Справа № К/9991/52447/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/52447/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
ОСОБА_4

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26.07.2011 р.

у справі №2а-526/11/2070

за позовом ОСОБА_4

до Ізюмської об'єднаної державної
податкової інспекції Харківської
області

про скасування податкового
повідомлення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до
суду з позовом до Ізюмської об'єднаної
державної податкової інспекції
Харківської області (далі - відповідач)
про скасування податкового
повідомлення.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.05.2011 р.
позовні вимоги задоволено: скасовано
податкове повідомлення від 19.11.2010 р.
№ та стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача 3,40
грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2011 р.
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Відповідач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
позивача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Крім того, відповідачем було заявлено
клопотання про заміну сторони
правонаступником у зв'язку зі зміною
найменування на Кременчуцьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази
перейменування відповідача, судова
колегія вважає, що заявлене клопотання
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Податковим органом 07.07.2010 р. було
прийнято податкове повідомлення
№, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання зі сплати
орендної плати з фізичних осіб у
розмірі 17 050,32 грн.

У порядку адміністративного
узгодження, за результатами розгляду
повторної скарги позивача,
контролюючим органом прийнято рішення
від 05.11.2010 р. №19654/П/25-203, яким скасовано
податкове повідомлення від 07.07.2010 р.
№ та рішення від 27.08.2010 р.
№5013/10/25-020, яким зобов'язано відповідача
прийняти податкове повідомлення про
визначення суми податкового
зобов'язання з земельного податку у
розмірі 17 050,32 грн.

На виконання вказаного рішення,
відповідачем було прийнято
оскаржуване податкове повідомлення
від 19.11.2010 р. №, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання зі сплати земельного
податку з фізичних осіб у розмірі 17 050,32
грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем, спільно з ОСОБА_5, та
Ізюмською міською радою Харківської
області від 13.11.2006 р. було укладено
договір оренди землі за адресою:
АДРЕСА_1, для ведення господарської
діяльності шляхом обслуговування і
експлуатації нежитлових будівель та
споруд по виробництву столярних
виробів.

Вказаний договір було посвідчено
приватним нотаріусом Ізюмського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_6 за
реєстровим номером 2337 та зареєстровано
в Ізюмській міській раді Харківської
області.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивач, як
землекористувач, не сплачував
земельний податок, а отже визначення
податковим органом податкових
зобов'язань зі сплати земельного
податку спірним податковим
повідомленням є цілком правомірним.

Земельні відносини в Україні
регулюються Земельним кодексом
України, а справляння плати за землю, у
тому числі земельного податку,
справляється відповідно до положень
Закону України «Про плату за землю».

Відповідно до вимог ст.2 Закону України
«Про плату за землю», використання
землі в Україні є платним. Плата за
змелю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель.

Згідно приписів ст.5 вказаного Закону,
об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, яка перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди, а суб'єктом плати за землю є
власник земельної ділянки, у тому числі
орендар.

За змістом ст.13 Закону України «Про
плату за землю», підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, - договір оренди такої
земельної ділянки.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
плату за землю», власники землі та
землекористувачі сплачують земельний
податок, а також орендну плату за
земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою. У разі припинення
права власності або права користування
земельною ділянкою податок, а також
орендна плата за земельні ділянки
державної та комунальної власності
сплачується за фактичний період
перебування землі у власності або
користуванні у поточному році.

Так, в силу вимог ст.125 Земельного
кодексу України, право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Статтею 126 цього Кодексу передбачено,
що право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу
України, право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж в натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про
оренду землі», договір оренди землі
набирає чинності після його державної
реєстрації.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, на орендованій позивачем
земельній ділянці розташовані
нежитлові будівлі, які належать
останньому на праві власності, тобто,
використовуються за цільовим
призначенням.

При цьому, доводи скаржника про те, що
договір оренди земельної ділянки не
зареєстрований, у зв'язку з відсутністю
запису у Книзі державної реєстрації
договорів оренди землі, та не може бути
підставою для нарахування земельного
податку за користування вказаною
земельною ділянкою, обґрунтовано не
взяті до уваги судом апеляційної
інстанції, оскільки відповідно до п.13
Порядку державної реєстрації
договорів оренди землі, затвердженого
постановою КМУ від 25.12.1998 р. №2073, запис
до книги здійснюється після
засвідчення факту державної
реєстрації договору оренди, а отже є
похідною дією, відсутність якої не дає
підстав вважати договір оренди не
укладеним.

Одночасно, судом апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначено про те, що
законодавець не звільняє
землекористувачів від сплати коштів за
фактичне користування земельною
ділянкою, з урахуванням приписів ст. 2
Закону України «Про плату за землю».

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про
правомірність прийнятого податковим
органом спірного податкового
повідомлення від 19.11.2010 р. № та
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване судове рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Ізюмську об'єднану державну податкову
інспекцію Харківської області на
Кременчуцьку об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

3. Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2011 р. у
справі №2а-526/11/2070 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.