Справа № 826/546/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1Вн. № 8/8
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року 16:53
№826/546/14

Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі колегії суддів: головуючий
суддя - Санін Б.В., судді - Клочкова Н. В.,
Скочок Т. О. при секретарі судового
засідання Борисовій Т. М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовомАВ- АУТОТЕХНІК
ГМБХдоДержавна служба інтелектуальної
власності Українитретя особаСпільне
товариство з обмеженою
відповідальністю «АРКЛОУ
КОМПАНИ»прозобов'язання вчинити діїза
участю представників:

від позивачаПічугін Д. С. (паспорт)від
відповідачівСаламов О. В.
(довіреність)від третьої особиБенатов
Д. Е. (довіреність)ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось «АВ-АУТОТЕХНІК ГМБХ»
(надалі - Позивач/АВ-АУТОТЕХНІК ГМБХ) з
позовом до Державної служби
інтелектуальної власності України
(надалі - Відповідач) в якому просить
суд:

1. Скасувати рішення Відповідача
№14606 від 10.06.2013 р. (дата реєстрації та
публікації 10.06.2013 р.);

2. Зобов'язати Відповідача внести
до Державного реєстру свідоцтв України
на знаки для товарів і послуг відомості
щодо зміни особи власника свідоцтва
№79073 та його адреси, що містяться у
зазначеному Державному реєстрі на
першого власника - АВ-АУТОТЕХНІК ГМБХ
(Інтерсхаузер Штрассе 72, 99310,
Арнштадт/Тур, Німечинна (DE)) анулювавши
записи про власника - Спільне
товариство з обмеженою
відповідальністю «АРКЛОУ КОМПАНИ»
(надалі - СТОВ «АРКЛОУ КОМПАНИ») (просп.
Партизанський, 95, кімн. 42, 220026, м. Мінськ,
Республіка Білорусь (BY)), і усіх
відомостей, які стосуються запису
«Передача права власності, рішення
№14606 від 10.06.2013 р.».

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.01.2014 р. провадження
по справі було відкрито та призначено
справу до судового розгляду.

05.02.2104 р. в судовому засіданні було
залучено в якості третьої особи без
самостійних вимог на стороні
Відповідача СТОВ «АРКЛОУ КОМПАНИ»
(Республіка Білорусь), в зв'язку із чим
розгляд справи було відкладено.

В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить адміністративний позов
задовольнити, зокрема зазначає про
порушення Відповідачем положень
Закону України "Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг" (надалі -
Закон №3689) та Інструкції про подання,
розгляд, публікацію та внесення до
реєстрів відомостей про передачу права
власності на знак для товарів і послуг
та видачу ліцензії на використання
знака (міжнародного знака),
затвердженої наказом Міністерства
освіти і науки України №576 від 03.08.2001 р.
(надалі - Інструкція №567), зокрема
проведення реєстрації передачі права
власності на товарний знак «AV AUTOTECHNIK»
від АВ-АУТОТЕХНІК ГМБХ до СТОВ «АРКЛОУ
КОМПАНИ» на підставі договору по
передачу прав власності на знак для
товарів та послуг в Україні від 22.01.2013 р.
(надалі - Договір від 22.01.2013 р.) в якому
відсутній особистий підпис директора
«АВ-АУТОТЕХНІК ГМБХ».

В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який щодо
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить в задоволенні позову
відмовити із підстав викладених в
письмових запереченнях, зокрема
зазначає про відсутність порушень
положень чинного законодавства під час
проведення реєстрації передачі права
власності на товарний знак «AV AUTOTECHNIK»
від Позивача до Третьої особи на
підставі Договору від 22.01.2013 р. При
цьому, представником Відповідача
вказано що в оригіналі Договору від
22.01.2013 р. містився підпис директора
«АВ-АУТОТЕХНІК ГМБХ» та печатка
компанії. Крім того, вказав що у
працівників Відповідача відсутні
повноваження щодо дослідження
справжності підпису в договорах.

В судове засідання з'явився
представник Третьої особи, який
позовні вимоги просить залити без
задоволення, зазначає про наявність
Договору від 22.01.2013 р., який не визнаний
недійсним та не розірваний, а тому дії
Відповідача правомірні.

Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Крюков проти України», «Крат
проти України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
провадження.

Відповідно в судовому засіданні було
оголошено вступу та резолютивну
частини постанови, повний текст
постанови було виготовлено та
підписано 06.03.2014 р.

Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, в
межах заявлених позовних вимог, суд
дійшов висновку про наступне.

23.05.2013 р. Відповідачем було прийнято
рішення (реєстраційний номер №14606 від
10.06.2013 р.), яким зареєстровано передачу
право власності на знак для товарів
класів 7,9,11,12 на які зареєстровано знак,
свідоцтво України №79073 від
АВ-АУТОТЕХНІК ГМБХ (Інтерсхаузер
Штрассе 72, 99310, Арнштадт/Тур, Німечинна)
до СТОВ «АРКЛОУ КОМПАНИ» (просп.
Партизанський, 95, кімн. 42, 220026, м. Мінськ,
Республіка Білорусь).

03.02.2014 р. Позивач отримав Виписку з
Державного реєстру свідоцтв України на
знаки для товарів і послуг №79 відносно
свідоцтва №7903 станом на 03.02.2104 р., в
якому зафіксовано що власником є СТОВ
«АРКЛОУ КОМПАНИ» (просп. Партизанський,
95, кімн. 42, 220026, м. Мінськ, Республіка
Білорусь)

Вважаючи рішення Відповідача
протиправним, Позивач звернувся до
адміністративного суду з позовом для
захисту своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який
регулює відносини, що виникають у
зв'язку з набуттям і здійсненням права
власності на знаки для товарів і послуг
(далі - знак) в Україні є Закон №3689.

В ч.7 ст.16 Закону №3689 власник свідоцтва
може передавати будь-якій особі право
власності на знак повністю або
відносно частини зазначених у
свідоцтві товарів і послуг, на підставі
договору.

Положеннями ч.1 ст.13 Закону №3689
визначено, що одночасно з публікацією
відомостей про видачу свідоцтва
Установа здійснює державну реєстрацію
знака, для чого вносить до Реєстру
відповідні відомості. Форма Реєстру та
порядок його ведення визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері інтелектуальної
власності.

В п.1.2 та п.1.3 Інструкції №576
передбачено, що передача права
власності на знак здійснюється на
підставі договору про передачу права
власності на знак. Договір та
ліцензійний договір уважаються
дійсними, якщо вони укладені в
письмовій формі і підписані сторонами.

22.01.2013 р. між Позивачем та Третьою
особою було укладено договір,
відповідно до якого, Власник
(«АВ-АУТОТЕХНІК ГМБХ») передав
Правонаступнику (СТОВ «АРКЛОУ
КОМПАНИ») виключне право на товарний
знак України за свідоцтвом №79073 для
всіх вказаних у Свідоцтві товарів за
к.07, 09, 11, 12 МКТП (п.1.1 Договору від 22.01.2013
р.).

В п.2.1 Інструкції №576 визначено, що для
публікації в бюлетені та внесення до
реєстру (реєстру договорів)
(реєстрації) відомостей про передачу
права власності на знак (міжнародний
знак) та надання дозволу на
використання знака (міжнародного
знака) до Державної служби подають такі
документи:

ь заяву про публікацію та внесення
до реєстру (реєстру договорів)
відомостей;

ь договір або нотаріально
засвідчений витяг з договору ;

ь документ про сплату збору за
опублікування відомостей;

ь довіреність, оформлену з
дотриманням вимог чинного
законодавства, якщо документи від
імені сторони договору подає
представник у справах інтелектуальної
власності (патентний повірений) або
інша довірена особа;

ь довіреність на ім'я представника
у справах інтелектуальної власності
(патентного повіреного), оформлену з
дотриманням вимог чинного
законодавства, від правонаступника
власника свідоцтва, якщо він є
іноземною особою або особою без
громадянства, яка проживає чи має
постійне місцезнаходження поза межами
України.

