Справа № 811/3126/13-а
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2013-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2013 року
Справа № 811/3126/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі судді
Черниш О.А., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(надалі - ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду з
позовом до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області (надалі -
Кіровоградська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 06.09.13, № від 06.09.13.

Позов мотивовано тим, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.01.11 по 31.12.12,
за результатами якої складено акт
№35/17-01/НОМЕР_1 від 26.07.13 та винесені
спірні податкові повідомлення-рішення
про донарахування податку з доходів
фізичних осіб в сумі 17 594,19 грн. та
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 23
091,69 грн. Позивач, посилаючись на
правомірність формування валових
витрат та податкового кредиту з ПДВ по
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_2, ФОП
ОСОБА_3, ТОВ "Ювента ОЙЛ", СП ТОВ
"Інтернешнл ТК", ТОВ "Золотий екватор",
ЗАО "РУР Груп С.А.", ПАТ "Укрнафта", які
підтверджені належними первинними
документами, вказуючи на відсутність
судових рішень про визнання недійсними
укладених угод, просить суд визнати
протиправними та скасувати спірні
податкові повідомлення-рішення.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві,
та надані у справу матеріали і
документи. Воднораз, визнали
безпідставність віднесення позивачем
до складу податкового кредиту з ПДВ сум
у розмірі 355, 69 грн., а саме: за січень 2012
року - 49, 99 грн. (по взаємовідносинах з
ТОВ "Ювента ОЙЛ"), за лютий 2012 року - 33, 17
грн. (по взаємовідносинах з СП ТОВ
"Інтернешнл ТК"), за березень 2012 року - 33,
37 грн. (по взаємовідносинах з ТОВ
"Золотий екватор"), за квітень 2012 року -
74,12 грн. та травень 2012 року - 81,57 грн. (по
взаємовідносинах з ЗАО "РУР Груп С.А."),
за травень 2012 року - 83, 47 грн. (по
взаємовідносинах з ПАТ "Укрнафта").

Представник відповідача у письмових
запереченнях та у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, стверджуючи,
що позивач безпідставно сформував
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб, у
розмірі 86820, 83 грн. та податковий кредит
з ПДВ у сумі 17 364, 17 грн. за
правочинами з ФОП ОСОБА_2, перевірками
якої установлено, що вона задіяна у
транзитних фінансових потоках,
спрямованих на здійснення операцій з
метою штучного формування валових
витрать та податкового кредиту, а усі
операції купівлі-продажу, укладені нею,
є нікчемними по ланцюгу до
вигодонабувача. Крім того, позивач
відніс до складу витрат 7014, 75 грн. та до
складу податкового кредиту з ПДВ 2451, 79
грн. з вартості товарів, щодо яких не
підтверджено факт їх використання у
господарській діяльності. Також
позивач не надав на перевірку
податкові накладні, які б
підтверджували суми ПДВ, включені до
податкового кредиту у розмірі 1033, 92 грн.
Наполягаючи на правомірності
висновків акту перевірки позивача та
оскаржуваних ним податкових
повідомлень - рішень, просив суд у
позові відмовити.

У судове засідання 27.11.13 сторони не
прибули, подали заяв про розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до частини 4 статті 122 КАС
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Розглянувши справу у порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами, суд встановив такі
обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець з 01.07.98, перебуває на
податковому обліку в Кіровоградській
ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області

Посадовою особою Кіровоградської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області у період з 08.07.13 по 19.07.13
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання позивачем
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.01.11 по 31.12.12,
за результатами якої складено акт
№35/17-01/НОМЕР_1 від 26.07.13 (а.с. 13-44, т.1).

