Справа № 2-а-630/10/1970
Суддя: Мірінович У.А.
Дата ухвалення: 2010-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-630/10/1970

"23" квітня 2010 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі

головуючого судді Мірінович У.А.,

при секретарі Надвиничній Г.Я.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2 (за
усною довіреністю),

представника відповідача -Катюк У.Т.
Довіреність №10/7/10-015 від 11 січня 2010року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у місті Тернополі
адміністративну справу

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання не чинним податкового
повідомлення -рішення від 06.10.2009року за
№, першої податкової вимоги від
04.12.2009року №1/5651, другої податкової
вимоги від 12.01.2010року за№2/40, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1
звернувся у Тернопільський окружний
адміністративний суд з позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання не
чинним податкового повідомлення
-рішення від 06.10.2009року за №,
першої податкової вимоги від 04.12.2009року
№1/5651, другої податкової вимоги від
12.01.2010року за№2/40.

02.04.2010р. Позивачем подано заяву про
зміну позовних вимог, в якій в порядку
ч.1,ст.51,ст137 КАС України позовні вимоги
викладено в наступній редакції, а саме:
визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення -рішення від
06.10.2009року за №, першу податкову
вимогу від 04.12.2009року №1/5651, другу
податкову вимогу від 12.01.2010року за №2/40.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали повністю
з мотивів, викладених у позовній заяві
та додаткових поясненнях долучених до
матеріалів справи, просили позов
задоволити.

Представник відповідача позов не
визнав, пояснив, що оскаржувані
податкові -повідомлення рішення та
податкові вимог прийняті на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України з врахуванням всіх обставин, а
тому вважає вимоги позивача
безпідставними та просить в задоволені
позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення сторін, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення повністю, з
наступних міркувань:

Судом встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрований, як суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична
особа управлінням у справах торгівлі,
побуту та реєстрації Тернопільської
міської ради 23.04.2004 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.
Перебуває на обліку в Тернопільській
ОДПІ з 27.04.2004р. З 01 січня 2008 року
зареєстрований платником єдиного
податку, свідоцтво серії НОМЕР_2 від 31
грудня 2007року.

Як слідує з матеріалів справи,
відповідачем 05 серпня 2009 року
надіслано на адресу позивача,
повідомлення про проведення невиїзної
документальної перевірки СПД ФО ОСОБА_1
за вих. № 45041/7/15-02 від 30 липня 2009року.
Згідно відмітки на повідомлені про
вручення поштового відправлення,
повідомлення отримано позивачем 25
серпня 2009року.

Згідно Акту №1679/7/15-02/НОМЕР_1 від 04.09.2009р.
Про неявку посадових осіб суб'єктів
господарювання на запрошення органу
податкової служби, СПД ФО ОСОБА_1 станом
на 04.09.2009р. в органи податкової служби
для надання інформації, пов'язаної з
обчисленням та сплатою орендної плати
за землю не з'явився. Таким чином,
інспектором податкової служби ІІ рангу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції без участі
позивача оформлено Акт від 04.09.2009року
за №8331/7/15-02/НОМЕР_1 Про результати
документальної невиїзна перевірки по
орендній платі за землю СПД ФО ОСОБА_1
за період з 01.01.2008р. по 31.07.2009р., який
згідно повідомлення про вручення
поштового відправлення надіслано
підприємцю 09 вересня 2009року та
отримано ним 22 вересня 2009року.

На підставі Акта перевірки від
04.09.2009року за №8331/7/15-02/НОМЕР_1
Тернопільською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення -рішення від
06.10.2009р. №/0 про визначення сум
податкового зобов'язання по орендній
платі з фізичних осіб у розмірі 4237,64
грн. в тому числі 667,64 грн. за основним
платежем та 3570 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, яке згідно
повідомлення про вручення поштового
відправлення надіслано позивачу 16
жовтня 2009року та 20 листопада 2009року
повернуто відповідачу в зв'язку з
закінченням терміну зберігання.
(а.с.49-50).

