Справа № 2а-4743/11/2070
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/78768/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Малиніна В.В. (доповідач), Ситникова О.Ф.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 27 вересня 2011 року по справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова до ВАТ «Точприлад» про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2011 рок,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2011 року,
у задоволені позову УПФУ в
Дзержинському районі м. Харкова до ВАТ
"Точприлад" про стягнення суми
виплаченої пільгової пенсії у розмірі 4
365,38 грн. - відмовлено.

Вказуючи на допущені судами, на
думку позивача, неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить їх скасувати та задовольнити
позов.

У свою чергу, відповідач, надіслав
письмові заперечення на касаційну
скаргу, просить її вимоги залишити без
задоволення.

Розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження
відповідно до статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Відмовляючи у задоволені позову,
судом першої інстанції, з висновком
якого погодився суд апеляційної
інстанції, встановлено про відсутність
у відповідача обов'язку відшкодовувати
позивачу фактичні витрати на виплату
та доставку пільгової пенсії з тих
підстав, що відповідач не є
правонаступником ДП "Точприлад», та не
входило до складу Виробничого
об'єднання «Точприлад», у зв'язку з чим,
не зобов'язаний відшкодовувати пенсії,
призначені відповідно до ч.2
прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами ВАТ "Точприлад"
взято на облік як платник внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в управлінні Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі м.
Харкова.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи Довідок, що уточнюють особливий
характер роботи або умов праці,
необхідної для призначення пільгової
пенсії виданих відповідачем ОСОБА_5.,
підтверджено факт роботи останнього на
Харківському заводі точного
приладобудування з 02.11.1987 року по 04.05.1991
року та з 05.05.1991 року по 21.10.1997 року та
призначення йому пенсії на пільгових
умовах згідно "б"-"з" ст. 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" та
постанови Кабінету Міністрів України
№ 36 від 16 січня 2003 р. розділу 27
підрозділу 27а.

Згідно абз.4 п.1 ст.2 Закону України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону (суб'єкти
підприємницької діяльності незалежно
від форм власності, їх об'єднання,
бюджетні, громадські та інші установи
та організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників, філії,
відділення та інші відокремлені
підрозділи платників податку,
зазначених у пункті 1 цієї статті, що не
мають статусу юридичної особи,
розташовані на території іншої, ніж
платник зборів, територіальної
громади), крім тих, які є платниками
фіксованого сільськогосподарського
податку, об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б"- "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення".

Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та Інструкцією "Про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України",
затвердженою Постановою Правління
Пенсійного фонду України № 21-1 19.12.2003
року та зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України за № 64/8663 від 16.01.2004
року визначено Порядок обчислення і
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування страхувальниками та
застрахованими особами до Пенсійного
фонду України, а також надходження і
витрачання цих коштів .

Відповідно до прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом, тобто відповідно
до Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" у підприємств, які є
платниками збору, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", підприємства
та організації з коштів, призначених на
оплати праці, вносять в Пенсійний фонд
України плату, яка покриває витрати на
виплату пенсій на підставі пунктів
"б"-"з" даної статті в розмірі 100 % від
виплаченої пенсії.

Відповідно до ч.2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та пункту 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
від 19 грудня 2003 року № 21-1,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за №64/8663,
відповідач зобов'язаний щомісяця до
25-го числа вносити до Пенсійного фонду
зазначену в повідомленні місячну суму
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах.

Як вбачається з матеріалів справи,
УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова
при пред'явленні позову виходило з
того, що ВАТ "Точприлад" є
правонаступником Державного
підприємства "Точприлад", що входило до
складу виробничого об'єднання
"Точприлад", тому зобов'язаний
відшкодовувати пенсії, призначені
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" працівникам підприємства,
правонаступником якого він є.

Відповідно до статуту Харківського
виробничого об'єднання "Точприлад",
затвердженого 31.03.1989 року, Виробниче
об'єднання "Точприлад" перебувало у
віданні Міністерства
приладобудування, засобів
автоматизації та систем керування СРСР
з безпосереднім підпорядкуванням
Міністерству.