Висновками акту перевірки встановлено
порушення позивачем, зокрема:

- ч.1, ч.5 ст.203, ч.1, ч. 2 ст.215, ст.626, ч.1 ст.628,
ст.629, ст.655, ст.656, ст.658, ст.662, ч.2 ст.689, ч.2
ст.712 Цивільного кодексу України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
наслідків;

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України
- донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 14 075,35 грн., в т.ч. за
2011 рік в сумі 13 023,13 грн., за 2012 рік в сумі
1 052,22 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України - донараховано податку на
додану вартість за період з 01.01.11 по
31.12.12 в сумі 20 849,88 грн., в т.ч.: за лютий 2011
року в сумі 1 400 грн., за березень 2011 року
в сумі 2 033,34 грн., за квітень 2011 року в
сумі 3 186,33 грн., за травень 2011 року в сумі
1 999 грн., за червень 2011 року в сумі 3 267,99
грн., за липень 2011 року в сумі 5 613,01 грн.,
за серпень 2011 року в сумі 729,33 грн., за
грудень 2011 року в сумі 94,61 грн., за
січень 2012 року в сумі 148,43 грн., за лютий
2012 року в сумі 33,17 грн., за березень 2012
року в сумі 210,23 грн., за квітень 2012 року
в сумі 313,01 грн., за травень 2012 року в
сумі 848,04 грн., за липень 2012 року в сумі
364,18 грн., за серпень 2012 року в сумі 540,04
грн., за грудень 2012 року в сумі 69,17 грн.

На підставі цього акту Кіровоградською
ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області винесено такі податкові
повідомлення-рішення:

- форми "Р" № від 06.09.13, яким
позивачеві згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК
України та відповідно до ч.1 п.123.1 ст.123
ПК України, за порушення п.177.2 ст.177 ПК
України збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем на
суму 14 075,35 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 3 518,84
грн., усього - 17 594,19 грн. (а.с. 50, т.1).

- форми "Р" № від 06.09.13, яким
позивачеві згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК
України та відповідно до ч.1 п.123.1 ст.123
ПК України, п.7 підрозділу 10 розділу ХХ
ПК України, за порушення п.198.3, п.198.6 ст.198
ПК України збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму 20
849,88 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 2 241,81 грн., усього - 23
091,69 (а.с. 49, т.1).

Перевіряючи правомірність цих рішень,
суд дійшов до таких висновків.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
№3517-01/НОМЕР_1 від 26.07.13 та наданого
відповідачем розрахунку (а.с. 39, т.3),
підставою для висновків відповідача
про заниження податкового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб та
його донарахування у сумі 14 075,35 грн.
шляхом винесення податкового
повідомлення-рішення № від 06.09.13,
стали порушення, допущені позивачем
при декларуванні витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу,
зокрема:

- п.177.2 ст.177 ПК України, в результаті
чого позивачем завищено витрати за 2011
рік в сумі 86820, 83 грн. та занижено
податок на 13023, 13 грн., за рахунок
віднесення до витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу, витрат
з вартості товарів/послуг, придбаних у
ФОП ОСОБА_2, факт поставки яких не
підтверджено;

- п.177.2 ст.177 ПК України, в результаті
чого позивачем завищено витрати за 2012
рік в сумі 7014, 75 грн. та занижено податок
на 1052, 22 грн., за рахунок віднесення до
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу, витрат, щодо яких не
підтверджено факт їх використання у
господарській діяльності.

Також, згідно зі змістом акту перевірки
№35/17-01/НОМЕР_1 від 26.07.13 та наданим
відповідачем розрахунком (а.с. 37-38, т.3)
підставою для висновків відповідача
про заниження податкового зобов'язання
з податку на додану вартість та його
донарахування у сумі 20 849,88 грн. шляхом
винесення податкового
повідомлення-рішення № від 06.09.13,
стали порушення, допущені позивачем
при декларуванні податкового кредиту з
ПДВ, зокрема:

- п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті
чого позивачем завищено податковий
кредит з ПДВ та занижено податок на
додану вартість в сумі 17 364, 17 грн., в т.ч.
за лютий 2011 року в сумі 1 400 грн., за
березень 2011 року в сумі 2 033,34 грн., за
квітень 2011 року в сумі 3 186,33 грн., за
травень 2011 року в сумі 1 999 грн., за
червень 2011 року в сумі 2 999, 83 грн., за
липень 2011 року в сумі 5 016, 34 грн., за
серпень 2011 року в сумі 729,33 грн., за
рахунок віднесення до податкового
кредиту сум ПДВ з вартості
товарів/послуг, отриманих від ФОП
ОСОБА_2, факт поставки яких не
підтверджено;

- п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті
чого позивачем завищено податковий
кредит з ПДВ та занижено податок на
додану вартість за червень 2011 року в
сумі 268, 16 грн., за грудень 2011 року в сумі
94,61 грн., за січень 2012 року в сумі 98, 44
грн., за березень 2012 року в сумі 176, 86
грн., за квітень 2012 року в сумі 157, 33 грн.,
за травень 2012 року в сумі 683 грн., за
липень 2012 року в сумі 364,18 грн., за
серпень 2012 року в сумі 540,04 грн., за
грудень 2012 року в сумі 69,17 грн., за
рахунок віднесення до податкового
кредиту сум ПДВ у зв'язку з придбанням
товарів, щодо яких не підтверджено факт
їх використання у господарській
діяльності;

- п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті
чого позивачем завищено податковий
кредит з ПДВ та занижено податок на
додану вартість за липень 2011 року в
сумі 596, 67 грн. по взаємовідносинах з ФОП
ОСОБА_3, за січень 2012 року в сумі 49, 99 грн.
- по взаємовідносинах з ТОВ "Ювента ОЙЛ",
за лютий 2012 року в сумі 33, 17 грн. - по
взаємовідносинах з СП ТОВ "Інтернешнл
ТК", за березень 2012 року в сумі 33, 37 грн. -
по взаємовідносинах з ТОВ "Золотий
екватор", за квітень 2012 року в сумі 155, 68
грн. та травень 2012 року в сумі 81,57 грн. -
по взаємовідносинах з ЗАО "РУР Груп
С.А.", за травень 2012 року в сумі 83, 47 грн. -
по взаємовідносинах з ПАТ "Укрнафта", у
зв'язку з ненаданням на перевірку
податкових накладних, якими б були
підтверджені відповідні суми ПДВ.

Щодо взаємовідносин позивача з ФОП
ОСОБА_2, то порушення податкового
законодавства за нею, кваліфіковані
відповідачем за п.177.2 ст.177 ПК України,
п.198.6 ст.198 ПК України, полягали в тому,
що позивач сформував витрати,
безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу, та податковий кредит з податку
на додану вартість за господарськими
операціями з ФОП ОСОБА_2, які не
спричиняють реального настання
правових наслідків, та, за висновками
відповідача, є нікчемними по ланцюгу до
вигодонабувача.

Статтею 177 ПК України урегульований
порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктами 177.2, 177.3 статті 177 ПК
України об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
унормований статтею 198 ПК України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій зокрема з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
(пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, витрати, безпосередньо
пов'язані з одержанням доходу, для
цілей визначення оподатковуваного
доходу, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб або податкового кредиту
з податку на додану вартість навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Відповідно до статті 51 Цивільного
кодексу України до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
воднораз під господарською операцією
слід розуміти дію або подію, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

За змістом статті 4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України", одним із
принципів бухгалтерського обліку є
превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в України"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що правові наслідки у
вигляді виникнення права платника
податку на формування витрат та
податкового кредиту можуть мати лише
реально вчинені господарські операції,
тобто ті, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податків. На
підтвердження даних податкового
обліку можуть прийматися лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Досліджуючи обставини реальності
господарських операцій позивача з ФОП
ОСОБА_2, суд установив, що упродовж
березня - серпня 2011 року позивач
придбав у ФОП ОСОБА_2 обладнання та
запасні частини на загальну суму 95 785
грн., у т.ч. ПДВ - 15964, 17 грн. Про поставку
товарів ФОП ОСОБА_2 на адресу позивача
виписано такі первинні документи:

- видаткова накладна №РН-0000071 від 01.03.12,
податкова накладна №2 від 01.03.11 на суму
4720 грн., в т.ч. ПДВ - 786,67 грн. (а.с. 153, 154, т.1),

- видаткова накладна № РН-0000092 від 25.03.11,
податкова накладна №23 від 25.03.11 на суму
7480 грн., в т.ч. ПДВ - 1 246,67 грн. (а.с. 151, 152,
т.1),

- видаткова накладна №РН-0000115 від 19.04.11,
податкова накладна №22 від 19.04.11 на суму
7124 грн., в т.ч. ПДВ - 1 187,33 грн. (а.с. 149, 150,
т.1),