Як свідчить акт від 23 листопада 2009року
за № 1832/7/15-02/НОМЕР_1 Про неможливість
вручення податкового
повідомлення-рішення про зобов'язання
сплатити штраф по орендній платі за
землю в зв'язку із закінченням терміну
зберігання на поштовому відділенні,
податкове повідомлення -рішення від
06.10.2009р. №/0 розміщено на дошку
оголошень 23 листопада 2009року.

04 грудня 2009року відповідачем
сформовано першу податкову вимогу
№1/5651 на суму узгодженого податкового
зобов'язання 4137,05грн. за платежем -
орендна плата з фізичних осіб та 12
січня 2010 року другу податкову вимогу
№2/40 на суму узгодженого податкового
зобов'язання 4137,05грн. за платежем -
орендна плата з фізичних осіб.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходить з того, що відповідно до
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України) у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статус державної податкової служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності визначаються Законом
України від 04 грудня 1990 року №509 "Про
державну податкову службу
України"(Закон №509), відповідно до якого
відповідач є органом державної
податкової служби і суб'єктом владних
повноважень, який здійснює владні
управлінські функції, що тягне за собою
розгляд цього спору за правилами КАС
України згідно із положеннями пункту 1
частин першої статті 17 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1-2 Закону України
«Про Державну податкову службу в
Україні»від 04.12.1990 року №509-ХІІ (із
змінами та доповненнями), ст. 20 Закону
України «Про систему оподаткування»,
Тернопільська об'єднана державна
податкова інспекція належить до
системи органів державної податкової
служби, на які покладено обов'язки щодо
здійснення контролю за своєчасністю та
повнотою сплати податків і зборів, а
також неподаткових доходів,
установлених законодавством.

Законом України від 25.03.2005 року N 2505-ІУ
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2005
рік»та деяких інших законодавчих актів
України»внесено зміни до Закону
України від 25.06.91 року N 1251-XII «Про
систему оподаткування»із змінами і
доповненнями, Закону України від 03.07.92
року N 2535-XII «Про плату за землю»із
змінами і доповненнями, Закону України
від 06.10.98 року N 161-XIV «Про оренду землі»(в
редакції Закону України від 02.10.2003 року
N 1211-IV із змінами і доповненнями).

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про
систему оподаткування»(1251-XII) до
переліку загальнодержавних податків і
зборів (обов'язкових платежів)
віднесено орендну плату за земельні
ділянки державної і комунальної
власності (редакція з 01.04.2005 року).

Статтею 1 Закону України «Про оренду
землі»від 06.10.98 року N 161-XIV в редакції
Закону від 02.10.2003 року N 1211-IV зі змінами
та доповненнями встановлено, що оренда
землі - це засноване на договорі
строкове, платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 5 Закону України «Про оренду
землі»(далі - закон) від 06.10.98 року N 161-XIV
в редакції Закону від 02.10.2003 року N 1211-IV
зі змінами та доповненнями
встановлено, що орендарями земельних
ділянок є юридичні або фізичні особи,
яким на підставі договору оренди
належить право користування земельною
ділянкою.

Відповідно до статті 13 Закону «Про
оренду землі»договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно із статтею 18 вищезазначеного
Закону договір оренди землі набирає
чинності після його державної
реєстрації.

Відповідно до статті 21 Закону «Про
оренду землі»орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Закону України «Про
плату за землю».

Справляння плати за землю, а також
відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку
здійснюється відповідно до Закону
України від 03.07.92 року N 2535-XII «Про плату
за землю»із змінами та доповненнями.

Статтею 2 Закону України від 03.07.92 р. N
2535-XII «Про плату за землю»із змінами та
доповненнями встановлено, що плата за
землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати.

Власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі, крім
орендарів та інвесторів - учасників
угод про розподіл продукції, сплачують
земельний податок. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Згідно із Законом N 2535-XII (стаття 5)
об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, яка перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник землі і
землекористувач, у тому числі орендар,
тобто безпосередньо ті юридичні або
фізичні особи, яким земля передана у
власність або надана в користування, у
тому числі на умовах оренди.

Згідно із статтею 14 Закону N 2535-XII
платники земельного податку, а також
орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності
(крім громадян) самостійно обчислюють
суму земельного податку та орендної
плати щороку станом на 1 січня і до 1
лютого поточного року подають
відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями,
подання такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій.

