеними чи
недійсними.

За наявності ознак недійсності
правочину податкові органи мають право
лише звертатися до судів з позовами про
стягнення в доход держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність (недійсність). Такий
позов відповідач до суду не подав,
судове рішенням в іншій справі на
реалізацію таких власних повноважень,
яке б набрало законної сили, не
представив.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
недійсними правочини, такими, які
укладені без мети і настання правових
наслідків по них, а також недійсними
дані, вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Зазначена вище правова позиція
висловлена в постанові і ухвалах
Вищого адміністративного суду України
по справі №К/800/41810/13 від 03.10.2013 року,
№К/9991/50772/12 від 14.11.2012 року, №К-27958/10 від
28.04.2011 року, №К-16801/07 від 11.08.2010 року та по
справі №К-20514/08 від 03.11.2010 року
відповідно.

Доводи представника відповідача про
те, що факт безтоварності
господарської операції товариства з
обмеженою відповідальністю "Бюро
Ейнштейн" з іншими суб'єктами
господарювання - його постачальниками
і покупцями по ланцюгу, є безумовною
підставою для зняття відповідних сум
із податкового кредиту позивача та
виключення їх із валових витрат, на
переконання суду є протиправними.

Чинним законодавством України
встановлена індивідуальна юридична
відповідальність, в тому числі за
порушення податкового законодавства, а
тому обставини у господарських
відносинах товариства з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн" із
своїми постачальниками і іншими
покупцями, мають значення виключно для
формування правових висновків у таких
правовідносинах. Господарські
операції про порушення податкового
законодавства, що досліджувалися ДПІ у
Печерському районі м. Києва, являються
односторонніми окремими правочинами і
не стосуються правовідносин із
позивачем, відтак у даних спірних
відносинах юридичного значення не
мають. Виключення становлять умови,
визначенні частиною 4 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, втім відповідач їх суду не
навів, і доказів наявності вини чи
умислу засновників, посадових осіб
зазначеного контрагенту чи інших осіб,
за вироком суду, що набрав законної
сили, про обставини фіктивності
здійснення правочинів чи ухилення від
сплати податків у правовідносинах із
підприємством позивача, не надав.

Можливе не виконання контрагентами
позивача своїх зобов'язань із сплати
податків по інших господарських
операціях, а також розбіжність у даних
Системи автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні Державної податкової служби
України, при умові спати податку на
додану вартість у ціні товару і послуг
покупцем, не може бути підставою для
висновку про не підтвердження права
позивача на податковий кредит за
виданими йому у встановленому порядку
податковими накладними та реальної
товарності операції.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
як в момент укладення позивачем
договору з товариством з обмеженою
відповідальністю "Бюро Ейнштейн", так і
в процесі його виконання, сторонами
було додержано всіх вимог чинного
законодавства, а тому висновки
відповідача про безтоварність
правочину є безпідставними, не
обґрунтованими та такими, що не
відповідають нормам чинного
законодавства. При цьому суд зазначає,
що позивачем не було допущено
заниження суми податку на додану
вартість в сумі 89 648,72
гривень, правомірно віднесено у липні
2012 року до податкового кредиту
відповідну суму податку, що
підтверджується встановленими у
судовому засіданні обставинами,
первинними документами, податковою
накладною по такій господарській
операції.

За відсутності факту заниження
податкових зобов'язань безпідставним є
застосування оскаржуваними рішеннями
штрафної санкції в сумі 44 825,00 гривень.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську № від 09.01.2013
року винесено без врахування всіх
обставин та норм чинного
законодавства, що мають значення для
прийняття такого рішення, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими, а позов
таким, що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області за №
від 09.01.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Державної податкової інспекції
у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області на користь
дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія"
Автомобільні дороги України"
(ідентифікаційний код 31790584) судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 268 (двісті шістдесят
вісім) гривень 95 копійок, сплаченого
згідно платіжного доручення №6630 від
13.12.2013 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів, у зв'язку із
чим постанова в повному обсязі
виготовлена 11.03.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В