Справа № 2а-1785/11
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2014 рокуЛуганськСправа №
2а-1785/11

Суддя Луганського окружного
адміністративного суду Смішлива Т.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом суб'єкту підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у м. Сєвєродонецьк Луганської
області про зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду із
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області надійшла
адміністративна справа за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у м. Сєвєродонецьк Луганської
області про зобов'язання вчинити певні
дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
позивач є фізичною особою-підприємцем
та платником фіксованого податку. Вона
сплачує збір на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України в складі
фіксованого податку згідно зі ст.. 14
Розділу ІУ Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян»

Закон України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" є спеціальним законом з питань
оподаткування та встановлює порядок
погашення зобовязань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування. Відповідно до положень
вказаного Закону платник податків має
право подати податковий звіт за іншою
формою, якщо він вважає, що форма
податкової звітності, визначена
центральним (керівним) органом
контролюючого органу, збільшує або
зменшує його податкові зобов'язання,
всупереч нормам закону з такого
податку, збору (обов'язкового платежу).
Такий звіт за іншою формою подається
разом із поясненнями мотивів його
складення.

Пункт 46.4 ст. 46 Податкового кодексу
також визначає: "якщо платник податків
вважає, що форма податкової декларації,
визначена центральним контролюючим
органом, збільшує або зменшує його
податкові зобов'язання, всупереч
нормам цього Кодексу з такого податку
чи збору, він має право зазначити цей
факт у спеціально відведеному місці в
податковій декларації. У разі
необхідності платник податків може
подати разом з такою податковою
декларацією доповнення до такої
декларації, які складені за довільною
формою, що вважатиметься невід'ємною
частиною податкової декларації. Таке
доповнення подається з поясненнями
мотивів його подання".

У зв'язку з тим, що звіт зі сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування, який входив до системи
оподаткування за ст. 14 Закону України
"Про систему оподаткування", не
передбачений законодавством України,
поданий позивачем звіт за іншою
довільною формою з поясненнями його
подачі відповідач відмовився прийняти.

Таку відмову позивач вважав незаконною
та просив суд зобов'язати відповідача
прийняти звітність за іншою довільною
формою з поясненнями, поданий за № 3152
від 14.03.2011 до Управління Пенсійного
фонду України у м. Сєвєродонецьк
Луганської області.

Позивач у судове засідання не прибув,
надіслав заяву про розгляд справи за
його відсутності.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, надіслав до суду заяву про
розгляд справи за відсутності його
представника та заперечення, у яких
вказав, що позивачем було подано звіт
за 2010 рік довільної форми без додатку 5,
що суперечить вимогам ст. 17 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", п.п. 1.1
та 2.2. Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
05.11.2009 № 26-1. Вказав, що згідно преамбули
Закону "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" цей закон не регулює питання
погашення зобов'язань зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а тому просив суд
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Враховуючи положення пункту 6 статті 128
КАС України суд вважає за можливе
розглянути дану справу в порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд
приходить до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ід. номер
НОМЕР_1, зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності фізична
особа-підприємець Виконавчим
комітетом Сєвєродонецької міської
ради 21.12.1995. (а.с.7)

Факт перебування ОСОБА_1 на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
як платник збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування визнано позивачем у
позовній заяві та не заперечується
відповідачем.

Відповідно до частини 3 ст. 72 КАС
України обставини, які визнаються
сторонами, можуть не доказуватися
перед судом, якщо проти цього не
заперечують сторони і в суду не виникає
сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх
визнання.

Згідно патенту НОМЕР_2 ОСОБА_1 у 2010 році
була платником фіксованого податку та
щомісячно сплачувала зазначений
податок, про що є відповідні відмітки
на патенті. (а.с. 8)

Судом встановлено, що 14.03.2011 ОСОБА_1
подала до Управління Пенсійного фонду
України у м. Сєвєродонецьк Луганської
області звіт, складений за довільною
формою, за 2010 рік та пояснення до
вказаного звіту. (а.с. 125-128).

Листом № 5913/05-14/1 від 16.03.2011 Управління
Пенсійного фонду України у м.
Сєвєродонецьк Луганської області
повідомило позивача про те, що позаний
ОСОБА_1, звіт суперечить вимогам ст. 17
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", п.п. 1.1 та 2.2. Порядку
формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
05.11.2009 № 26-1, а тому вважається
неподаним. А також запропоновано
позивачу надати до 01.04.2011 звіт за 2010 рік
за формою з таблицею 2 додатку 5 Порядку.
(а.с. 10)

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовано Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон № 1058) та Порядком формування та
подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
05.11.2009 № 26-1.

Відповідно до п. 2 ч. 4 статті 17 Закону №
1058 страхувальник, яким є ОСОБА_1, згідно
ч.1 ст. 4 Закону № 1058, зобов'язаний
подавати звітність територіальним
органам Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом.

Строки, порядок та форма звітності,
визначені у п. 2.2. Порядку формування та
подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
05.11.2009 № 26-1 (далі - Порядок), згідно якого
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), самі за себе і за
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні підприємницької
діяльності; особи, які забезпечують
себе роботою самостійно - займаються
адвокатською, нотаріальною, творчою та
іншою діяльністю, пов'язаною з
отриманням доходу безпосередньо від
цієї діяльності, самі за себе формують
та подають до органів Пенсійного фонду
звіт один раз на рік до 1 квітня року,
наступного за звітним періодом.

