Справа № К/9991/78206/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/78206/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі: Головуючого, судді Горбатюка
С.А. (доповідач)

Суддів Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.

провівши у письмовому порядку
касаційний розгляд адміністративної
справи за позовом ОСОБА_1 до Державного
комітету України у справах
національностей та міграції про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2011 року

встановила:

У січні 2011 року ОСОБА_1 у Харківському
окружному адміністративному суді
пред'явив позов до Державного Комітету
України у справах національностей та
міграції про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Просив:

- визнати протиправним та
скасувати рішення Державного комітету
України у справах національностей та
релігій від 11 жовтня 2020 року № 47-10 про
відмову в наданні статусу біженця та
наказ Управління міграційної служби у
Харківській області від 26 червня 2009
року № 89-о;

- зобов'язати Державний комітет
України у справах національностей та
релігій переглянути рішення про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо надання йому
статусу біженця.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2011
року, залишеною без зміни ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

З вказаними судовими рішеннями судів
не погодився ОСОБА_1, він подав до
Вищого адміністративного суду
касаційну скаргу.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 послався на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права. Просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення судів та постановити нове про
задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прибув в
Україну 06 серпня 1989 року за
студентською візою №? НОМЕР_1 на
навчання. На території України позивач
був зареєстрований за кількома
навчальними закладами та
організаціями, термін яких безперервно
продовжував.

15 червня 2009 року ОСОБА_1 подав до органу
міграційної служби заяву, в якій просив
надати йому статус біженця, оскільки,
будучи жертвою переслідувань через
належність до певної національної та
соціальної групи (народності ронго,
групи яка співпрацювала з колоніальною
адміністрацією до набуття країною
незалежності) та, маючи побоювання
стати жертвою переслідувань у
майбутньому, не може повернутись до
республіки Мозамбік після тривалого
перебування за кордоном.

Наказом Управління міграційної служби
у Харківській області від 26 червня 2009
року ОСОБА_1 відмовлено в оформленні
документів для вирішення питання про
надання статусу біженця.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач оскаржив його до Державного
комітету України у справах
національностей та релігій.

За результатами розгляду скарги
Державним комітетом України у справах
національностей та релігій прийнято
рішення від 11 жовтня 2010 року № 47-10, яким
скаргу ОСОБА_1 залишено без
задоволення.

Вирішуючи даний спір суди попередніх
інстанцій виходили із того, що рішення
Державного комітету України у справах
національностей та міграції від 11
жовтня 2020 року № 47-10 прийнято на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з дотриманням вимог
чинного законодавства, обґрунтовано,
на підставі повного і всебічного
вивчення обставин, які викладені
заявником у його заяві та у матеріалах
справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, оскільки він ґрунтується на
повно та всебічно з'ясованих
обставинах у справі та є таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до Положення про Державний
комітет України у справах
національностей та релігій,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 201 від 14 лютого 2007
року, Державний комітет України у
справах національностей та релігій є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце- прем'єр-міністра
України.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про
біженців" до компетенції спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах міграції
належить, зокрема, розгляд скарг на
рішення органів міграційної служби в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі про
відмову у прийняті заяви про надання
статусу біженця та про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця
та скасування цих рішень, якщо вони
були прийняті з порушенням
законодавства про біженців.

Біженцем відповідно до статті 1 Закону
України "Про біженців" є особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Статус біженця не надається особі,
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені у статті 1 цього Закону,
відсутні (стаття 10 Закону України "Про
біженців").

Позивач не надав доказів того, що в разі
його повернення у країну походження
він буде підданий переслідуванню
владою, нелюдському поводженню та його
життю та здоров'ю загрожуватиме
небезпека.

ОСОБА_1 виїхав з Мозамбуку на навчання
добровільно, мешкає на території
України майже 20 років і повертатися до
свої країни свого громадянського
походження жодного разу не намагався,
що обґрунтовано дало суду підстави
вважати, що метою звернення позивача до
міграційної служби була легалізація
перебування на території України, а не
отримання міжнародного захисту.

Судові рішення у цій справі є законними
і обґрунтованими, підстав для їх
скасування чи зміни немає.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного комітету України
у справах національностей та міграції
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії - без
зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.