Платник податків має право подавати
щомісячно нову звітну податкову
декларацію, що не звільняє його від
обов'язку подання податкової
декларації до 1 лютого поточного року, у
тому числі і на нововідведені земельні
ділянки, що не звільняє від обов'язку
подання податкової декларації
протягом місяця з дня виникнення права
на нововідведену земельну ділянку,
протягом 20 календарних днів місяця
наступного за звітним.

Підставою для нарахування земельного
податку, як визначено статтею 13 Закону
України «Про плату за землю»N 2535-XII, є
дані державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, - договір оренди такої
земельної ділянки.

При цьому власники землі та
землекористувачі, як визначено статтею
15 Закону N 2535-XII, сплачують земельний
податок, а також орендну плату за
земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою.

Аналіз законодавства, яким
врегульовані орендні відносини дає
підстави зробити висновок, що з 01.04.2005
року орендна плата визнана державним
обов'язковим платежем, строки та сплата
якого здійснюється в порядку
передбаченому податковим
законодавством на підставі декларації;
платником орендної плати за землю до
бюджету є орендар земель державної або
комунальної власності на підставі
укладеного з відповідним органом
місцевого самоврядування чи органом
виконавчої влади договором оренди
землі і який набирає чинності після
його державної реєстрації. Річна
орендна плата за земельні ділянки
державної та комунальної власності, не
може бути меншою за розмір земельного
податку, що встановлюється Законом
України «Про плату за землю»(N 2535-XII), та
перевищувати 10 % їх нормативної
грошової оцінки. У разі визначення
орендаря на конкурентних засадах може
бути встановлено більший розмір
орендної плати.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки
(стаття 124 Земельного кодексу України
від 25.10.2001 року N 2768-III зі змінами та
доповненнями).

Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами, а право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону (ст.
ст. 126, 124 Земельного кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України від
03.07.92 року N 2535-XII "Про плату за землю" у
редакції Закону України від 25.03.2005 року
N 2505-IV власники землі та
землекористувачі сплачують земельний
податок, а також орендну плату за
земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою.

Контроль за справлянням орендної плати
до бюджету покладено на податкові
органи.

Як слідує з акту №8331/7/15-02/НОМЕР_1 від
04.09.2009року, перевіркою встановлено, що в
порушеннях ст.2,13,14,17 Закону України
«Про плату за землю»із внесеними
змінами та доповненнями СПД ФО ОСОБА_1
не проводилось нарахування та сплата
орендної плати за земельну ділянку по
АДРЕСА_2, в зв'язку з чим занижено суму
податкового зобов'язання по орендній
платі за землю в розмірі 667,64грн. та не
подані податкові декларації орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності на 2008-2009 роки по
АДРЕСА_2.

Як зазначено в п.1.6. Акту №8331/7/15-02/НОМЕР_1
від 04.09.2009року, при перевірці
використано рішення Тернопільської
міської ради та довідка про грошову
оцінку земельної ділянки (а.с.28) та в
абз.1-2 розділу 2 Акту зазначено, що
«Підставою для нарахування земельного
податку (ст. 13 Закону України «Про плату
за землю») є дані державного земельного
кадастру, а орендної плати за земельну
ділянку, яка перебуває у державній або
комунальній власності, - договір оренди
такої земельної ділянки, довідка про
грошову оцінку земельної ділянки.
Договір оренди землі (довідка про
грошову оцінку земельної ділянки) -це
договір за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.»

Однак, в статті 13 Закону «Про оренду
землі»відсутнє таке поняття, як
«довідка про грошову оцінку земельної
ділянки», яке зазначене відповідачем в
акті перевірки, як тотожне поняттю
-договір оренди землі. Крім того,
відповідно до ст. 14 Закону «Про оренду
землі», типова форма договору оренди
землі затверджується Кабінетом
Міністрів України та істотні умови
договору оренди визначені в ст. 15 цього
Закону.

