Справа № 814/4431/13-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

27 лютого 2014 р. Справа № 814/4431/13-а

Категорія: 8.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року по справі за позовом Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про накладення арешту коштів на
рахунках, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна податкова інспекція
у Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, звернувся з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, в якому просив накласти арешт
коштів на рахунках платника податків
ФОП ОСОБА_1, мотивуючи позовні вимоги
тим, що відповідач в порушення вимог
п.п.94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу
України не допустив службових осіб
податкового органу до проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року у задоволенні позову Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, представник
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, та неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просить постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року - скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності виконавчим
комітетом Миколаївської міської ради
та перебуває на обліку в ДПІ з 07.05.2012
року за № 24838.

ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку як
платник податків у Державній
податковій інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва. Суб'єкт
господарювання не має податкової
заборгованості.

Судом першої інстанції також
встановлено, що 26 березня 2013 року ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС на підставі
направлень на перевірку № 80/22-513 та
79/22-517 від 25.03.2013 року та наказу № 111 від
25.03.2013 р. проведено фактичну перевірку
відповідача (акт №0031/14/00/22/НОМЕР_1 про
результати фактичної перевірки щодо
дотримання порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі свідоцтв про державну
реєстрацію, виробництва та обігу
підакцизних товарів ФОП ОСОБА_2 з
питань порушення порядку
оприбуткування готівкових коштів у
розмірі 405,10 грн.), за результатами якої
прийнято податкове повідомлення -
рішення від 09.04.2013 року №/0 про
визначення штрафної санкції в розмірі
2025 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом
про визнання протиправним та
скасування вказаного рішення та
встановлення факту відсутності у
державних
податкових-ревізорів-інспекторів
законних повноважень щодо проведення
фактичної перевірки без дійсного
направлення на перевірку. Постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Миколаївської області ДПС
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 09 квітня 2013 року № .

На підставі наказу Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області від 03.10.2013 року №290 з метою
здійснення контролю за дотриманням
порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
ліцензій, патентів, свідоцтв 03.10.2013 року
працівниками ДПІ у Центральному районі
м. Миколаєва здійснено вихід за адресою
відповідача для проведення фактичної
перевірки з підстав, передбачених п.80.2.6
ст.80 Податкового кодексу України, а
саме: виявлення за результатами
попередньої перевірки порушення
законодавства з питань, визначених у
п.75.1.3 ст.75 Податкового кодексу України.

Відповідач не допустив вказаних осіб
до проведення перевірки, про що
складено акт відмови у допуску до
проведення перевірки від 10.10.2013 року
№35/14-29-22/НОМЕР_1.

У зв'язку із недопуском працівників
податкового органу до проведення
перевірки начальником Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області 23.10.2013 року прийнято рішення
про застосування адміністративного
арешту майна платника податків
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

24.10.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом про накладення арешту коштів
на рахунках ФОП ОСОБА_1

Вирішуючи справу, та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва, суд
першої інстанції виходив з того, що
відмова платника податків від
проведення фактичної перевірки за
наявності законних підстав для її
проведення не може слугувати підставою
для застосування адміністративного
арешту майна, а тому немає підстав для
накладення арешту коштів на рахунках
відповідача.

Колегія суддів погоджується з вище
вказаними висновками суду першої
інстанції та вважає, що при винесенні
постанови про відмову у задоволенні
позову судом першої інстанції були
правильно застосовані норми
матеріального права, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 80.2.6 ст.80 Податкового кодексу
України визначено, що фактична
перевірка може проводитися на підставі
рішення керівника органу податкової
служби, оформленого наказом, копія
якого вручається платнику податків або
його уповноваженому представнику під
розписку до початку проведення такої
перевірки у разі виявлення за
результатами попередньої перевірки
порушення законодавства з питань,
визначених у пункті 75.1.3.

Згідно з п.п. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 Податкового
кодексу України арешт коштів на
рахунку платника податків
здійснюється виключно на підставі
рішення суду шляхом звернення органу
державної податкової служби до суду.

Відповідно до п. 94.4. ст. 94 ПКУ, арешт може
бути накладено органом державної
податкової служби на будь-яке майно
платника податків, крім майна, на яке не
може бути звернено стягнення
відповідно до закону, та коштів на
рахунку платника податків.

Розділом 7 Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
07.11.2011року №1398 передбачено, що для
застосування арешту коштів на рахунку
платника податків орган державної
податкової служби подає до суду
позовну заяву у порядку, передбаченому
Кодексом адміністративного
судочинства України, у день прийняття
рішення про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, в
якості підстави для застосування
адміністративного арешту позивачем
зазначено відмову фізичної
особи-підприємця від проведення
фактичної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби.

Підставою для проведення фактичної
перевірки, до якої працівники ДПІ не
були правомірно допущені, є виявлення
за результатами попередньої перевірки
порушення законодавства (п.80.2.6 ст.80
Податкового кодексу України -
виявлення за результатами попередньої
перевірки порушення законодавства з
питань, визначених у п.75.1.3 ст.75
Податкового кодексу України).

Як встановлено судом першої інстанції,
та знайшло своє підтвердження у суді
апеляційної інстанції ФОП ОСОБА_1,
звернувся до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 09.04.13р. №/0 та
встановлення факту відсутності у
державних
податкових-ревізорів-інспекторів
законних повноважень щодо проведення
фактичної перевірки без дійсного
направлення на перевірку.

За результатами розгляду справи
постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Миколаївської області ДПС
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 09 квітня 2013 року № .
Отже, рішення набрало законної сили.

Критеріями правомірності рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, згідно з ч.3 ст. 2 КАС
України, крім законності, також є
обґрунтованість (тобто, урахування
всіх обставин, які мають значення для
прийняття рішення, вчинення дій).

Таким чином, необхідною умовою для
застосування адміністративного арешту
майна, є відмова платника податків від
проведення перевірки за наявності
законних підстав для її проведення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
рішення про проведення фактичної
перевірки з підстав виявлення за
результатами попередньої перевірки
порушень законодавства, факт
проведення та результати якої
оскаржуються в судовому порядку, не
може вважатися легітимною підставою
для проведення перевірки, оскільки є
передчасним.

Крім того, застосування
адміністративного арешту внаслідок
відмови платника податків у допуску до
проведення фактичної перевірки
суперечить п. 94.2 ст. 94 Податкового
кодексу України.

Так, підстави для застосування
адміністративного арешту майна
визначені п. 94.2 ст. 94 Податкового
кодексу України, до яких, зокрема,
віднесено таку підставу, як відмова
платника податків від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби.
Визначений перелік підстав для
застосування адміністративного арешту
майна є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Як вже зазначалось, відповідно до ст. 75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених Податковим кодексом
України податків та зборів, а також
дотримання валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Фактичною вважається перевірка, що
здійснюється за місцем фактичного
провадження платником податків
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється органом
державної податкової служби щодо
дотримання норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності документа,
що підтверджує державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців відповідно до закону,
ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому
числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Отже, законодавець чітко розмежував
зазначені види перевірок з огляду на
те, що вони мають різну правову природу.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що
позивачем не доведено правомірність
підстав для проведення фактичної
перевірки, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що відмова
платника податків від проведення
фактичної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби не може
слугувати підставою для застосування
адміністративного арешту майна.

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для застосування
арешту, колегія суддів до уваги не
приймає та зазначає, що вказані доводи
позивачем викладені в
адміністративному позові, яким судом
першої інстанції надано належну
правову оцінку.

Інших доводів, якими б спростовувались
висновки суду першої інстанції
апелянтом в апеляційній скарзі не
наведено, у зв'язку з чим колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року по справі за Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про накладення арешту коштів на
рахунках - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: