Справа № 1522/3146/12
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 1522/3146/12

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Загороднюк В.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Приморського районного суду м. Одеси
від 06 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради, третя особа
ОСОБА_2 про скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року позивачі звернулись з
вищевказаним адміністративним
позовом, в якому просили скасувати
розпорядження Департаменту міського
господарства Одеської міської ради №
232 від 25.08.2011р. «Про скасування
розпорядження органу приватизації №
215279 від 07.04.2009р. про передачу квартири
АДРЕСА_1 в спільну часткову власність
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5».

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що розпорядженням
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради № 232 від 25.08.2011р.
було скасовано розпорядження органу
приватизації № 215279 від 07.04.2009 р. про
передачу квартири АДРЕСА_1 в спільну
часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5».

Як зазначено у вказаному розпорядженні
підставою для скасування
розпорядження № 215279 від 07.04.2009 р.
явилось те, що при перевірці заяви
ОСОБА_2 на думку якої, вона зазначила
недостовірні дані, на підставі яких
було прийнято розпорядження органу
приватизації № 215279 від 07.04.2009р.
з'ясувалось, що приватизована квартира
АДРЕСА_1 на балансі КП ЖКС
«Порто-франківський» не знаходилась і
під час укладання договору найму житла
від 07.05.2008р. не були з'ясовані обставини
щодо інших мешканців, які проживають за
вказаною вище адресою, тобто стосовно
ОСОБА_2 та її доньки.

Вважав, що заява ОСОБА_2 до Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради з проханням скасувати
розпорядження органу приватизації №
215279 від 07.04.2009 р. є безпідставною та
носить надуманий характер, оскільки
ОСОБА_2 ніколи не була зареєстрована
(прописана) і постійно не проживала в
квартирі АДРЕСА_1, не сплачувала
комунальні та інші обов'язкові платежі
за житло, що свідчить про
безпідставність її претензій на
приватизацію вказаного житла.
Звертаючись до Департаменту міського
господарства з заявою про скасування
розпорядження про приватизацію, ОСОБА_2
надала Департаменту фіктивні
документи, зокрема копію протоколу № 13
від 22.10.1998 р., оригіналу якого в природі
взагалі не існує.

Також безпідставні посилання
відповідача в розпорядженні № 232 від
25.08.2011р. на те, що підставою для
скасування розпорядження органу
приватизації № 215279 від 07.04.2009 р. явилося
те, що квартира не була на балансі КП
ЖКС «Порто-Франківський». Але ж в п.6
розпорядження органу приватизації №
215279 від 07.04.2009р. вказано і приписано КП
ЖКС «Порто-Франківський» у
десятиденний термін укласти з ОСОБА_6
договір на участь у витратах на
обслуговування і ремонт будинку. Однак,
такий договір між нею та КП «ЖКС
«Порто-Франківський» було укладено ще
01.01.2009р. за №1640, згідно якого та на
підставі рахунків ГЕРЦ вона регулярно
сплачує на користь КП «ЖКС
«Порто-Франківський» 134 грн. щомісячно
на утримання будинку, що свідчить що
будинок і квартира, знаходились на
балансі КП ЖКС «Порто-Франківський».

Крім того, відповідачем не враховано,
що на момент приватизації вона та її
неповнолітні діти користувалися
квартирою АДРЕСА_1 на умовах найму.

З прийняттям розпорядження № 215279 від
07.04.2009р., щодо передачі спірної квартири
у приватну спільну часткову власність
їй та її неповнолітнім дітям, вона
реалізувала свої права та обов'язки,
надані їй як власнику зазначеної
квартири. Відповідач, який є органом
місцевого самоврядування не мав права
скасовувати своє попереднє рішення.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 06 листопада 2013 року в
задоволенні адміністративного позову
було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, у зв'язку з чим
просить його скасувати та ухвалити
нову постанову, якою у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
розпорядженням органу приватизації №
215279 від 07.04.2009 р. було передано квартиру
АДРЕСА_1 в спільну часткову власність
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Пунктом 6 розпорядження приписано КП
ЖКС «Порто-Франківський» у
десятиденний термін укласти з ОСОБА_3
договір на участь у витратах на
обслуговування та ремонт будинку.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло № 8-22712 від 07.04.2009 р. квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в рівних частках.

27.05.2009 р. право власності ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 було зареєстровано в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно.