Базовим звітним періодом для них є
календарний рік.

Звіт подається за формою згідно з
додатком 5 до цього Порядку.

Тобто, ОСОБА_1, як особа, яка сплачує
фіксований податок, зобов'язана до 1
квітня 2011 року подати звіт за 2010 рік за
формою згідно з додатком 5 до Порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем 14.03.2011 подано до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Сєвєродонецьк Луганської області звіт
про суми нарахованого доходу
застрахових осіб та суми нарахованих
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
органів Пенсійного фонду України, який
фактично відповідає вимогам додатку 5
до Порядку. При цьому позивачем
самостійно дописано, що ним подано іншу
форму звіту. (а.с. 127-128)

Відмінність поданого позивачем звіту
від звіту, встановленого додатком 5 до
Порядку полягає у тому, що позивач
вважає, що вона, як платник фіксованого
податку, має право сплачувати внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування продовж всього 2010 року у
розмірі 9,00 грн. за місяць.

Обґрунтування своєї позиції позивач
виклала у письмових поясненнях до
звіту. (а.с. 125-126)

Статтею 14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок
громадян» (в редакції до внесення змін
Законом України від 23.12.2010 р. N 2856-VI)
передбачалось, що доходи громадянина,
одержані від здійснення
підприємницької діяльності, що
оподатковуються фіксованим податком,
не включаються до складу його
сукупного оподатковуваного доходу за
підсумками звітного року, а сплачена
сума фіксованого податку є остаточною
і не включається до перерахунку
загальних податкових зобов'язань
такого платника податку або осіб, які
перебувають з ним у трудових
відносинах, чи членів його сім'ї, які
беруть участь у підприємницькій
діяльності. У разі сплати фіксованого
податку платник такого податку
звільняється від ведення обов'язкового
обліку доходів і витрат. Платник
фіксованого податку, особи, які
перебувають з ним у трудових
відносинах, а також члени його сім'ї,
які беруть участь у підприємницькій
діяльності, звільняються від сплати
нарахувань на фонд оплати праці,
відрахувань та зборів на будівництво,
реконструкцію, ремонт і утримання
автомобільних доріг загального
користування України, встановлених
відповідно до Закону України "Про
джерела фінансування дорожнього
господарства України", податку на
промисел, збору до Фонду для здійснення
заходів щодо ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та
соціального захисту населення, збору
на обов'язкове соціальне страхування,
збору до Фонду України соціального
захисту інвалідів, а також придбання
торгового патенту згідно із Законом
України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

Однак, 01.01.2004 набрав чинності Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" № 1058,
відповідно до ст. 5 якого цей Закон
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом
визначаються принципи та структура
системи загальнообовязкового
державного пенсійного страхування,
коло осіб, які підлягають
загальнообовязковому державному
пенсійному страхуванню, платники
страхових внесків, їх права та
обовязки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. Закону № 1058
страхові внески не включаються до
складу податків, інших обовязкових
платежів, що складають систему
оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону
№ 1058 визначено, що до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Законом України "Про внесення змін до
Законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"підпункт 4 пункту 8 розділу
XV "Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" визначено, що
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".
Закон набрав чинності 17 липня 2010 року.

До 17 липня 2010 року діяла редакція
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону № 1058,
відповідно до якої фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального
торгового патенту), та члени сімей
зазначених фізичних осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому
розмірі.

З дня набрання чинності Законом
України "Про внесення змін до Законів
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"(з 17
липня 2010 року) порядок обчислення
страхових внесків змінився і їх сплата
не повинна була відбуватися з
фіксованого розміру.

Тобто, зазначення позивачем у звіті за
2010 рік починаючи з липня 2010 року
фіксованої суми страхового внеску
суперечить Закону № 1058.

Однак, на думку суду, це є спір щодо
розміру страхового внеску.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону № 1058
територіальні органи Пенсійного фонду
України мають право здійснювати
перевірку правильності нарахування
страхових внесків та, у випадку
невірного їх обчислення
страхувальником, самостійно
донараховувати необхідний розмір
страхового внеску.

Управління Пенсійного фонду України у
м. Сєвєродонецьк Луганської області
скористалось наданим йому Законом № 1058
правом самостійного визначення
страхового внеску, що підтверджено
повідомленням-розрахунком № 710/03-14/1 від
01.03.2011, та повідомило ОСОБА_1 про
необхідність додатково сплатити до
Пенсійного фонду України страхові
внески у розмірі 881,34 грн. (а.с. 11)

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги, що наданий ОСОБА_1 14.03.2011 звіт
про суми нарахованого доходу
застрахових осіб та суми нарахованих
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
органів Пенсійного фонду України за 2010
рік фактично відповідає вимогам
додатку 5 до Порядку, суд приходить до
висновку, що в Управління Пенсійного
фонду України у м. Сєвєродонецьк
Луганської області були відсутні
підстави відмовляти у його прийнятті.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 17, 18, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у м. Сєвєродонецьк
Луганської області прийняти звіт про
суми нарахованого доходу застрахових
осіб та суми нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до органів Пенсійного
фонду України за 2010 рік, поданий ОСОБА_1
14.03.2011.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі
3,40 грн. (три грн. 40 коп.)

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції

Суддя
Т.В. Смішлива