Таким чином, відповідачем перекручено
та довільно трактовано норми Закону
України «Про плату за землю», а саме
визначено як підстава для нарахування
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, не договір оренди такої
земельної ділянки, як визначено
законом, а довідку про грошову оцінку
земельної ділянки.

Як встановлено у судовому засіданні,
позивачем договір оренди земельної
ділянки в м. Тернополі по АДРЕСА_2 не
укладався та згідно інформації наданої
Тернопільською регіональною філію
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»від
07.04.2010року за вих. №4-7/1010, щодо
зареєстрованого договору оренди
земельної ділянки в м. Тернополі по
АДРЕСА_2 за СПД ФО ОСОБА_1 -відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 124 Земельного
Кодексу України при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди; передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у власності
громадян і юридичних осіб,
здійснюється за договором оренди між
власником земельної ділянки і
орендарем. /"Право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації;
право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації;
право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами; право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Як слідує з матеріалів справи
громадянин ОСОБА_1, на підставі
договору купівлі -продажу від 03.11.2005р.
набув у власність квартиру, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру правочинів (а.с.40).

24.01.2007р. виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради, за заявою
громадянина ОСОБА_1, прийнято рішення
№42 про виведення квартири №3 за
адресою м. Тернопіль, АДРЕСА_2/3
загальною площею 40.4 кв.м. з житлового
фонду міста та на підставі Рішення
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради від 06.03.2007р. №288, свідоцтва
на право власності на нерухоме майно
від 11.04.2007р. ТОВ «Міське бюро технічної
інвентаризації»зареєстровано право
власності на нерухоме майно
-приміщення магазину промислових
товарів за адресою м. Тернопіль,
АДРЕСА_2/3 за громадянином ОСОБА_1 (а.с.39).

Враховуючи викладене та з огляду на те,
що договір оренди земельної ділянки
відповідно до вимог чинного
законодавства не укладався, твердження
представника відповідача про те, що у
позивача виник обов'язок щодо сплати
орендної плати за землю та подання
декларацій орендної плати за земельні
ділянки в зв'язку тим, що на ім'я
позивача оформлена довідка про грошову
оцінку земель та позивачем було за
інші періоди подано декларації
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності, - не
ґрунтуються на вимогах законів та є
безпідставним.

Судом не приймаються до уваги
посилання представника відповідача на
рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради №19 від
26.02.2005року «Про порядок нарахування
плати за користування земельними
ділянками, які визначені для
обслуговування орендованих та власних
будівель, споруд, приміщень (їх окремих
части) так як, пунктом 6 ст. 93 Земельного
Кодексу України визначено, що
відносини пов'язані з орендою землі,
регулюються законом. Відповідно до
статті 21 Закону «Про оренду
землі»розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до Закону
України «Про плату за землю».

Відповідно до викладеного, у
відповідача не було законного права
наполягати на нарахуванні та сплаті
СПД ФО ОСОБА_1 орендної плати за
земельну ділянку в м. Тернополі по
АДРЕСА_2, площею 34 кв. м. за період з
січня 2008 року по липень 2009року.

Крім того, норми Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», які
передбачають донарахування податкових
зобов'язань та застосування фінансових
санкцій, в даному випадку не
підлягають до застосування, за
відсутності податкового зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення повністю.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задоволити.

2. Визнати протиправними та
скасувати податкове повідомлення
-рішення Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції від
06.10.2009року за №, першу податкову
вимогу Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції від
04.12.2009року №1/5651 та другу податкову
вимогу Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції від
12.01.2010року за №2/40.

3. Повернути суб'єкту
підприємницької діяльності-фізичній
особі ОСОБА_1 (ід. код. НОМЕР_1) з
Державного бюджету України судові
витрати в розмірі 3 (три) гривні 40 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву
не було подано. Якщо заяву про
апеляційне оскарження було подано, але
апеляційна скарга не була подана у
встановлений строк, постанова набирає
законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
постанову. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з
дня її проголошення, а в разі складення
постанови в повному обсязі -з дня
складення в повному обсязі. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом 20-ти днів
після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може
бути подана без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений
для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Повний текст постанови виготовлено
та підписано 27 квітня 2010року

Головуючий суддя
Мірінович У.А.