Справа № К/9991/5155/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/5155/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Іваненко
Я.Л., Лиски Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх
справ України, третя особа: Державне
казначейство України, про визнання
незаконними дій при наданні до НАСК
«Оранта» довідки за № 15/4-41 від 16.06.2005
року про грошове забезпечення для
відшкодування передбаченої діючим
законодавством страхової суми та
відмові здійснити її перерахунок в бік
збільшення; зобов'язання здійснити
перерахунок страхової суми згідно
діючого законодавства та стягнення
матеріальної шкоди в сумі 158 485,95 грн. і
моральної шкоди в сумі 20000,00грн.,

в с т а н о в и в :

У червні 2008 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог
зазначав, що у грудня 2005 року він
отримав суму страхового відшкодування
у розмірі 32095,52 грн., яка була нарахована
згідно довідки МВС України № 15/4-41 від 16
червня 2005 року. Позивач із зазначеною
сумою страхової виплати не
погоджується, оскільки, на його думку,
сума страхового відшкодування повинна
обраховуватися згідно довідки МВС
України № 15/4-1433 від 23 жовтня 2006 року про
місячне грошове забезпечення виходячи
із 5754,07 грн. Враховуючи зазначене,
просив провести перерахунок страхової
виплати і відшкодувати йому моральну
шкоду в розмірі 20 000грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 квітня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року, у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з підстав порушення цими
судами норм матеріального і
процесуального права та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди виходили з того, що позивач,
вимагаючи провести перерахунок
страхової суми, помилково ототожнює
поняття грошове забезпечення і грошове
утримання, які застосовуються в
чинному законодавстві, але не є
тотожними поняттями.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив
військову службу з 1975 по 1976 рр., а службу
в органах внутрішніх справ - з 1977 року.

Наказом Міністра внутрішніх справ
України № 43 о/с від 29 січня 2005 року
позивач був звільнений з посади
головного інспектора Департаменту
роботи з персоналом МВС України на
підставі п. «а» ст. 64 (за віком)
Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

У червні 2005 року позивач звернувся до
Управління фінансових ресурсів та
економіки МВС України із заявою про
виплату страхової суми у зв'язку з
отриманням 3 групи інвалідності і
направлення цієї заяви до НАСК
«Оранта».

29 грудня 2005 року позивач через АБ «Банк
регіонального розвитку» отримав суму
страхового відшкодування у розмірі
32095,52 грн., яка була нарахована згідно
довідки МВС України № 15/4-41 від 16 червня
2005 року про місячне грошове утримання.
Вказаною довідкою визначено розмір
місячного грошового утримання
позивача станом на 16 червня 2005 року в
сумі 896 грн.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції
України, держава забезпечує соціальний
захист громадян України, які
перебувають на службі у Збройних Силах
України та інших військових
формуваннях.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частина 1 ст. 22 Закону України «Про
міліцію» (далі -Закон № 565-ХІІ)
передбачає обов'язок держави
гарантувати соціальний захист
працівникам міліції.

Частиною 6 статті 23 Закону № 565-ХІІ
визначено, що у разі інвалідності, що
настала в період проходження служби в
органах внутрішніх справ або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження служби
в органах внутрішніх справ, залежно від
ступеня втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Визначення ступеня втрати
працездатності працівником міліції у
період проходження служби в органах
внутрішніх справ у кожному випадку
ушкодження здоров'я здійснюється в
індивідуальному порядку відповідно до
законодавства.

Згідно п. «а» ч. 2 Порядку і умов
державного обов'язкового особистого
страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого
складу органів і підрозділів
внутрішніх справ республіки
страхування, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів Української РСР від
29 червня 1991 р. № 59, страховик виплачує
страхові суми особам рядового,
начальницького та вільнонайманого
складу органів і підрозділів
внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у
разі захворювання, одержаних при
виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку і
громадської безпеки, боротьбі із
злочинністю у разі встановлення
застрахованому інвалідності, що
настала у період служби (роботи), але не
пізніш як через 3 місяці після
звільнення зі служби (роботи) чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання чи нещасного випадку, що
мали місце при виконанні службових
обов'язків інвалідові ІІІ групи - в
розмірі трирічного грошового
утримання. Виплата страхових сум
здійснюється з розрахунку грошового
утримання, передбаченого чинним
законодавством за останньою посадою на
день виплати страхової суми.

Відповідно до п. 4 цього Положення спори
між застрахованим (його спадкоємцями) і
страховиком щодо виплати страхових сум
вирішуються в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до Інструкції про порядок
проведення державного обов'язкового
страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого
складу органів і підрозділів
внутрішніх справ від 31.08.1992 року
необхідним документом для виплат
страхових сум є довідка про місячне
грошове утримання.

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 5 березня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду міста Києва від 14
червня 2007 року та ухвалою Верховного
Суду України від 4 жовтня 2007 року, позов
ОСОБА_4 (у справі № 2-721/07) до ВАТ НАСК
«Оранта», третя особа - МВС України, про
зобов'язання здійснити перерахунок
страхової суми, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
залишено без задоволення.

Судами (у справі № 2-721/07) було
встановлено, що відповідно до довідки
МВС України №15/4-41 від 16 червня 2005 року
розмір місячного грошового утримання
ОСОБА_4 за останньою посадою в МВС
України на день виплати страхової суми
16 червня 2005 року складав 896 грн., із
розрахунку якої позивачу і було
виплачено страхове відшкодування у
розмірі 32256 грн. Крім того, судами
зазначено, що не заслуговують на увагу
посилання позивача на тотожність
термінів: «грошове утримання» і
«грошове забезпечення», оскільки вони
визначені, трактуються та
застосовуються в чинному
законодавстві України як різні
поняття.

Позивач фактично просить включити в
розрахунок страхової виплати
додаткові види грошового забезпечення,
які не входять в розрахунок грошового
утримання, з якого обчислюється
страхова сума за державним
обов'язковим особистим страхуванням.

Суди у даній справі дійшли висновку, що
вимоги позивача стосовно перерахунку
страхової суми безпідставні та не
обґрунтовані, а сума страхової виплати
у розмірі 32095,52 грн. нарахована йому
відповідно до вимог чинного
законодавства України, виходячи з
довідки про місячне грошове утримання,
яке складається: з посадового окладу,
окладу за військове звання, надбавки за
вислугу років, 100% надбавка згідно з
Указом Президента України від 31 серпня
2001 року № 771. До місячного грошового
утримання не входять додаткові види
грошового забезпечення.

Таким чином, судами у вказаній справі
встановлено, що ВАТ НАСК «Оранта» та
МВС України своїми діями не порушували
прав позивача і страхова сума
останньому була виплачена відповідно
до вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, які, врахувавши вказані
обставини і дотримавшись вимог чинного
законодавства України, дійшли
правильного висновку про
правомірність дій відповідача при
нарахуванні позивачу місячного
грошового утримання на підставі
довідки від 16 червня 2005 року № 15/4-41 та
прийняли обгрунтовані рішення про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і не дають підстав
вважати, що цими судами при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
квітня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 листопада 2010 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Я.Л. Іваненко

Т.О. Лиска