Пунктом 1.6 Інструкції №576 визначено, що
дії, пов'язані з поданням до Державної
служби відомостей про передачу права
власності на знак, можуть здійснювати:
сторона договору; представник у
справах інтелектуальної власності
(патентний повірений) чи інша довірена
особа, які діють за дорученням сторони
договору. Крім того, аналогічне за
змістом положення зафіксоване в п.2.1
Інструкції №576, зокрема заяву про
публікацію та внесення до реєстру
відомостей про передачу права
власності на знак (додаток 1) подають:
сторона договору; представник у
справах інтелектуальної власності
(патентний повірений) чи інша довірена
особа, які діють за дорученням сторони
договору за наявності довіреності,
оформленої з дотриманням вимог чинного
законодавства.

В п.2.2 Договору від 22.01.2013 р. обов'язок
зареєструвати договір у Державній
службі інтелектуальної власності
України покладається на СТОВ «АРКЛОУ
КОМПАНИ».

Як вбачається із матеріалів справи, що
не заперечується представником
Позивача, до Відповідача Третьою
особою, серед інших документів, було
подано і Договір від 22.01.2013 р.

В пп.2.3.1 п.2.3 Інструкції №576 визначено,
що у договорі або витягу з договору
повинні бути вказані: сторони договору;
предмет договору; номер свідоцтва;
перелік товарів і послуг із
зазначенням класів МКТП, на які
поширюється передача права власності;
місцезнаходження (місце проживання)
сторін.

В п.2.4 Інструкції №576 визначено, що
договір або витяг з договору подається
до Державної служби українською мовою.
Якщо договір або витяг з договору
викладений іншою мовою, то до нього
додається переклад на українську мову,
засвідчений нотаріально або
уповноваженою особою компетентного
органу. Договір підписується
сторонами, що його укладають. Договір
від імені юридичної особи підписується
особою, що має на це повноваження.
Підпис складається з повного
найменування посади особи, яка
підписує договір, особистого підпису,
ініціалів, прізвища, дати і
скріплюється печаткою.

Суд приймає до уваги посилання
Відповідача та Третьої особи, що
наданий Договір від 22.01.2013 р. має всі
положення, які визначені в пп.2.3.1 п.2.3 та
п.2.4 Інструкції №576, втому числі
міститься підпис директора
«АВ-АУТОТЕХНІК ГМБХ» Вальтера Карлоса
Могдана та печатка «АВ-АУТОТЕХНІК
ГМБХ».

Крім того, суд приймає до уваги, що ні
положення Закону №3689 ні положення
Інструкції №576 не передбачають
обов'язку Відповідача досліджувати
справжність підписів сторін під
договорами, які надаються до Державної
служби інтелектуальної власності
України для проведення реєстрації
передачі права власності на знак для
товарів та послуг в Україні.

Як вбачається із п.5.2 Договору від 22.01.2013
р. цей договорі укладений відповідно до
законодавства України.

В ст.204 ЦК України визначено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

В ст.215 Цивільного кодексу України
(надалі - ЦК України) передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

В ч.3 ст.228 ЦК України встановлено, що у
разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Однак, суд приймає до уваги посилання
Відповідача та Третьої особи, що
Договір від 22.01.2013 р. (як на момент
проведення реєстрації змін на товарний
знак так і на момент розгляду справи в
суді) недійсним не визнавався та
розірваний сторонами не був.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
Відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.
Крім того, відповідно до ст.94 КАС
України, судовий збір не підлягає
відшкодуванню Позивачу.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 11, 69, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог АВ-
АУТОТЕХНІК ГМБХ до Державної служби
інтелектуальної власності України
відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Головуючий суддя
Б. В. Санін

Судді
Н. В. Клочкова

Т. О. Скочок