- видаткова накладна №РН-0000121 від 27.04.11,
податкова накладна №28 від 27.04.11 на суму
11 994 грн., в т.ч. ПДВ - 1 999 грн. (а.с. 146, 147,
т.1),

- видаткова накладна №РН-0000181 від 18.05.11,
податкова накладна №43 від 18.05.11 на суму
11 994 грн., в т.ч. ПДВ - 1 999 грн. (а.с. 143, 144,
т.1),

- видаткова накладна №РН-0000215 від 15.06.11,
податкова накладна №32 від 15.06.11 на суму
9572 грн., в т.ч. ПДВ - 1 595,33 грн. (а.с. 141, 142,
т.1),

- видаткова накладна №РН-0000238 від
30.06.11,податкова накладна №55 від 30.06.11 на
суму 8427 грн., в т.ч. ПДВ - 1 404,50 грн. (а.с. 139,
140, т.1),

- видаткова накладна №РН-0000261 від 19.07.11,
податкова накладна №23 від 19.07.11 на суму
10 996 грн., в т.ч. ПДВ - 1 832,67 грн. (а.с. 136, 137,
т.1),

- видаткова накладна №РН-0000279 від 25.07.11,
податкова накладна №41 від 25.07.11 на суму
9346 грн., в т.ч. ПДВ - 1 557,67 грн. (а.с. 133, 134,
т.1),

- видаткова накладна №РН-0000290 від 27.07.11,
податкова накладна №52 від 27.07.11 на суму
9756 грн., в т.ч. ПДВ - 1 626 грн. (а.с. 131, 132, т.1),

- видаткова накладна №РН-0000327 від 19.08.11,
податкова накладна №36 від 19.08.11 на суму
4376 грн., в т.ч. ПДВ - 729,33 грн. (а.с. 129, 130, т.1).

Суми ПДВ за податковими накладними ФОП
ОСОБА_2 у розмірі 15 964, 17 грн. віднесені
позивачем до складу податкового
кредиту податкових декларацій з
податку на додану вартість, а саме: за
березень 2011 року - 2 033,34 грн., за квітень
2011 року - 3 186,33 грн., за травень 2011 року - 1
999 грн., за червень 2011 року - 2 999, 83 грн., за
липень 2011 року - 5 016, 34 грн., за серпень 2011
року - 729,33 грн. (а.с. 53 - 65, 84 - 89, 194-207, т.1).
Витрати на придбання товарів у сумі 79
820, 83 грн. задекларовані позивачем у
складі документально підтверджених
витрат, пов'язаних з господарською
діяльністю (вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані або використані у
виробництві продукції) податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2011 рік. (а.с. 189 - 191, т.1)

Як пояснив суду позивач, товар
придбавався на складі ФОП ОСОБА_2,
розташованому у АДРЕСА_1, та
перевозився належними позивачу
транспортними засобами, при цьому
товарно-транспортні накладні та
подорожні листи на здійснення цих
перевезень ним не складалися.

Допитана у судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_2 підтвердила
господарські взаємовідносини з
позивачем щодо поставки товарів
(приладдя та автозапчастин), що мали
місце упродовж березня - серпня 2011 року.

Відтак, судом установлено, що право на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ у позивача по
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_2 щодо
поставки товарів виникло внаслідок
фактичного проведення господарських
операцій, які є об'єктами
оподаткування, підтверджено належними
первинними та розрахунковими
документами, достовірність яких у ході
судового розгляду справи відповідачем
не спростована.

Між тим, заперечуючи право позивача на
формування даних податкового обліку по
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_2,
представник відповідача посилався на
акти перевірок ФОП ОСОБА_2 по
взаємовідносинах з ТОВ "Веркона плюс"
за березень 2011 року, з ТОВ "Н.Т.К. Октан"
за період з 01.01.11 по 28.02.11, з ПП "Ескорт" за
червень 2011 року, з ПП "Ескорт" за липень
2011 року, з ТОВ "Ріне" за серпень 2011 року,
з ТОВ "Житлобуд-БК"" за квітень, травень
2011 року, з ТОВ "Асторойл" за
серпень-вересень 2011 року, з ФОП
Абрамовим за період з 01.07.11 по 31.07.11, з ПП
"Маркетинг ай кью" за період з 01.08.11 по
31.10.11, з ТОВ "Ріне" за грудень 2011 року,
січень, лютий, березень, жовтень 2011
року, з ПП "Платан" за квітень 2011 року, з
ПП "Ріо-Гранде" за грудень 2010 року, якими
встановлено, що підприємства -
контрагенти (постачальники) ОСОБА_2
проводили транзитні фінансові потоки,
спрямовані на здійснення операцій з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, а відтак
усі операцій купівлі-продажу ФОП
ОСОБА_2 не спричиняють реального
настання правових наслідків та є
нікчемними до вигодонабувача. (а.с. 119 -
243, т.2, 7-39, т.3).