Розпорядженням Департаменту міського
господарства Одеської міської ради №232
від 25.08.2011р. «Про скасування
розпорядження органу приватизації №
215279 від 07.04.2009 р.» було скасовано
розпорядження органу приватизації №
215279 від 07.04.2009 р. про передачу квартири
АДРЕСА_1 в спільну часткову власність
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Підставою для скасування
розпорядження є те, що при укладанні
договору найму житла між Приморською
районною адміністрацією Одеської
міської ради та наймачем ОСОБА_4 були
зазначені недостовірні дані, на
підставі яких було прийняте
розпорядження органу приватизації. При
перевірці документів, наданих
заявницею ОСОБА_2., вивченні архівних
документів, з'ясувалося, що квартира
АДРЕСА_1 на балансі КП «ЖКС
«Порто-франківський» не знаходилась та
під час укладання договору найму житла
від 07.05.2008р. не були з'ясовані обставини
щодо інших мешканців, які проживають за
вказаною вище адресою, тобто за ОСОБА_2.
та її донькою.

З рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 14.04.2008 р. вбачається, що було
ухвалено по справі за позовом до ОСОБА_3
до Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради, Приморську
районну адміністрацію Одеської
міської ради було зобов'язано укласти з
ОСОБА_3 договір найму на квартиру
АДРЕСА_1.

Вказаним рішенням суду, зокрема було
встановлено, що позивачка з 1993р.
прописана та проживала у вказаній
квартирі, нею в приміщенні квартири
зроблено ремонт та приміщення квартири
можливо використовувати відповідно до
функціонального призначення, що
підтверджується висновком
спеціалізованого ТОВ
«ЕКСПРЕСПРОЕКТБУД».

Рішення суду набрало законної сили
25.04.2008 р.

07.05.2008 р. між Приморською районною
адміністрацією Одеської міської ради
та ОСОБА_3 було укладено договір найму
житла в будинках державного і
комунального житлового фонду на
квартиру АДРЕСА_1.

01.01.2009 р. між КП ЖКС
«Порто-Франківський» та ОСОБА_3 було
укладено договір № 1640 про надання
послуг з утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій, а саме
будинку АДРЕСА_1. Згідно п. 4 договору
розмір щомісячної плати за надані
послуги на момент укладання договору
становить 134 гривень.

ОСОБА_3 здійснювала оплату за
житлово-комунальні послуги за вказаною
адресою та згідно довідки-витягу з
домової книги від 05.09.2011 р. в квартирі
АДРЕСА_1 з 11.02.2009 р. значаться
зареєстрованими та проживають три
особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до листа КП „Міське
агентство з приватизації житла від
26.10.2009 р. розпорядження органу
приватизації № 215279 від 07.04.2009 р. та
свідоцтво про право власності №8-22712
від 07.04.2009 р. видані на ім'я ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 згідно вимог діючого
законодавства про приватизацію житла
на підставі наданих заявниками
документів: заяви на приватизацію
житла від 12.03.2009 р., довідки про склад
сім'ї наймача квартири та займаних ними
приміщень. Документи були належним
чином завірені керівником
підприємства по обслуговуванню житла
КП ЖКС «Порто-франківський» ОСОБА_1 та
паспортисткою ОСОБА_8

Як вбачається з довідки
адресно-довідкового бюро УМВС України
в Одеській області від 06.09.2011 р. ОСОБА_2
значиться зареєстрованою за адресою
АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні"

За змістом ч. 10 ст. 59 Закону України
„Про місцеве самоврядування в Україні"
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або Законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до пункту 15 частини першої
статті 26 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" питання щодо
скасування актів органів виконавчої
влади, які не відповідають Конституції
чи законам України, іншим актам
законодавства, рішенням ради,
прийнятим у межах її повноважень,
вирішуються виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради.

Згідно з частиною десятою статті 59
Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень
законів України дає підстави вважати,
що за органами місцевого врядування
законодавець закріпив право на зміну
та скасування власних рішень. Таке
право випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну чи
скасування.

У той же час у статті 3 Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення
у статті 74 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні", згідно з
якою органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Оскільки зазначене рішення є
ненормативним правовим актом
одноразового застосування, які
вичерпали свою дію фактом їх виконання,
вони не можуть бути в подальшому
скасовані органом місцевого
самоврядування.

Зазначена позиція узгоджується з
висновком суду першої інстанції,
викладений в рішенні ВСУ від 4 червня 2013
року.

Таким чином Департамент міського
господарства Одеської міської ради не
мав права скасовувати розпорядження
органу приватизації, оскільки
зазначене рішення є ненормативним
правовим актом одноразового
застосування, які вичерпали свою дію
фактом їх виконання.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Колегія суддів зазначає, що апелянт
може захистити свої права шляхом
звернення до суду з вимогою про
скасування вищевказаного акту.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Приморського
районного суду м. Одеси від 06 листопада
2013 року у справі № 1522/3146/12 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складення ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в
повному обсязі - 03 березня 2014 року.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян