Справа № 2а-11240/11/1370
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
м. Київ К/800/53375/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Винокурова К.С.

Кочана В.М.

Пасічник С.С.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
представника ОСОБА_4 на ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до прокуратури міста Трускавця,
старшого слідчого прокуратури міста
Трускавця Федини Л.М., Відділу
державної виконавчої служби
Трускавецького міського управління
юстиції, заступника начальника Відділу
державної виконавчої служби
Трускавецького міського управління
юстиції Федурко Р.В. про визнання дій та
бездіяльності протиправними,
спонукання до вчинення дій ,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
прокуратури міста Трускавця, старшого
слідчого прокуратури міста Трускавця
Федини Л.М., Відділу державної
виконавчої служби Трускавецького
міського управління юстиції Федурко
Р.В. із зазначеним позовом.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11
жовтня 2013 року, у відкритті провадження
відмовлено.

До Вищого адміністративного суду
України надійшла касаційна скарга, в
якій представник ОСОБА_4, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та направити справу
для продовження розгляду.

Відповідачі не надали письмових
заперечень на касаційну скаргу
позивача на адресу адміністративного
суду касаційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню, враховуючи
наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 15.11.2006 року позивача наказом
№131 по Трускавецькій міській лікарні
було звільнено з роботи. За наслідками
розгляду цивільного позову ОСОБА_4
Трускавецьким міським судом
Львівської області було прийнято
судове рішення про зміну формулювання
причин звільнення, яке набрало
законної сили 23.12.2008 року. На виконання
судового рішення 10.01.2011 року було
видано виконавчий лист №2-318/08, який
пред'являвся до примусового виконання
в ВДВС Трускавецького МУЮ.

За наслідками проведених виконавчих
дій державний виконавець Федурко Р.В.
21.04.2011 року виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження,
мотивовану фактичним виконанням
Трускавецькою міською лікарнею
рішення суду. Позивач оскаржувала дії
державного виконавця в
адміністративному порядку до
Головного управління юстиції у
Львівській області.

Не погоджуючись з правомірністю
постанови від 21.04.2011 року, 19.09.2011 року
звернулася до ВДВС Трускавецького МУЮ
із заявою про поновлення виконавчого
провадження, однак відповіді на
звернення не отримала.

Крім цього, позивач вважала, що в діях
посадових осіб Трускавецької міської
лікарні та інших осіб наявні ознаки
службових та інших злочинів, з чим вона
неодноразово зверталася із заявами про
порушення кримінальної справи до
органів внутрішніх справ та
прокуратури. За наслідками розгляду
заяв позивача неодноразово виносилися
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи, які нею
оскаржувалися до прокуратури. В
прокуратурі м. Трускавця
старший слідчий Федина Л.М. 11.07.2011 року
виніс постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи.

Рішення судів першої та апеляційної
інстанцій обґрунтовано тим, що даний
спір не може бути розглянутим в порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України
передбачено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією або
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

На підставі норми ст. 4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до норми статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів, які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими у відповідності до його
положень та інших законів.

Частиною першою статті 181 КАС України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Такий інший порядок судового
оскарження встановлено в тому числі
Цивільним процесуальним кодексом
України від 18.03.2004 року №1618-VI, який
містить розділ VII «Судовий контроль за
виконанням судових рішень». Згідно зі
ст. ст. 383, 384 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи. Скарга подається
до суду, який видав виконавчий
документ. Отже, законодавець відносить
судовий контроль за діяльністю
державної виконавчої служби по
примусовому виконанню судового
рішення у цивільній справі до
юрисдикції місцевого загального суду,
що вирішив цей спір.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що судовий контроль за виконанням
судового рішення №2-318/08 у цивільній
справі (шляхом розгляду скарг на
рішення, дій чи бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи ДВС в процесі його
примусового виконання) віднесено до
виключної компетенції Трускавецького
міського суду, який постановив рішення
у трудовому спорі згідно норм ЦПК
України. Таким чином позиція судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для відмовив у відкритті
провадження у адміністративній справі
в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ВДВС
Трускавецького МУЮ та його посадової
особи Федурко Р.В. є правильною.

Що стосується позовних вимог про
визнання протиправними дій та
бездіяльності Відділу державної
виконавчої служби Трускавецького
міського управління юстиції,
заступника начальника Відділу
державної виконавчої служби
Трускавецького міського управління
юстиції Федурко Р.В. колегія суддів
зазначає наступне.

Положеннями Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
13.12.2010р. №3 «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», зокрема, визначено, що
частиною четвертою статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження»
встановлено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому зазначеним законом Отже,
критеріями визначення юрисдикції
судів щодо вирішення прав з приводу
оскарження рішень дій чи бездіяльності
органів державної виконавчої служби
щодо виконання судового рішення є
юрисдикційна належність суду, який
видав виконавчий документ, та статус
позивача як сторони у виконавчому
провадженні. Таким чином, вирішення
вказаних позовних вимог належить до
компетенції Трускавецького міського
суду.

Щодо позовних вимог позивача в частині
визнання протиправними дій
(бездіяльності) прокуратури м.
Трускавця та старшого слідчого
прокуратури Федини Л.М. при розгляді
заяв про злочин та спонукання до
вчинення дій (порушення кримінальної
справи) судом встановлено наступне.

Відповідно до норм ст.. ст.. 3 та 17 КАС
України вбачається, що
публічно-правовим спором за цим
Кодексом є не будь-який
публічно-правовий спір, а лише той, який
випливає із здійснення суб'єктом
владних повноважень своїх владних
управлінських функцій.

Згідно з вимогами частин першої та
другої статті 3
Кримінально-процесуального кодексу
України (далі - КПК України) провадження
в кримінальних справах на території
України здійснюється за правилами
цього Кодексу незалежно від місця
вчинення злочину. При провадженні в
кримінальній справі застосовується
кримінально-процесуальний закон, який
діє відповідно під час дізнання,
досудового слідства або судового
розгляду справи. Завданнями
кримінального судочинства відповідно
до статті 2 КПК України є охорона прав
та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, які беруть у ньому
участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний. Отже, кримінальне
судочинство - це врегульований нормами
КПК України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів,
їхніх представників та інших осіб з
метою захисту своїх конституційних
прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до статей 110, 234, 236 КПК
України дії органів дізнання, слідчого,
прокурора можуть бути оскаржені до
місцевого загального суду. Таким чином,
спірні відносини, які виникають між
заявниками та прокуратурою, слідчим,
органом дізнання під час організації
перевірки заяв і повідомлень про
злочини, не є управлінськими, а
повноваження цих органів та їхніх
посадових осіб щодо порядку прийняття
заяв і повідомлень про злочини та їх
розгляду регламентовані КПК України.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо відсутності підстав для
розгляду даного спору в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки вимоги заявника про
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів дізнання,
слідства та прокуратури під час
організації перевірки заяв і
повідомлень про злочини повинні
розглядатися у межах кримінального
судочинства.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220№, 221, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4
відхилити, а ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від 19
жовтня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає крім, як в строки, з підстав та
в порядку, передбаченому главою 3
розділу IV КАС України.

Судді:
К.С. Винокуров

В.М. Кочан

С.С. Пасічник