Справа № П/811/191/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № П/811/191/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд
у складі: головуючого - судді
за участю секретаря - Білоус
за участю представника відповідача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кіровограді
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області,
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування рішення і
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
визнати протиправним та скасувати
рішення Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області;

визнати протиправною та скасувати
вимогу №Ф-116/17 від 18.11.2013р.
Олександрійської ОДПІ ГУ Мін доходів у
Кіровоградській області про сплату
ОСОБА_2 недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 3582,09
грн..

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що він
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та відповідно до
свідоцтва про сплату платника єдиного
податку ним обрано спрощену систему
оподаткування. 04.12.2013р. отримав вимогу
№Ф-116/17 від 18.11.2013р. про сплату
заборгованості з єдиного внеску в сумі
3582,09 грн. за І, ІІ та ІІІ квартали 2013
року. Не погодившись з даною вимогою,
оскаржив її до ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області. За
результатами розгляду скарги
податковим органом прийнято рішення
про скасування вимоги в частині
недоїмки в сумі 1194,03 грн., в іншій
частині скарга залишена без
задоволення. На думку позивача,
оскаржувані рішення є протиправними,
оскільки з 17.07.2007р. він є пенсіонером за
віком та відповідно до положень ч.4 ст.4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
звільнений від сплати за себе єдиного
внеску.

В судове засідання позивач не з'явився,
подав заяву про розгляд справи за його
відсутності, та зазначив, що позовні
вимоги підтримує у повному обсязі.
(а.с.39)

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення
податковою прийнято у відповідності до
чинного законодавства, оскільки
позивач не досяг пенсійного віку,
встановленого ст.26 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», а пенсію
отримує на пільгових умовах. Крім того,
зазначав, що вимога №Ф-116/7 від 18.11.2013р.
вважається відкликаною з дня прийняття
рішення про результати розгляду
первинної скарги.

Зважаючи на викладене, а також на те, що
у справі є достатні матеріали, які
свідчать про права та взаємовідносини
сторін, суд визнав можливим розгляд
справи у відсутності позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 30.10.2012р.
зареєстрований як фізична
особа-підприємець (а.с.10) та перебуває
на обліку як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Позивач протягом 2013 року перебував на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, про що свідчить
свідоцтво платника єдиного податку
(а.с.11) та також зазначено у письмових
запереченнях відповідача.

Олександрійською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області на адресу
позивача направлено вимогу про сплату
боргу №Ф-116/17 від 18.11.2013р., в якій
визначена сума недоїмки у розмірі 3582,09
грн. (а.с.12)

Позивач, не погодившись з даною
вимогою, подав скаргу. (а.с.14) За
результатами адміністративного
оскарження, рішенням ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області від 09.01.2014р.
№88/10/11-28-10-01-08 вимогу скасовано в
частині недоїмки зі сплати єдиного
внеску в сумі 1194,03 грн. та незадоволено
скаргу в іншій частині. (а.с.15-16)

Представник відповідача в судовому
засіданні посилався на те, що
оскаржувані рішення не порушують прав,
обов'язків та інтересів позивача,
оскільки рішенням про результати
розгляду скарги вимогу №116/17 від
18.11.2013р. скасовано, в зв'язку з чим вона є
відкликаною. Однак суд не погоджується
з такими твердженнями відповідача.

Статтею 55 Контитуції України
встановлено, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

В рішенні від 25.11.1997 року №6-зп
Коституційний Суд України зазначив, що
частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен, тобто громадянин України,
іноземець, особа без громадянства має
гарантоване державою право оскаржити в
суді загальної юрисдикції рішення, дії
чи бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемлюють
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді.

Такі скарги підлягають
безпосередньому розгляду в судах
незалежно від того, що прийнятим раніше
законом міг бути встановлений інший
порядок їх розгляду (оскарження до
органу, посадової особи вищого рівня по
відношенню до того органу і посадової
особи, що прийняли рішення, вчинили дії
або допустили бездіяльність).

Подання скарги до органу,
посадової особи вищого рівня не
перешкоджає оскарженню цих рішень, дій
чи бездіяльності до суду.

Відповідно до п.56.1 ст.56 Податкового
кодексу України рішення, прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 №452, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 16.09.2013 р.
за №1593/24125 затверджено Порядок
розгляду органами доходів і зборів
скарг на вимоги про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та на рішення
про нарахування пені та накладення
штрафу (далі Порядок №452).

Даний Порядок визначає процедуру
подання та розгляду органами доходів і
зборів скарг на вимоги про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - вимога) та
на рішення про нарахування пені та
накладення штрафу, передбачених
частинами десятою, одинадцятою статті
25 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" (далі -
Закон); скарг банків на рішення про
накладення фінансових санкцій,
передбачених частиною дванадцятою
зазначеної статті.

Відповідно до п.2.6 Порядку №452 у разі
незгоди платника єдиного внеску з
рішенням органу доходів і зборів,
прийнятого в межах процедури
узгодження вимоги, подальше його
оскарження здійснюється відповідно до
вимог цього Порядку щодо розгляду
скарг на рішення органів доходів і
зборів або в судовому порядку.

