Справа № 801/157/14
Суддя: Євдокімова О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2014 року (16:10) Справа №801/157/14

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Євдокімової О.О., при
секретарі судового засідання
Шукаковій М.Е., розглянувши за участю
представника позивача Колягіна В.В.,
довіреність № 1 від 15.01.2014, посвідчення
№ 41 від 19.01.04; представника відповідача
Чакал А.Р., довіреність № 55/10 від 16.10.2013,
паспорт серія НОМЕР_2 у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіті-пєй"

до Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

Обставини справи: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Сіті-пєй"
(далі позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим (далі відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
24.12.2013 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення прийняте
відповідачем безпідставно з
порушенням норм законодавства України
і тому підлягає визнанню протиправним
та скасуванню. Позивач зазначає, що
реальність та відповідність укладених
з контрагентом угод нормам чинного
законодавства підтверджується
відповідними первинними документами.

Представник позивача у судовому
засіданні на задоволенні позовних
вимог наполягав з підстав викладених у
позові.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, в обґрунтування своєї
позиції надав заперечення на позов,
окремо зауважив, що оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
прийняте відповідачем за порушення
позивачем податкового законодавства.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд-

ВСТАНОВИВ:

З 02.12.2013 року тривалістю 5 робочих днів
відповідачем проведена позапланова
виїзна документальна перевірка
позивача з питань перевірки даних
наведених у декларації з ПДВ за серпень
2013 року, за результатами якої складено
Акт перевірки 1837/22.7/36180543 від 12.12.2013 (далі
Акт перевірки).

Зазначеною перевіркою встановлено
порушення позивачем:

- п. 198.1, п. 198.2, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, у серпні 2013 року
встановлено завищення податкового
кредиту у сумі -210604 грн. у результаті
чого донараховано ПДВ, що сплачується
до загального /спеціального фонду
державного бюджету у сумі -210604 грн.

Як вбачається з Акту перевірки
відповідачем встановлено завищення
позивачем податкового кредиту у сумі
-210604 грн. по взаємовідносинам з ТОВ
«Арторріум».

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем 24.12.2013 року прийняте
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 315906 грн. у т.ч. за
основним платежам 210604 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 105302 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
наступних висновків.

Підпунктом 14.1.39 ст. 14 ПКУ встановлено,
що грошове зобов'язання платника
податків - сума коштів, яку платник
податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Податок, платник податку,
оподаткування, оподатковуваний
прибуток для цілей розділу III цього
Кодексу - податок на прибуток
підприємств, платник податку на
прибуток підприємств, оподаткування
податком на прибуток підприємств,
прибуток, який підлягає оподаткуванню
(п. 14.1.165 ПКУ).

Згідно п.п.14.1.178 ст. 14 ПКУ податок на
додану вартість - непрямий податок,
який нараховується та сплачується
відповідно до норм розділу V цього
Кодексу.

В свою чергу п. 14.1.191 ст. 14 ПКУ визначено,
що постачання товарів - будь-яка
передача права на розпоряджання
товарами як власник, у тому числі
продаж, обмін чи дарування такого
товару, а також постачання товарів за
рішенням суду.

Статтею 185 ПКУ закріплено визначення
об'єкта оподаткування, де у п. б) п.п. 185.1.
закріплено, що об'єктом оподаткування є
операції платників податку зокрема з
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку (п. 187.1 ст. 187 ПКУ).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПКУ сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді, що
встановлено п.п. 14.1.179 ст.14 ПКУ.

У відповідності до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
ПКУ податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно п. 198.1 ст. 198
ПКУ виникає у разі здійснення операцій
в т.ч. з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПКУ датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно п. 198.3. ст. 198 ПКУ податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку в т.ч. з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені(нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п.198.4 ст. 198 ПКУ).

Пунктом 198.6 ст. 198 ПКУ встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПКУ право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПКУ платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПКУ встановлено, що
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Податкова накладна згідно до п.201.7 ст. 201
ПК У складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПКУ податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до положень ст.1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16 липня 1999 року
№ 996-XIV передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 року № 168/704) первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів. Пунктом 2.4 Положення № 88
визначено, що первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Матеріалами справи встановлено, що між
позивачем та ТОВ «Арторріум» укладено
низку угод: Договір поставки № 1-30/8 від
30.08.2013(а.с.105-111), Договір поставки № 2-30/08
від 30.08.2013(а.с.92-96), Договір поставки №
1-31/08 від 31.08.2013 (а.с.99-103), Договір
поставки № 2-31/8 від 31.08.2013(а.с.85-89),
Договір поставки № 3-31/8 від 31.08.2013
(а.с.78-82), відповідно до яких
Постачальник - ТОВ «Арторріум»
зобовя'зується здійснити поставку
Товару Покупцю-позивачу, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
Товар, згідно умов, викладених в цьому
Договорі.

Визначення термінів зазначених
Договорів передбачено в Розділі 1,
відповідно до яких Товар- це стартові
пакети, скетч-картки, єдині ваучери,
телефонні картки та картки доступу до
мережі Інтернет, що надають абонентам
право на тимчасове користування
послугами стільникового мобільного
зв'язку, стаціонарного телефонного
зв'язку операторів телекомунікаційної
мережі України, а також послугами, щодо
доступу до мережі Інтернет, що
надаються інтернет-провайдерами
України. Найменування та асортимент
Товару передбачений
додатками/додатковими угодами до цього
Договору.

Відповідно до п.3.2. вказаних договорів
Товар поставляється Покупцю в
асортименті, що вказано у Додатку 1 до
цих Договорів.

Суд зазначає, що кожний із вище
перелічених Договорів має Додаток № 1,
в яких вказаний асортимент Товару, що
постачається за кожним із Договорів,
зазначені Додатки є невід'ємною
частиною кожного із Договору ( а.с.112, 97,
104, 90, 83).

У виконання зазначених Договорів ТОВ
«Арторріум» складені, підписані та
видані позивачу документи первинного
бухгалтерського та податкового обліку:

- видаткові накладні: № 1-30/8 від 30.08.2013
року (а.с.113), № 2-30/8 від 30.08.2013 року (а.с.91),
№ 1-31/8 від 31.08.2013 року (а.с.98), № 2-31/8 від
31.08.2013 року (а.с. 84), № 3-31/8 від 31.08.2013 року
(а.с.77);

- податкові накладні: № 141 від 30.08.2013
року на загальну суму 243482,35 грн. у т. ч.
ПДВ 40580,39 грн. (а.с.76), № 142 від 30.08.2013 року
на загальну суму 232711,52 грн. у т.ч. ПДВ
38785,25 грн. (а.с.73), № 153 від 31.08.2013 року на
загальну суму 200658,80 грн. у т.ч. ПДВ 33443,13
грн.(а.с.75), № 154 від 31.08.2013 року на
загальну суму 318400 грн. у т.ч. ПДВ 53066,67
грн.(а.с.74), № 155 від 31.08.2013 року на
загальну суму 268368,92 грн., у т.ч. ПДВ 44728,15
грн. (а.с.72).

Крім цього, між позивачем та зазначеним
контрагентом складено Акт звірки
взаєморозрахунків (а.с.114).

Отримання податкових накладних
підтверджується реєстром отриманих
податкових накладних.

Видані ТОВ «Арторріум» за відповідний
податковий період на адресу позивача
вище названі первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку,
зокрема вищеназвані податкові
накладні повністю відповідають
вимогам вищевикладених приписів
податкового законодавства, зокрема п.
201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України.

Як вказано в Акті перевірки, свідоцтво
платника податку на додану вартість
ТОВ «Арторріум» анульоване 17.10.2013,
тобто після здійснення вищеназваних
господарських операцій.

Таким чином, із врахуванням
вищезазначених обставин, суд дійшов
висновку, що на момент укладання
договору, виписки та складання
вищеназваних первинних документів,
зокрема податкових накладних ТОВ
«Арторріум» було зареєстровано, як
платник податку на додану вартість і
тому відповідно до вимог Податкового
Кодексу України мало право на
нарахування податку на додану вартість
та складання податкових накладних.

Матеріали справи свідчать, що позивач і
його контрагент мали цивільну
правоздатність, державну реєстрацію та
не були позбавлені права укладати
будь-які угоди відповідно до чинного
законодавства України.

Таким чином, надані суду первинні
бухгалтерські та податкові документи,
є належним доказом реальності
господарської операції між позивачем
та ТОВ «Арторріум» та є достатніми, в
силу законодавства, для виникнення
права на формування податкового
кредиту.

З залучених до матеріалів справи
належним чином засвідчених копій
податкових накладних встановлено, що
вони виписані зареєстрованим
платником ПДВ, оформлені належним
чином, мають всі обов'язкові реквізити
та відповідають усім вимогам до
первинного документу податкового
обліку.

Однак, на думку відповідача, як
викладено в Акті перевірки, позивачем
необґрунтовано включені суми до складу
податкового кредиту у перевіряємий
період по взаємовідносинам з ТОВ
«Арторріум». Зазначеного висновку
відповідач дійшов, зокрема на підставі
Акту «Про неможливість проведення
зустрічної звірки з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
податку на додану вартість ТОВ
«Арторріум» за період з 01.06.2013 по 30.09.2013
р. № 1519/22-04/38727042 від 23.10.2013 року, в якому,
зокрема зазначено, що в ході перевірки
ТОВ «Арторріум» встановлено
відсутність реальної можливості
отримання та відвантаження товарів
(робіт, послуг), а саме: відсутність
майна, трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
засобів на транспортування та іншого
майна, які економічно необхідні для
здійснення господарських операцій у
зазначених обсягах, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
реального настання результатів
відповідної господарської діяльності.

Проте, такі твердження відповідача суд
вважає безпідставними та
необґрунтованими з огляду на наступне.

Податкове законодавства не ставить
право платника на податковий кредит в
залежність від об'єктивної можливості
контрагента для виконання
господарської операції,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів, виробничих активів,
складських приміщень і транспортних
засобів.

Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства його контрагентів, на
господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції.

Таким чином, порушення вимог чинного
податкового законодавства будь-яким
суб'єктом господарювання по ланцюгу
постачання при здійсненні
господарських операцій не повинно
тягти за собою відповідальність іншого
учасника господарських
взаємовідносин. Тобто один суб'єкт
господарювання не відповідає за дії
(бездіяльність) іншого у разі порушення
останнім норм відповідного
законодавства.

Ані Акт перевірки, ані заперечення
відповідача, не доводить умислу саме
позивача на порушення публічного
порядку, не містить посилання і на те, в
чому таке порушення полягає. Доказів,
які б доводили нерозумність або
необачність правової поведінки саме
позивача у спірних правовідносинах при
здійсненні господарських операцій із
контрагентом до суду не подано.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 69
КАС України).

Згідно з приписами ст. 70 КАС України
докази повинні бути належними та
обґрунтованими. Сторони мають право
обґрунтувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору .

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В порядку, передбаченому ст. 71 КАС
України, відповідачем не надано
доказів, які б свідчили, про
необґрунтованість позовних вимог.

Будь-яких доказів недобросовісності
саме позивача як платника податку на
додану вартість податковим органом не
подано. У матеріалах справи відсутні
докази обізнаності позивача щодо
протиправного характеру діяльності
окремих посередників у ланцюгах
постачання, прямої чи опосередкованої
причетності до такої протиправної
діяльності з метою отримання
податкової вигоди.

Таким чином, матеріалами справи
порушення позивачем порядку
формування витрат та податкового
кредиту у перевіряємий період не
підтверджується.

З аналізу наявних в матеріалах справи
доказів судом вбачається, що позивач з
вищезазначеним контрагентом свої
обов'язки за договірними
зобов'язаннями виконали.

Приписи податкового законодавства
України чітко визначають підстави для
віднесення сум до складу витрат та
податкового кредиту

В силу викладеного, приймаючи до уваги
наявність доказів оформлення
первинних бухгалтерських та
податкових документів, керуючись
зазначеними вище положеннями
Податкового кодексу України, суд
дійшов висновку, що позивач мав правові
підстави віднести до складу
податкового кредиту у періоді, що
перевірявся, витрати по зазначеній
господарській операції та суми ПДВ
згідно податкових накладних отриманих
від вищезазначеного контрагенту.

Отже, висновки відповідача щодо
завищення позивачем податкового
кредиту у сумі 210604 грн., є упередженими,
неспроможними та безпідставними.

Отже, оскільки судом встановлено
відсутність підстав для збільшення сум
грошового зобов'язання з ПДВ, то й
відсутні і підстави для нарахування
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
105302 грн.

У зв'язку з чим, у відповідача були
відсутні правові підстави для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення від 24.12.2013 №
.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 3 зазначеної статті
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення від 24.12.2013 №
не може бути визнане таким, що прийняте
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб визначений чинним
законодавством.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши
надані сторонами докази у їх
сукупності в порядку статей 69, 70, 86 КАС
України, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог, у
зв'язку з чим позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі, оскільки
не суперечать вимогам чинного
законодавства та підтверджені
матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Вступна та резолютивна частини
постанови проголошені в судовому
засіданні 17.02.2014 року.

У повному обсязі постанову складено та
підписано 24.02.2014 року.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 69-71, 94, 98, 160-163, 167 КАС
України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим від 24.12.2013 №

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ТОВ «Сіті-пей»
витрати зі сплати судового збору у сумі
458,81 (чотириста п'ятдесят вісім гривень
вісімдесят одну копійку) грн.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя підпис Євдокімова
О.О.