У зв'язку з цим суд зазначає, що чинне
законодавство не ставить право
платника податків на формування даних
свого податкового обліку в залежність
від дотримання вимог податкового
законодавства іншими суб'єктами
господарювання, зокрема, тими, які не
були постачальниками товарів (послуг),
на вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту. Така правова
позиція викладена у постанові
Верховного Суду України №21-47а10 від
31.01.11, яка в силу статті 244-2 КАС України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Суд зауважує, що платник податків
(покупець товару/послуг) не має
обов'язку та повноважень здійснювати
контроль за дотриманням
постачальниками товару вимог
податкового законодавства та правил
ведення господарської діяльності і в
подальшому нести відповідальність за
можливу неправомірну діяльність
будь-кого з контрагентів. Лише
встановлення факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
податковий кредит. При цьому такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а повинні
підтверджуватися належними доказами.

Воднораз, таких доказів відповідачем
суду не надано, а судом не здобуто.

Висновки про завищення позивачем
витрат, безпосередньо пов'язані з
одержанням доходу, та податкового
кредиту з ПДВ за цими операціями,
обґрунтовані посиланням на
безтоварність взаємовідносин, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства, оскільки
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, судом установлено, що
позивачем у лютому 2011 року до складу
податкового кредиту віднесено суму ПДВ
у розмірі 1400 грн. по взаємовідносинах з
ФОП ОСОБА_2, які випливали з поставки
послуг. (а.с. 51 - 52, 194 - 195, т.1) Вартість цих
послуг у розмірі 7000 грн. віднесена
позивачем до складу документально
підтверджених витрат, пов'язаних з
господарською діяльністю, податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2011 рік. (а.с.189 - 191, т.1)

На підтвердження цієї господарської
операції позивач надав суду акт -
прийняття робіт (надання послуг)
№ОУ-0000012 від 28.02.11 та податкову накладну
№19 від 28.02.11 про ремонт кабіни
автомобіля на суму 8 400 грн., у т.ч. ПДВ - 1
400 грн. (а.с. 155, 156, т.1).

Воднораз, фактичних обставин виконання
ремонтних робіт (місце та період їх
виконання, особи, які були задіяні у їх
виконанні) позивач пояснити суду не
зміг. Також не надав суду договір від
01.02.11, на який міститься посилання у
податковій накладній №19 від 28.02.11.

Суд зазначає, що вимоги до технічного
обслуговування і ремонту транспортних
засобів встановлені статтею 22 Закону
України "Про автомобільний транспорт".
Відповідно до вказаної норми
виконавцями технічного обслуговування
і ремонту транспортних засобів є
суб'єкти господарювання, які
відповідають таким вимогам: мають
власні або орендовані засоби
технічного обслуговування і ремонту,
що відповідають установленим
законодавством вимогам; роботи з
технічного обслуговування і ремонту
здійснює персонал необхідного рівня
професійної кваліфікації відповідно
до видів цих робіт; мають виробничі
споруди, засоби технічного
обслуговування і ремонту, що
відповідають встановленим
законодавством вимогам. Вимоги до
виконавця технічного обслуговування і
ремонту транспортних засобів та
надаваних ним послуг (виконуваних
робіт) встановлюються технічним
регламентом з підтвердження
відповідності, затвердженим у
встановленому законодавством порядку.

