Справа № 1570/2218/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/2218/2012

Категорія: 8 Головуючий в 1 інстанції:
Андрухів В. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Вербицької
Н.В.

при секретарі Сівелькіній С.Є.,

за участю представника позивача
Малофеєва В.О. та представника
відповідача Гусарової А.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Одесі апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтертранс 2000» на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
09 листопада 2012 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтертранс 2000» до Державної
податкової служби України
(правонаступник - Міністерство доходів
і зборів України) про визнання
недійсною та скасування податкової
консультації,-

В С Т А Н О В И В:

02.04.2012 року ТОВ «Інтертранс 2000»
звернулося до Одеського окружного
адміністративного суду із позовом до
ДПІ у Малиновському районі м.Одеси та
ДПА в Одеській області та ДПС України
(правонаступник - Міністерство доходів
і зборів України), в якому, з
урахуванням уточненої заяви від
09.11.2012р., просило суд:

- визнати недійсною та скасувати
податкову консультацію відповідача -
ДПС України, яка міститься в листі
№6760/6/15-1415 від 02.12.2011 року;

- зобов'язати відповідача надати нову
податкову консультацію з урахуванням
висновків суду.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 04.04.2012р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04.09.2012р., відмовлено у відкриті
провадження в адміністративній справі
в частині позовних вимог ТОВ
«Інтертранс 2000» до ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси та ДПА в Одеській
області.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що своєю податковою
консультацією, яка міститься в листі
№6760/6/15-1415 від 02.12.2011 року, відповідач
фактично обмежив та порушив його права,
як платника податків на застосування в
своїй діяльності п.п.15-19 підр.4 розділу 20
ПК України щодо зменшення частини
оподаткованого прибутку на суму затрат
на закупівлю основних засобів та інших
активів та матеріалів, які придбаються
для збільшення об'ємів виробництва
біопалива, переоснащення
матеріально-технічної бази, введення
нових технологій, пов'язаних з основною
діяльністю - виготовлення біопалива,
при умовах що вказані засоби, активи та
інші матеріали придбаються у СПД -
фізичних осіб, які знаходяться на
спрощеній системі оподаткування - є
платниками єдиного податку.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 09
листопада 2012 року у задоволені
позовних вимог ТОВ «Інтертранс 2000»
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, 29.11.2012р.
директором ТОВ «Інтертранс 2000» подано
апеляційну скаргу, в якій зазначено, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
процесуального і матеріального права
та просить скасувати постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 09.11.2012 року, прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи
сторін та перевіривши матеріали справи
і доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність належних підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ТОВ «ІНТЕРТРАНС 2000»
знаходиться на обліку в ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси Одеської
області ДПС з 14.09.2010 року.

Згідно бази даних
інформативно-аналітичної системи
обласного рівня АІС «Податки» основний
вид діяльності підприємства - 61.10.2 -
діяльність морського ватажного
транспорту. Також, ТОВ «ІНТЕРТРАНС-2000»
займається і виготовленням біопалива.

24.11.2011 року позивач, в порядку ст.ст.52,53
ПК України, без надання будь-яких
документів (доказів), звернувся до
відповідача із заявою про надання
податкової консультації з наступного
питання, чи має право ТОВ «ІНТЕРТРАНС
2000» зменшити частину оподаткованого
прибутку на суму затрат на закупівлю
основних засобів та інших активів та
матеріалів, які придбаються
підприємством для збільшення об'ємів
виробництва з біопалива, переоснащення
матеріально-технічної бази, зведення
нових технологій, пов'язаних з основною
діяльністю підприємства - виготовлення
біопалива, які, згідно п.п.15-19 п.21
підрозділу 4 Розділу XX ПК України, при
умові що вказані засоби, активи та інші
матеріали придбаються у СПД - фізичних
осіб, які знаходяться на єдиної системі
оподаткування - є платниками єдиного
податку. Тобто, у поставленому ТОВ
«ІНТЕРТРАНС 2000» перед відповідачем
питанні мова йде про реінвестування
прибутку підприємства, яке, згідно ПК
України, займається діяльністю, яка
відноситься до категорії - особливе
адміністрування податку на прибуток
підприємств.

02.12.2011 року, у передбачений законом
строк, відповідачем була надана
податкова консультація з порушеного
позивачем загального питання, яка
викладена у листі №6760/15-1415, з якої, в
свою чергу, вбачається, що оскільки, у
разі порушення порядку цільового
використання вивільнених від
оподаткування коштів платник податку
зобов'язаний визначити та збільшити
податкові зобов'язання, тому в частині
визначення доходів та витрат при
використанні цих коштів
застосовуються загальні для
оподаткування податком на прибуток
правила.

Не погоджуючись з вказаною вище
відповіддю (т.б. податковою
консультацією) податкового органу,
позивач оскаржив її до суду.

Вирішуючи справу по суті та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
1-ї інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог та
відповідно, з правомірності спірної
відповіді податкового органу, яка
заснована на законі.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
надані сторонами докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обґрунтованими та відповідаючи ми
діючому законодавству, з огляду на
наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Так, відповідно до приписів п.52.1 ст.52 ПК
України, за зверненням платників
податків контролюючі органи надають
безоплатно консультації з питань
практичного використання окремих норм
податкового законодавства протягом 30
календарних днів, що настають за днем
отримання такого звернення даним
контролюючим органом.

Також, п.52.2 ст.52 ПК України передбачено,
що податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію.

Крім того, як слідує із положень п.52.3
ст.52 ПК України, за вибором платника
податків консультація надається в
усній, письмовій або електронній формі.
А пунктом 52.4 цієї ж статті 52
передбачається надання консультації в
тому числі й центральним органом
державної податкової служби.

Зі змісту ж приписів п.53.3 ст.53 ПК
України, в свою чергу, вбачається, що
платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій або електронній формі, яка,
на думку такого платника податків,
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Як встановлено судами обох інстанцій,
відповідачем, у передбачений законом
строк, була надана податкова
консультація з порушеного позивачем
питання, яка викладена у листі від
02.12.2011р. №6760/15-1415, з якої вбачається, що у
разі порушення порядку цільового
використання вивільнених від
оподаткування коштів платник податку
зобов'язаний визначити та збільшити
податкові зобов'язання, тому в частині
визначення доходів та витрат при
використанні цих коштів
застосовуються загальні для
оподаткування податком на прибуток
правила.

Таким чином, враховуючи те, що
відповідно до пп.139.1.12 п.139.12 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
витрат при визначенні об'єкта
оподаткування витрати, понесені у
зв'язку із придбанням товарів (робіт,
послуг) та інших матеріальних і
нематеріальних активів у фізичної
особи - підприємця, що сплачує єдиний
податок (крім витрат, понесених у
зв'язку із придбанням робіт, послуг у
фізичної особи - платника єдиного
податку, яка здійснює діяльність у
сфері інформатизації), це обмеження
застосовується й при цільовому
використанні вивільнених коштів за
рахунок пільгового оподаткування.

Проте, Законом України від 04.11.2011р.
№4014-VI «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів щодо
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності», який набирає
чинності з 01.01.2012 року, виключено
п.п.139.1.12 п.139.1 ст.139 ПК України, а тому,
починаючи з 01.01.12 року, платники податку
на прибуток (про яких йдеться у
податковій консультації) мають право
на включення до складу витрат при
визначенні об'єкта оподаткування
витрат, понесених у зв'язку із
придбанням товарів (робіт, послуг) та
інших матеріальних і нематеріальних
активів у ФОП без обмежень.

Так, слід вказати, що правові,
соціальні, економічні, екологічні та
організаційні засади виробництва
(видобудку) і використання
альтернативних видів палива
безпосередньо визначені Законом
України «Про альтернативні види
палива» від 14.01.2000р. №1391-ХІУ.

Згідно із приписами ст.1 вказаного
Закону №1391-ХІУ, альтернативними видами
палива - є тверде, рідке та газове
паливо, яке є альтернативою
відповідним традиційним видам палива і
яке виробляється (видобувається) з
нетрадиційних джерел та видів
енергетичної сировини; біологічні види
палива (біопаливо) - це тверде, рідке та
газове паливо, виготовлене з
біологічно відновлювальної сировини
(біомаси), яке може використовуватися
як паливо або компонент інших видів
палива.

Статтею 6 Закону №1391-ХІУ також
встановлено, що належність палива до
альтернативного підтверджується
документом про ідентифікацію палива,
що видається уповноваженим органом
виконавчої влади в порядку,
визначеному Постановою КМУ від 05.10.2004р.
№1307 «Про порядок видачі свідоцтва про
належність палива до альтернативного».

При чому, слід зазначити, що таке
свідоцтво видається строком на 2 (два)
роки за результатами розгляду
Національним агентством з питань
забезпечення ефективного використання
енергетичних ресурсів заяви про видачу
свідоцтва та експертного висновку про
наявність ознак альтернативного виду
палива, яке надається в порядку та за
формою, затвердженими наказом
Державного комітету України з
енергозбереження від 10.12.2004р. №183.

Біологічні види палива, призначені для
реалізації як товарна продукція,
відповідно до законодавства,
підлягають обов'язковій сертифікації.
Суб'єкти господарської діяльності, які
реалізують свою продукцію, на вимогу
покупця надають документ, що
підтверджує якість палива та його
належність до альтернативних видів
палива. Отже, виробники біологічного
палива, з метою реалізації, повинні
отримати свідоцтво про належність
палива до альтернативного.

У відповідності до п.15 підрозділу 4
розділу XX «Перехідні положення» ПК
України тимчасово, до 01 січня 2020 року,
звільняється від оподаткування,
прибуток, зокрема, виробників
біопалива, отриманий від продажу
біопалива.

Однак, зазначена вище норма, згідно п.21
підрозділу 4 розділу XX ПК України,
застосовується з урахуванням такого:

- суми коштів, що вивільнені від
оподаткування, спрямовуються
підприємствами -платниками податку на
збільшення обсягів виробництва
(надання послуг), переоснащення
матеріально-технічної бази,
запровадженні новітніх технологій,
пов'язаних з основною діяльністю
такого платника податку, та/або
повернення кредитів, використаних на
зазначені цілі, і сплату процентів за
ними;

- з метою оподаткування суми
вивільнених від оподаткування коштів
визнаються доходами одночасно з
визнанням витрат, понесених за рахунок
цих коштів, у розмірі таких витрат;

- порядок цільового використання
вивільнених від оподаткування коштів
встановлюється Кабінетом Міністрів
України;

- у разі порушення вимог щодо цільового
використання вивільнених від
оподаткування коштів платник податку
зобов'язаний збільшити податкові
зобов'язання з цього податку за
результатами податкового періоду, на
який припадає таке порушення, а також
сплатити пеню, нараховану відповідно
до ПК України.

Так, податковою базою для
оподаткування податком на прибуток
визнається грошове вираження прибутку
як об'єкта оподаткування, визначеного
згідно із ст.134 ПК України, з
урахуванням положень ст.ст.135-137 та 138-143
ПК України (п.149.1 ст.149 ПК України).

Оскільки, у разі порушення порядку
цільового використання вивільнених
від оподаткування коштів платник
податку зобов'язаний визначити та
збільшити податкові зобов'язання, тому
в частині визначення доходів та витрат
при використанні цих коштів
застосовуються загальні для
оподаткування податком на прибуток
правила.