Згідно п.п.4.4, 4.5 Порядку №452 орган
доходів і зборів при розгляді скарги
перевіряє законність і
обґрунтованість винесення вимоги або
рішення, що оскаржуються, і приймає
одне з таких рішень: залишає вимогу або
рішення, що оскаржуються, без змін, а
скаргу - без задоволення; скасовує в
певній частині вимогу або рішення, що
оскаржуються, і не задовольняє скаргу в
певній частині; скасовує в повному
обсязі вимогу або рішення, що
оскаржуються, і задовольняє скаргу;
направляє скаргу на новий розгляд до
відповідного територіального органу
доходів і зборів; залишає скаргу без
розгляду.

У разі скасування вимоги або рішення
органу доходів і зборів про
нарахування пені та накладення штрафу
вони вважаються відкликаними з дня
прийняття рішення органу доходів і
зборів вищого рівня про повне або
часткове задоволення скарги, про що
зазначається в рішенні відповідного
органу доходів і зборів.

У рішенні ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області відсутнє
посилання на те, що вимога є
відкликаною, а лише зазначено, що у разі
незгоди з прийнятим рішенням, ОСОБА_2
може оскаржити його до Міністерства
доходів і зборів України або в судовому
порядку.

Щодо правомірності нарахування
позивачу єдиного внеску, суд зазначає
наступне.

Закон України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
№2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VІ)
регулює правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI,
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

При цьому, частина 4 статті 4
Закону№2464-VI визначає, що особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Так, позивач є пенсіонером за
віком, що підтверджується пенсійним
посвідченням від 17.07.2007р. Серія НОМЕР_1
(а.с.9) та отримує пенсію за віком за
Списком № 1 відповідно до статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Загальні умови призначення
пенсії за віком визначені ст.26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

При цьому, п.п.а, б ч.1 ст.13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
передбачає можливість та умови
призначення пенсій за віком, на
пільгових умовах, зокрема:

а) працівники, зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, - за списком N 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 50 років і
при стажі роботи не менше 20 років, з них
не менше 10 років на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 45 років і при
стажі роботи не менше 15 років, з них не
менше 7 років 6 місяців на зазначених
роботах.

Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам;

б)працівникам, зайнятим повний робочий
день на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, - за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12 років 6 місяців на зазначених
роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при
стажі роботи не менше 20 років, з них не
менше 10 років на зазначених роботах.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачеві призначено пенсію за
віком на пільгових умовах. Зазначена
обставина підтверджена відповідачем у
судовому засіданні.

Суд вважає необґрунтованими посилання
відповідача на те, що позивач не досяг
пенсійного віку, встановленого ст. 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", як на підставу
неможливості застосування пільг
визначених ч.4 ст.4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", оскільки
Пенсійним фондом України позивачу
видано пенсійне посвідчення, в якому
зазначено вид пенсії - за віком, а в
графі термін дії - довічно.

До того ж, ч.4 ст.4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" містить лише
вид пенсійного забезпечення "пенсія за
віком", як підставу застосування пільг
зі сплати єдиного внеску, і при цьому
жодним чином не ставить в залежність
можливість застосування пільги від
умов призначення пенсії за віком.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідачем неправомірно нараховано
позивачу єдиний внесок, оскільки
фізичні особи - підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільнені від сплати за себе єдиного
внеску, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу.

Так, в ході розгляду справи
встановлено, що за результатами
розгляду ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області первинної
скарги сума недоїмки у розмірі 2388,06 грн.
залишилась, про що зазначав
представник відповідача в судовому
засіданні. До того ж, в рішення про
результати розгляду первинної скарги
зазначено, що Олександрійська ОДПІ
повинна була сформувати вимогу про
сплату боргу (недоїмки) по єдиному
внеску від 18.11.2013р. №Ф-116/17 на суму 2388,06
грн..

Відповідно до п.6 ст.1 Закону №2464-VI
недоїмка - сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена у строки, встановлені цим
Законом, обчислена органом доходів і
зборів у випадках, передбачених цим
Законом.

До того ж, суд враховує, що вимога про
сплату недоїмки є виконавчим
документом у відповідності до ст.25
Закону №2464-VI, тобто є рішенням суб'єкта
владних повноважень, яке може бути
оскаржено в судовому порядку.

В абз.10 п.9 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України
від 30.01.2003 р. №3-рп/2003 Конституційний Суд
України наголошував, що правосуддя за
своєю суттю визнається таким лише за
умови, що воно відповідає вимогам
справедливості і забезпечує ефективне
поновлення в правах.

Приймаючи до уваги, що відповідачами
неправомірно визначена позивачу
недоїмка зі сплати єдиного внеску, суд
вважає що для повного захисту прав та
інтересів позивача необхідно визнати
протиправним і скасувати як рішення
про результати розгляду первинної
скарги від 09.02.2014 року №88/10/11-28-10-01-08,
винесене Головним управлінням
Міндоходів у Кіровоградській області,
так і вимогу №Ф-116/17 від 18.11.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі, як суб'єктом
владних повноважень, не виконано
покладеного на нього обов'язку щодо
доказування правомірності прийняття
оскаржуваних рішень.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати у розмірі
255,78 грн., здійснені позивачем,
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 09.01.2014р. №88/10/11-28-10-01-08.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Олександрійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області №Ф-116/17 від 18
листопада 2013 року.

Присудити ОСОБА_2 з Державного бюджету
України судові витрати в сумі 255,78 грн..

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено -
05.03.2014 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М.
Кармазина