Особливості договору про технічне
обслуговування і ремонт транспортного
засобу передбачені статтею 25 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
за змістом якої договір про технічне
обслуговування і ремонт транспортного
засобу укладають відповідно до вимог
цивільного законодавства між
замовником і виконавцем (договір,
наряд-замовлення, накладна, квитанція
тощо). Істотними умовами договору про
технічне обслуговування і ремонт
транспортного засобу є: найменування
та місце розташування сторін за цим
договором; перелік робіт з технічного
обслуговування чи ремонту та термін їх
виконання; вартість робіт та порядок
розрахунків; перелік складових частин
(матеріалів), використаних виконавцем,
а також наданих замовником виконавцю
для виконання робіт із технічного
обслуговування або ремонту
транспортного засобу; перелік
документів, який надається замовнику
для підтвердження виконання
технічного обслуговування чи ремонту,
та гарантійні зобов'язання виконавця
щодо проведених робіт.

Наказом Міністерства транспорту
України від 11.11.02 №792, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 17.02.03 за
№122/7443, затверджено Правила надання
послуг з технічного обслуговування і
ремонту автомобільних транспортних
засобів (надалі - Правила №792). Ці
Правила регулюють правові норми
взаємовідносин між Замовником і
Виконавцем послуг з технічного
обслуговування і ремонту
автомобільних транспортних засобів та
їхніх складових, а також вимоги щодо
контролю за відповідністю наданих
послуг. Правила поширюються на
суб'єктів підприємницької діяльності
всіх форм власності, які надають
послуги з технічного обслуговування і
ремонту автомобільних транспортних
засобів та їхніх складових.

Пунктом 15 Правил №792 передбачено, що
приймання дорожнього транспортного
засобу (ДТЗ) (його складових)
здійснюється у присутності власника чи
його уповноваженого представника в
такому порядку: розбір супровідної
документації і заявок Замовника;
перевірка технічного стану ДТЗ (його
складових); виявлення зовнішніх
пошкоджень і дефектів з оформленням
відповідного документа; оформлення
акта передання-прийняття ДТЗ (його
складових) для надання послуг з
технічного обслуговування і ремонту.

Відповідно до пункту 22 Правил №792
виконавець оформляє кошторис витрат на
виконання робіт (надання послуг), який
підписується сторонами і стає
невід'ємною частиною договору.

Розрахунковими документами, що
засвідчують надання послуги, є: акт
передання-прийняття ДТЗ (його
складових) після надання послуг з
технічного обслуговування і ремонту;
наряд-замовлення, підписаний, з одного
боку, контролером якості Виконавця, що
засвідчує повноту виконання, оплату,
якість надання послуг і гарантійні
зобов'язання (підпис повинен бути
завірений печаткою), а з другого боку
підписаний Замовником; квитанція про
оплату робіт; рахунок-фактура;
податкова накладна (для юридичних
осіб). (п. 26 Правил №792)

Згідно з пунктом 34 Правил №792 приймання
ДТЗ (його складових) Замовником
відбувається у присутності контролера
якості Виконавця й здійснюється у
такому порядку: аналіз документації,
оформленої Виконавцем; перевірка
відповідності наданих послуг, зокрема
надання Замовнику ДТЗ для випробувань
за участі представника Виконавця;
оформлення акта передання-прийняття
ДТЗ (його складових) після ремонту і
технічного обслуговування або
наряду-замовлення у разі, якщо не
укладається договір про надання
послуг.

Відповідно до пункту 41 Правил №792
виконавець після виконання робіт надає
Замовнику такі документи: довідки
(рахунки) про витрати Замовника (якщо
він є юридичною особою), пов'язані з
виконанням технічного обслуговування
(крім гарантійного), - окремо і пов'язані
з виконанням ремонту, - окремо;
гарантійний талон (один примірник);
додатки до експлуатаційної
документації у разі необхідності, як це
передбачено пунктами 33, 39, 40 цих Правил;
довідку-рахунок на номерні складові
частини, придбані й установлені
Виконавцем на ДТЗ; довідку про колір
(основний колір) ДТЗ, якщо цей колір
змінено під час ремонту;
приймально-здавальний акт
підприємства, яке має право на
випробування газового устаткування
паливних систем ДТЗ і виконало ці
випробування.