Отже, враховуючи те, що відповідно до
вимог пп.139.1.12 п.139.12 ст.139 ПК України, в
редакції чинній на момент надання
відповідачем податкової консультації,
не включаються до складу витрат при
визначенні об'єкта оподаткування
витрати, понесені у зв'язку із
придбанням товарів (робіт, послуг) та
інших матеріальних і нематеріальних
активів у фізичної особи - підприємця,
що сплачує єдиний податок (крім витрат,
понесених у зв'язку із придбанням
робіт, послуг у фізичної особи -
платника єдиного податку, яка здійснює
діяльність у сфері інформатизації), це
обмеження застосовується й при
цільовому використанні вивільнених
коштів за рахунок пільгового
оподаткування.

Разом з тим, Законом України від 04.11.2011р.
№4014-VI «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів щодо
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності», який набрав
чинності з 01.01.12, виключено п.п.139.1.12 п.139.1
ст.139 ПК України.

Таким чином, починаючи з 01.01.2012 року,
платники податку на прибуток, про яких
йдеться у податковій консультації
відповідача, мають право на включення
до складу витрат при визначенні об'єкта
оподаткування витрат, понесених у
зв'язку із придбанням товарів (робіт,
послуг) та інших матеріальних і
нематеріальних активів у фізичної
особи - підприємця без обмежень.

Крім того, необхідно зазначити, що
порядок використання коштів,
вивільнених від оподаткування у
зв'язку з наданням відповідно до
п.п.15,17-19 підрозділу 4 розділу XX
«Перехідні положення» ПК України пільг
з податку на прибуток підприємств
затверджено Постановою КМУ від 28.02.2011р.
№299.

Так, платник податку, згідно з п.4 цієї
Постанови №299, за результатами кожного
звітного (податкового) періоду складає
звіт про використання вивільнених
коштів за формою, затвердженою
Державною податковою службою та подає
зазначений звіт відповідному органові
державної податкової служби разом з
декларацією з податку на прибуток
підприємств.

А згідно пункту 3 даної Постанови КМУ
№299, вивільнені кошти з метою ведення
обліку ї оподаткування відображаються
в бухгалтерському обліку в
установленому порядку на окремому
субрахунку рахунку «Цільове
фінансування і цільові надходження».

Порядок же обліку сум податків та
зборів, не сплачених суб'єктом
господарювання до бюджету у зв'язку з
отриманням податкових пільг,
затверджено Постановою КМУ від 27.12.2010р.
№1233, відповідно до п.2 якого, суб'єкт
господарювання, що не сплачує податки
та збори у зв'язку з отриманням
податкових пільг, веде облік сум таких
пільг та складає звіт про суми
податкових пільг за формою згідно з
додатком.

Як слідує з п.4 Постанови КМУ №1233, код та
найменування податкової пільги за
кожним видом податкових пільг
зазначається у графах «Код пільги
згідно з Довідником пільг», та
«Найменування податкової пільги»
звіту відповідно до довідника пільг,
форма та порядок ведення якого
затверджується Державною податковою
службою.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд 1-ї інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що
відповідачем, в даному випадку, були
виконані всі вимоги щодо надання
своєчасної, повної та всебічної
податкової консультації, а відтак,
податковий орган діяв в межах
повноважень та в порядку,
передбаченому Конституцією та
законами України.

До того ж, ще слід вказати, що у
відповідності до ч.1 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтується її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу, а суд,
в свою чергу, згідно зі ст.86 цього ж
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Отже, за вказаних обставин, апеляційний
суд приходить до аналогічного висновку
про те, що відповідач належним чином
довів правомірність свого рішення -
податкової консультації, наданої
позивачу 02.12.2011 року, а тому, відповідно,
позовні вимоги ТОВ «ІНТЕРТРАНС 2000»
дійсно не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційних
скаргах доводи правильність висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи в межах доводів апеляційної
скарги, відповідно до ст.200 КАС України,
залишає цю апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтертранс 2000» - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
09 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

Н.В. Вербицька