Виробниче об'єднання "Точприлад"
діяло як єдиний
виробничо-господарський комплекс, до
складу якого входили структурні
одиниці: Харківський завод точного
приладобудування та Спеціальне
конструкторське - технологічне бюро
засобів не руйнуючого контролю.

Таким чином, відповідно до положень
Статуту Харківського виробничого
об'єднання "Точприлад", Державне
підприємство "Точприлад" входило до
складу підприємства союзного
підпорядкування, відносилось до сфери
його управління та мало статус
підприємства союзного
підпорядкування, оскільки
підпорядковувалось Міністерству
приладобудування, засобів
автоматизації та систем керування
СРСР.

У зв'язку з розпадом СРСР,
проголошенням незалежності України,
набранням чинності Законом України
"Про підприємства, установи та
організації союзного підпорядкування,
розташовані на території України",
відповідно до статей 1, 2 цього Закону,
все майно та фінансові ресурси
підприємств, установ, організацій та
інших об'єктів союзного
підпорядкування, розташованих на
території України, перейшло у державну
власність України. Майно цих
підприємств передано Фонду державного
майна та встановлено, що
правонаступником за договорами оренди
державних підприємств та контрактів з
керівниками на території України, які
укладені з міністерствами і
відомствами СРСР, є Фонд державного
майна України.

Відповідно до статей 3, 37 Закону
України "Про підприємства в Україні", що
діяв на момент створення підприємства
відповідача, підприємства мають право
на добровільних засадах об'єднувати
свою виробничу, наукову, комерційну та
інші види діяльності, якщо це не
суперечить антимонопольному
законодавству України.

Ліквідація і реорганізація
(злиття, приєднання, поділ, виділення,
перетворення) підприємства
провадяться за рішенням власника, а у
випадках, передбачених цим Законом, за
рішенням власника та за участю
трудового колективу або органу,
уповноваженого створювати такі
підприємства, чи за рішенням суду або
арбітражу.

Згідно ст. 2, 3, 5 Закону Союзу
Радянських соціалістичних республік
"Про підприємства в СРСР", якій діяв на
момент створення підприємства
відповідача, встановлено, що
відповідно до форм власності,
встановлених Законом СРСР "Про
власність в СРСР", можуть діяти зокрема,
підприємства, засновані на державній
власності - державне союзне
підприємство.

Підприємство вважається створеним
і набуває прав юридичної особи з дня
його державної реєстрації.

Відповідно до ст.104 Цивільного
кодексу України, юридична особа
припиняється в результаті передання
всього свого майна, прав та обов'язків
іншим юридичним особам -
правонаступникам (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або в результаті
ліквідації.

Статтею 37 Цивільного кодексу УРСР,
що діяла в період створення Державного
підприємства "Точприлад", юридична
особа припиняється шляхом ліквідації
або реорганізації (злиття, поділу або
приєднання).

За змістом частини 7 статті 34 Закону
України "Про підприємства в Україні",
який втратив чинність з 01.01.2004 року, при
перетворенні одного підприємства в
інше до підприємства, яке щойно
виникло, переходять усі майнові права і
обов'язки колишнього підприємства.

Як було встановлено судами,
Державне підприємство "Точприлад"
утворено на підставі наказу № 9 від
23.09.1992 року регіонального відділення
Фонду держмайна України по Харківській
області. Отже, зазначене
підприємство не утворювалось шляхом
реорганізації юридичної особи, яка
існувала раніше.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів, що ДП
завод «Точприлад» правонаступником
якого є ВАТ «Точприлад», не є
правонаступником будь-якого
підприємства, у зв'язку з чим, не
зобов'язаний відшкодовувати пенсії,
призначені відповідно до ч.2
прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

З огляду на викладене, висновки
судів є правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, зазначених висновків судів та
обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова, -
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 27 вересня 2011 року по справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова до ВАТ «Точприлад» про
стягнення заборгованості, - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:
В.В.Малинін

О.Ф.Ситников

Ю.К.Черпак