У ході судового розгляду справи
позивачем не надано доказів складання
договору, нарядів-замовлень, актів
передання-прийняття, гарантійного
талону, передбачених Законом України
"Про автомобільний транспорт" та
Правилами №792, які б достовірно
підтверджували виконання ФОП ОСОБА_2
робіт з ремонту автомобіля.

Крім того, ОСОБА_2, будучи допитаною в
якості свідка у судовому засіданні,
заперечила факт надання нею позивачу
послуг з ремонту автомобіля, пояснивши,
що таким видом господарської
діяльності вона не займалася.

Отже, у ході судового розгляду справи
не підтверджено реальність
господарської операції щодо придбання
позивачем послуг з ремонту автомобіля
у ФОП ОСОБА_2, а дані податкового обліку
за цією господарською операцією
сформовані позивачем безпідставно.
Відтак, це порушення призвело до
завищення податкового кредиту з ПДВ та
заниження податкового зобов'язання
перед бюджетом за лютий 2011 року на суму
1400 грн., а також до завищення витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу за 2011 рік у сумі 7000 грн., що
зумовило заниження суми чистого
оподатковуваного доходу за 2011 рік на 7000
грн. та суми податку на доходи фізичних
осіб на 1050 грн.

Щодо встановлених у ході перевірки
порушень позивачем п.177.2 ст.177 ПК
України, п.198.3 ст.198 ПК України, в частині
включення до витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу, та до
податкового кредиту з ПДВ відповідних
сум у зв'язку з придбанням товарів, які
не використовувалися у господарській
діяльності, суд виходив з того, що такі
висновки відповідача обґрунтовані тим,
що згадані товари (описані на стор.13, 26 -
27 акту перевірки №35/17-01/НОМЕР_1 від
26.07.13), відсутні у залишках ТМЦ станом на
31.12.12, а позивачем на перевірку не
надані документи, що підтверджують
використання зазначених товарів в
господарській діяльності (видаткові
накладні на реалізацію даного товару,
акти виконаних робіт та установок
тощо).

Заперечуючи ці висновки, позивач надав
суду акти використання матеріалів,
установки запчастин, які, на його думку,
підтверджують факт використання
придбаних товарів у межах власної
господарської діяльності. (а.с. 105 - 110,
т.1)

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК
України у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам контролюючого органу, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Абзацом 2 пункту 44.7 статті 44 ПК України
передбачено, що протягом трьох робочих
днів з дня отримання акта перевірки
платник податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

З огляду на те, що позивач не надавав
акти списання/використання товарів на
перевірку податковому органу, а також
після отримання акту перевірки, це дає
суду підстави вважати, що такі
документи були відсутні у позивача на
час складення звітності, а
використання придбаних товарів у межах
господарської діяльності позивача не
доведено. Тому включення відповідних
сум до складу витрат, пов'язаних з
господарською діяльністю, та до
податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з
придбанням цих товарів є
безпідставним.

Щодо встановлених у ході перевірки
порушень позивачем п.198.6 ст.198 ПК
України, в частині не підтвердження сум
податку на додану вартість, включених
до складу податкового кредиту,
податковими накладними, суд прийшов до
таких висновків.

Згідно з актом перевірки №35/17-01/НОМЕР_1
від 26.07.13 (стор. 24 - 26 акту) позивач
включив до складу податкового кредиту
з ПДВ суми ПДВ, які не підтверджені
податковими накладними на загальну
суму 1033, 92 грн., а саме: за липень 2011 року
в сумі 596, 67 грн. по взаємовідносинах з
ФОП ОСОБА_3, за січень 2012 року в сумі 49, 99
грн. - по взаємовідносинах з ТОВ "Ювента
ОЙЛ", за лютий 2012 року в сумі 33, 17 грн. - по
взаємовідносинах з СП ТОВ "Інтернешнл
ТК", за березень 2012 року в сумі 33, 37 грн. -
по взаємовідносинах з ТОВ "Золотий
екватор", за квітень 2012 року в сумі 155, 68
грн. та травень 2012 року в сумі 81,57 грн. -
по взаємовідносинах з ЗАО "РУР Груп
С.А.", за травень 2012 року в сумі 83, 47 грн. -
по взаємовідносинах з ПАТ "Укрнафта".

У ході судового розгляду справи
позивач визнав безпідставність
віднесення ним до складу податкового
кредиту з ПДВ сум у розмірі 355, 69 грн., а
саме: за січень 2012 року - 49, 99 грн. (по
взаємовідносинах з ТОВ "Ювента ОЙЛ"), за
лютий 2012 року - 33, 17 грн. (по
взаємовідносинах з СП ТОВ "Інтернешнл
ТК"), за березень 2012 року - 33, 37 грн. (по
взаємовідносинах з ТОВ "Золотий
екватор"), за квітень 2012 року - 74,12 грн. та
травень 2012 року - 81,57 грн. (по
взаємовідносинах з ЗАО "РУР Груп С.А."),
за травень 2012 року - 83, 47 грн. (по
взаємовідносинах з ПАТ "Укрнафта"),
пояснивши це технічними помилками під
час формування податкової звітності
(а.с. 55, т.3).

На підтвердження правомірності
формування податкового кредиту з ПДВ
по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_3 надав
суду податкову накладну №24 від 26.07.11 на
суму 3 276,66 грн., в т.ч. ПДВ - 655,34 грн. (а.с.
112, т.1), по взаємовідносинах з ЗАО "РУР
Груп С.А." - податкову накладну №5914 від
03.04.12 на суму 2223, 35 грн., у т.ч. ПДВ - 370, 56
грн. (а.с. 236, т.1)

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

З огляду на те, що позивач не надавав
податкові накладні на перевірку
податковому органу, а також після
отримання акту перевірки, суд вважає,
що ці документи були відсутні у
позивача на час складення звітності, та
погоджується з доводами відповідача,
що ці суми ПДВ, включені до складу
податкового кредиту, є
непідтвердженими.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У ході судового розгляду справи
відповідачем не доведено
правомірність висновків податкового
органу про порушення позивачем п.177.2
ст.177 ПК України, п.198.6 ст.198 ПК України
при відображенні у податковому обліку
взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 щодо
придбання товарів та про завищення
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу, за 2011 рік на суму 79
820, 83 грн. та податкового кредиту з ПДВ
за березень - серпень 2011 року на суму 15
964, 17 грн. за цими операціями. Відтак,
донарахування податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 11 973, 13 грн. та з
податку на додану вартість у розмірі 15
964, 17 грн. та застосування штрафної
(фінансової) санкції, передбаченої ч.1
п.123.1 ст.123 ПК України (з урахуванням п.7
підрозділу 10 розділу ХХ ПК України), у
розмірах 2993, 29 грн. (11 973, 13 грн. х 25%) та 1436,
42 грн. (1 грн. + 5016,34 х 25% + 729, 33 х 25%)
відповідно, є неправомірним.

Відповідно до частини 1, пункту 1
частини 2 статті 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково. У разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

За наслідками розгляду справи суд
прийшов до висновку, що податкове
повідомлення - рішення № від 06.09.13
є протиправним та підлягає скасуванню
в частині збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 11 973,13 грн. за
основним платежем, 2993,29 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями,
усього -14 966, 42 грн.

Податкове повідомлення - рішення
№ від 06.09.13 є протиправним та
підлягає скасуванню в частині
збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 15 964, 17 грн. за основним
платежем, 1436, 42 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями, усього - 17 400, 59
грн.

Згідно з частинами 1, 3 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

За подання до суду цього
адміністративного позову з майновими
вимогами на загальну суму 40 685, 88 грн.
позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 406, 86 грн. (а.с. 2, т.1). З огляду на
часткове задоволення позовних вимог на
суму 32 367, 01 грн. (14 966, 42 грн. + 17 400, 59 грн.),
суд вважає за необхідне присудити
позивачеві здійснені ним судові
витрати з Державного бюджету України,
пропорційно до задоволених позовних
вимог, у розмірі 323, 68 грн. (32 367, 01 грн. х
406, 86 грн.): 40 685, 88 грн.)

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області № від
06.09.13, в частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 11 973, 13 грн. за основним
платежем, 2993, 29 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області № від
06.09.13, в частині в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 15 964, 17 грн. за
основним платежем, 1436, 42 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 з Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 323, 68 грн.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня отримання її копії
апеляційної скарги, з одночасним
надісланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
О.А. Черниш