Справа № 801/1493/14
Суддя: Кудряшова А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2014 року Справа №801/1493/14

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді -
Кудряшової А.М.,

секретар судового засідання -
Золоткова Г.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Занозіна М.Б.,
довіреність від 25.09.2013 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Совєтського районного центру
зайнятості

про визнання протиправним та
скасування наказу, спонукання до
виконання певних дій,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим звернувся з
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Совєтського районного центру
зайнятості із вимогами про визнання
протиправним та скасування наказу
№НТ140115 директора Совєтського
районного центру зайнятості від 15.01.2014
року з приводу ненадання позивачу
статусу безробітного, а також
зобов'язання відповідача взяти ОСОБА_2
на облік до центру зайнятості з
обов'язковим надання статусу
безробітної. Позовні вимоги мотивовані
тим, що позивач звернувся до
Совєтського районного центру
зайнятості про взяття на облік як
непрацюючу особу та готову приступити
до роботи з присвоєнням статусу
безробітного, однак наказом №НТ140115 від
15.01.2014 року йому було відмовлено з
посиланнями на не знятий з реєстрації
трудовий договір між працівником та
фізичною особою, яка використовує
найману працю від 02.08.2013 року. Позивач з
даним наказом не погоджується та
вважає, що він підлягає скасуванню.

Позивач, будучи належним чином та
завчасно повідомленим про дату, час та
місце розгляду, явку представника не
забезпечив, надіслав клопотання про
розгляд справи за його відсутністю,
вказав, що наполягає на задоволені
позову.

Представник відповідача під час
розгляду справи проти
адміністративного позову заперечував
з підстав, викладених у письмових
запереченнях.

Суд, враховуючі клопотання позивача
про розгляд справи за його відсутністю
та думку представника відповідача щодо
розгляду справи за відсутністю
позивача, приймаючи до уваги, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для з'ясування обставин по справі,
керуючись ст.128 КАС України, вважає
можливим розглянути справу на підставі
наявних доказів за відсутності
позивача.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, судом встановлено
наступне.

ОСОБА_2 звернулась до Совєтського
районного центру зайнятості із заявою
про взяття її на облік як непрацюючу
особу та готову приступити до роботи з
присвоєнням статусу безробітного.

Наказом №НТ140115 від 15.01.2014 року
Совєтського районного центру
зайнятості позивачу було відмовлено у
наданні статусу безробітного, у зв'язку
із встановленням факту зайнятості
позивача, а саме наявністю в реєстрі
центру зайнятості не знятого трудового
договору між працівником та фізичною
особою, яка використовує найману працю
від 02.08.2013 року.

Позивач, не погоджуючись із наказом
№НТ140115 від 15.01.2014 року мотивує свою
незгоду тим, що даний договір був
строковий та укладався на строк з 02.08.2013
року по 30.09.2013 року, а тому вважає, що
трудові відносини між позивачем та
роботодавцем на час звернення до
відповідача вже припинилися, через що
оскаржуваний в даному позові наказ
підлягає скасуванню.

При вирішенні зазначеного спору, суд
виходив із наступного.

Згідно пп. б п. 3 ст. 1 Закону України "Про
зайнятість населення" до зайнятого
населення належать громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю.

Статтею 2 Закону України "Про
зайнятість населення" встановлено, що
безробітними, в свою чергу, визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

З матеріалів справи вбачається, що на
день звернення до Совєтського
районного центру зайнятості ОСОБА_2
надано для реєстрації в якості
безробітного документи на
підтвердження своєї трудової
діяльності трудову книжку та трудовий
договір, що був укладений з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 від 02.08.2013
року та зареєстровано у Феодосійському
міському центрі зайнятості 02.08.2013 року
за №5.

Відповідно п. 8 Порядку реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, яка використовує
найману працю, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 08.06.2001 року №260 (із
змінами), у разі закінчення строку
трудового договору або припинення його
дії достроково в трудовому договорі
фізична особа робить запис про
підстави його припинення з посиланням
на відповідні статті Кодексу законів
про працю України, про що сторони
договору сповіщають центр зайнятості,
який зареєстрував трудовий договір.

Суд зазначає, що даний трудовий договір
не було розірвано та знято з реєстрації
у Феодосійському міському центрі
зайнятості, про що свідчить
відсутність відповідних відміток,
передбачених Порядком реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, яка використовує
найману працю, а саме у п.17, п. 18
трудового договору.

Згідно з п.9 Порядку реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, яка використовує
найману працю, посадова особа центру
зайнятості підтверджує особистим
підписом записи, унесені фізичною
особою до трудової книжки працівника, і
засвідчує їх печаткою.

Таким чином, тільки після дотримання
сторонами трудового договору цього
порядку відповідальна особа центру
зайнятості зобов'язана зняти трудовий
договір з реєстрації, про що робить
відповідні відмітки в примірниках
трудових договорів та завіряє записи в
трудовій книжці працівника підписом
посадової особи та печаткою центру
зайнятості.

Крім того, суд зазначає, що у трудовій
книжці позивача відсутні відповідні
записи про період роботи у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, що мали бути
завірені Феодосійським міським
центром зайнятості.

Суд не погоджується з посиланнями
позивача на фактичне припинення
трудового договору через закінчення
строку його дії, оскільки, на час
звернення до Совєтського районного
центру зайнятості позивач не оформив
відповідно до вимог діючого
законодавства закінчення строку дії
цього договору, а тому наявні у справі
документи свідчать про знаходження
позивача в трудових відносинах з ФОП
ОСОБА_3, а отже позивач на час звернення
до відповідача була зайнятою особою
згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про
зайнятість населення», у зв'язку із чим
були відсутні підстави для надання
позивачу статусу безробітного.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.43 Закону України
«Про зайнятість населення» статусу
безробітного може набути особа
працездатного віку до призначення
пенсії, яка через відсутність роботи не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів.

Таким чином, враховуючи встановлення
факту зайнятості позивача, суд вважає,
що Совєтським районним центром
зайнятості обґрунтовано було
відмовлено в наданні ОСОБА_2 статусу
безробітного, у зв'язку із чим відсутні
підстави для скасування спірного
наказу.

Крім того, суд зауважує, що позовна
вимога про зобов'язання відповідача
взяти ОСОБА_2 на облік до центру
зайнятості з обов'язковим надання
статусу безробітної є виключно
дискреційними повноваженнями
Совєтського районного центру
зайнятості, та у разі оформлення
позивачем належним чином документів на
підтвердження розірвання нею
трудового договору з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3, вона не
позбавлена права звернутися до
Совєтського районного центру
зайнятості із вимогами про взяття її на
облік як непрацюючу особу та готову
приступити до роботи з присвоєнням
статусу безробітного.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення
правомірності прийняття спірного
наказу, покладено на центр зайнятості,
якій довів правомірність спірного
наказу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 КАС України якщо
судовим рішенням позивачеві
відмовлено у задоволенні позову
повністю, сплачений ним судовій збір не
повертається.

Під час судового засідання, яке
відбулось 06.03.2014 року, були оголошені
вступна та резолютивна частини
постанови. Відповідно до ст. 163 КАСУ
постанову складено 11.03.2014 року.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволені позовних вимог
в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Кудряшова А.М.