Справа № 2а-39376/09/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Київ К-27696/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О.,
Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Краснокутському районі Харківської
області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
18.11.2009 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14.07.2010 у справі № 2а-39376/09/2070

за позовом Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Краснокутському районі
Харківської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, податкових вимог, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець в судовому
порядку (з урахуванням уточнень до
позовних вимог) оскаржила рішення від
21.05.2009 № , яким позивачу Державною
податковою інспекцією визначено
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1
642,00 грн. за порушення Закону України
"Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності"; рішення
від 21.05.2009 № , яким позивачу
визначено штрафні (фінансові) санкції у
розмірі 75 713,00 грн. за порушення Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг"; податкове
повідомлення-рішення від 21.05.2009 №
/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
прибутковий податок з підприємців за
основним платежем у сумі 583,00 грн.;
податкове повідомлення-рішення від
21.05.2009 № /0, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 3 507,00
грн.; першу податкову вимогу від 02.06.2009
№ 1/97 на загальну суму 81 445,69 грн. та
другу податкову вимогу від 06.07.2009 № 2/131
на загальну суму 81 175,80 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено частково: скасовані
податкове повідомлення-рішення від
21.05.2009 № /0 про визначення
податкового зобов'язання за основним
платежем прибутковий податок з
підприємців у сумі 583,00 грн., податкове
повідомлення - рішення від 21.05.2009 №
/0 про визначення податкових
зобов'язань за платежем податок з
доходів найманих працівників на
загальну суму 3 507,00 грн., рішення від
21.05.2009 № про визначення штрафних
(фінансових) санкції у сумі 75 713,00 грн.,
рішення від 21.05.2009 № в частині
визначення штрафних (фінансових)
санкцій на суму 573,64 грн., перша
податкова вимога від 02.06.2009 № 1/97 в
частині визначення податкового боргу в
розмірі 80 377,33 грн. та друга податкова
вимога від 06.07.2009 № 2/131 в частині
визначення податкового боргу в розмірі
80 107,44 грн. В задоволенні іншої частини
адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі орган податкової
служби, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу
позивач, посилаючись на те, що суди
першої та апеляційної інстанцій не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права, просить
касаційну скаргу державного
податкового органу залишити без
задоволення, а судові рішення першої та
апеляційної інстанцій у справі без
змін.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, наведені у скарзі
та запереченні на неї, встановила, що
касаційну скаргу необхідно відхилити з
наступних підстав.

Як встановлено судам попередніх
інстанцій, передумовою визначення
податкових зобов'язань була виїзна
планова перевірка Фізичної особи -
підприємця за період з 01.07.2007 по 31.12.2008,
результати якої викладені у акті від
08.05.2009.

У ході зазначеної перевірки фахівцями
контролюючого органу встановлено
порушення Підприємцем вимог:

- пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону України від
22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів
фізичних осіб", ст. 13 р. ІУ Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 "Про прибутковий податок з
громадян", що полягало у заниженні
валового доходу за період з 01.01.2008 по
31.12.2008 на суму 13 448,79 грн.;

- пунктів 1, 9 ст. 3 Закону України від
06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" внаслідок
проведення розрахунків зі споживачами
за готівкові кошти на суму 15 142,50 грн.
без використання реєстратора
розрахункових операцій та
незабезпеченя щоденного друкування Z -
звіту 03.02.2008 та 04.02.2008;

- пп. 7.1 ст. 7, пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону
України від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з
доходів фізичних осіб" внаслідок
неналежного оформлення трудових
відносин з найманими працівниками
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з виплатою
щомісячного доходу 440,00 грн. ОСОБА_6 у
жовтні 2007 року та 525,00 грн. ОСОБА_7 у
період з липня 2007 року по серпень 2008
року без утримання податку від суми
такого доходу;

- п. 1 ст. 3 Закону України від 23.03.1996 №
98/96-ВР "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності", яке
полягало у здійсненні торгівлі без
одержання торгового патенту у період
01.06.2008 по 15.10.2008.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
фактично всі висновки державного
податкового органу (відповідача у
справі) здійснені на підставі
припущень, що є недопустимим у
податкових правовідносинах.

Так, судами було встановлено, що
висновок податкового органу про
заниження валового доходу за період з
01.01.2008 по 31.12.2008 на суму 13 448,79 грн. було
зроблено лише на підставі даних звітів
про суми нарахованого збору на
розвиток виноградарства, садівництва
та хмелярства за 2008 рік та книги обліку
доходів та витрат без дослідження
первинних документів.

Згідно з п. 1.3 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 10.08.2005 № 327 (втратив
чинність згідно з наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984), за результатами проведення
невиїзних документальних. виїзних
планових та позапланових перевірок
фінансово-господарської діяльності
суб'єктів господарювання оформляється
акт, а в разі відсутності порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Згідно з п. 1.6 та п. 1.7 Розділу I Порядку №
327, за результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються усі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності,
які стосуються фактів виявлених
порушень податкового та валютного
законодавства. Факти виявлених
порушень податкового, валютного
законодавства та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Як визначено пп. 2.3.2 розділу II вказаного
Порядку № 327, за кожним відображеним в
акті фактом порушення податкового
законодавства, зокрема, необхідно: -
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку
(навести кореспонденцію рахунків
операцій), та інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення; - зазначити перелік
документів, що не були надані у ході
здійснення перевірки.

Не допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів/та різного роду
висновків щодо дій посадових осіб
підприємства.

Як встановлено судами, у акті перевірки
відсутнє дослідження первинних
документ, на підставі яких вчинено
записи у книзі обліку доходів та
витрат, що могло би бути підтвердженням
встановленого порушення.

При цьому судами також було
встановлено, що у розрахунку про суми
нарахованого збору на розвиток
виноградарства, садівництва та
хмелярства за 2008 рік позивач помилково
задекларував завищену суму збору, яку
була виправлена шляхом подання
уточнюючого розрахунку у зв'язку з
виправлення самостійно виправлених
помилок.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
від 21.12.2000 № 2181-ІII "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації та підлягає сплаті у строки,
визначені Законом.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку.

За змістом вказаної норми обов'язок
щодо дотримання встановленого законом
строку сплати узгоджених сум
податкових зобов'язань виникає лише у
випадку наявності цих зобов'язань.

Разом з тим, якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених ст. 15
цього Закону) платник податків
самостійно виявляє помилки у
показниках раніше поданої податкової
декларації, такий платник податків має
право надати уточнюючий розрахунок.

Порядок виправлення самостійно
виявлених помилок, допущених у минулих
звітних періодах при розрахунку
податку установлений підпунктами 5.1, 17.2
Закону № 2181-III, п. 2 Порядку № 143. Згідно з
цими нормами помилку може бути
виправлено одним із таких способів:
через уточнюючий розрахунок, через
поточну декларацію, через нову
декларацію (якщо помилку виявлено до
закінчення граничного строку подання
декларації).

Отже, відповідно до вищезазначених
норм, у зв'язку з допущеною помилкою у
звіті про суми нарахованого збору на
розвиток виноградарства, садівництва
та хмелярства за період січень -
грудень 2008 року, позивачем було
використано право подання уточнюючих
розрахунків з виправленими
показниками.

В свою чергу зменшення позивачем суми
податкових зобов'язань в уточнюючому
розрахунку виключає узгодженість
такої суми як суми податкових
зобов'язань.

Недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок прийняття акта,
спричинили помилкові висновки про
встановлені порушення щодо заниження
валового доходу внаслідок включення
виручки від реалізації алкогольних
напоїв, пива та тютюнових виробів не в
повному обсязі.

З тих же підстав суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що державним
податковим органом не доведено факт
проведення Підприємцем розрахунків зі
споживачами за готівкові кошти на суму
15 142,50 грн. без використання реєстратора
розрахункових операцій, оскільки такий
висновок перевірки зроблено не на
підставі документів чи фактів, які б
підтверджували випадки непроведення
розрахункових операцій через
реєстратор розрахункових операцій, а
лише на підставі даних про обсяг
виручки від реалізації алкогольних
напоїв та пива, зазначених в звітах
Підприємця про суми нарахованого збору
на розвиток виноградарства,
садівництва та хмелярства за 2008 рік.

Висновки судів про безпідставність
донарахування позивачу податку з
доходів найманих працівників за
основним платежем 1 169,0 грн. та
фінансових санкцій 2338,00 грн. є також
обґрунтованими.

Так, згідно з п. 1.15 ст. 1 Закону України
від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів
фізичних осіб" податковий агент - це
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати і сплачувати цей податок до
бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік і подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична
особа, що є суб'єктом підприємницької
діяльності чи здійснює незалежну
професійну діяльність, яка
використовує найману працю інших
фізичних осіб, щодо виплати заробітної
плати (інших виплат та винагород) таким
іншим фізичним особам.

Фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності вважається податковим
агентом найманої нею особи або
фізичної особи, що перебуває з нею у
цивільно-правових відносинах, стосовно
будь-яких оподатковуваних доходів,
нарахованих на користь такої особи,
включаючи будь-які доходи, які кінцево
оподатковуються при їх виплаті (п.п.9.12.3
п.9.12 ст.9 Закону № 889-IV).

Обов'язки нарахування, утримання та
сплати (перерахування) податку до
бюджету відповідно до пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8
Закону України № 889-IV покладено на
податкового агента, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах ст. 7 Закону України № 889-IV.

Для визначення фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності як
податкового агента необхідною є умова
наявності використання фізичною
особою найманої праці особи, що
перебуває з нею у цивільно-правових
відносинах.

Як вірно встановлено судами, у ході
перевірки фахівцями державного
податкового органу було зроблено
висновок про перебування фізичних осіб
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в трудових
правовідносинах з позивачем без
належного їх оформлення та виплатою
останнім доходу у розмірі 7 790,00 грн. без
утримання податку на доходи. При цьому,
такий висновок фахівця податкового
органу вмотивовано лише поясненнями
гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7, які були
отримані під час перевірок ДПА в
Харківській області за додержанням
Підприємцем порядку проведення
розрахунків за товари (послуги),
наявністю торгових патентів та
ліцензій у жовтні 2007 року (акт від 08.10.2007
№ 20407990/2310) та у листопаді 2008 року (акт
від 05.11.2008 № 10201/20/40/23/НОМЕР_1).

Разом з тим, за результатом розгляду
справи було встановлено, що гр. ОСОБА_6
на момент перевірки, оформленою актом
від 08.10.2007 № 20407990/2310, проходила
стажування без отримання заробітної
плати, що підтверджується поясненнями
гр. ОСОБА_6, наданими під час судового
розгляду справи, а згідно з поясненнями
гр. ОСОБА_7, також наданими під час
судового розгляду справи, в період з 2007
року по липень 2009 року остання
працювала у приватного підприємця
ОСОБА_8, а пояснення про перебування в
трудових відносинах з позивачем надані
були під впливом помилки.

Таким чином, судами було встановлено,
що пояснення фізичних осіб ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, отримані під час попередніх
перевірок, та показання вказаних осіб,
надані ними у суді піж час розгляду
даної справи, мають суперечливий
характер. Крім того, судами також було
встановлено факт перебування гр.
ОСОБА_7 в трудових відносинах з
приватним підприємцем ОСОБА_8, що
підтверджується трудовим договором
від 26.02.2007, зареєстрованим
Краснокутським районним центром
зайнятості. В свою чергу трудовий
договір з позивачем, як працедавцем, та
гр. ОСОБА_7, як працівником, укладено та
зареєстровано в службі зайнятості
08.10.2008.

Отже, враховуючи, обставини,
встановлені попередніми інстанціями
щодо перебування фізичних осіб ОСОБА_6
та ОСОБА_7 у трудових відносинах з
Підприємцем, та норми діючого
законодавства з питань оподаткування,
які не передбачають права податкового
органу на донарахування податків лише
зі слів фізичних осіб, як усних, так і у
письмовому вигляді, без підтвердження
викладених фактів первинними
документами платника податків, суди
вірно зазначили, що в порушення
положень Порядку № 327 відповідачем
визначено дохід фізичних осіб ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на загальну суму 7 790,00 грн. та
нараховано податок з доходів вказаних
фізичних осіб у розмірі 1 168,50 грн. за
відсутності документів, що
підтверджують факт отримання доходу.

Цілком обґрунтованого висновку дійшли
суди попередніх інстанцій щодо
скасування першої та другої податкових
вимог, оскільки відповідно до пп. "в" пп.
6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ у разі
скасування судом рішення
контролюючого органу про нарахування
суми податкового зобов'язання або
стягнення податкового боргу податкова
вимога вважається відкликаною.

З огляду на позитивне вирішення справи
на користь платника податків щодо
скасування податкових повідомлень -
рішень від 21.05.2009 № /0 та № /0,
рішення від 21.05.2009 № в частині
визначення штрафних (фінансових)
санкцій на суму 573,64 грн. та рішення від
21.05.2009 № про визначення штрафних
(фінансових) санкції у сумі 75 713,00 грн.,
перша та друга податкові вимоги (від
02.06.2009 № 1/97, від 06.07.2009 № 2/131) є
відкликаними.

Крім того, суди вірно зазначили, що
формування відповідачем податкових
вимог з включенням до складу суми
податкового боргу штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 75 713,00
грн. за порушення Закону № 265/95-ВР,
суперечить нормам Закону № 2181-ІІІ, так
як вказані фінансові санкції не є
податковим зобов'язанням або
податковим боргом.

При цьому судами було встановлено, що
фінансові санкції за незабезпеченя
Підприємцем щоденного друкування Z -
звіту 03.02.2008 та 04.02.2008 державним
податковим органом не застосовувались.

Також, відмовляючи в частині
задоволення позову, суди, перевіривши
доводи податкового органу та докази,
які містяться в матеріалах справи,
правомірно підтримали висновки акта
перевірки про порушення позивачем п. 1
ст. 3 Закону № 98/96-ВР внаслідок
здійснення торгівлі в кафе "Мрія" в
період з 01.06.2008 по 15.10.2008 без придбання
торгового патенту.

Зокрема, судами встановлено, що заявка
на придбання торгового патенту для
здійснення торгівлі в кафе "Мрія" з
01.06.2008 по 31.05.2009 була подана позивачем
15.10.2009. За заявкою позивача торговий
патент для здійснення торгівлі в кафе
"Мрія" вартістю 120,00 грн. в місяць видано
з дати звернення - з 15.10.2008. При цьому,
вирішуючи спір, суди вірно виходили з
того, що для придбання торгового
патенту недостатньо здійснити його
оплату, а необхідно ще й подати до
податкового органу заявку на придбання
торгового патенту (ч. 2 ст. 2 Закону №
98/96-ВР). Також Законом не передбачена
можливість придбання торгового
патенту на минулий період, а тому
відповідно до п. 1 ст. 8 Закону № 98/96-ВР,
суб'єкти господарювання, які
здійснюють діяльність без придбання
торгових патентів, несуть
відповідальність, встановлену абзацом
четвертим ч. 1 ст. 8, згідно з яким, за
здійснення операцій, передбачених цим
Законом, без одержання відповідних
торгових патентів суб'єкти
господарювання сплачують штраф у
подвійному розмірі вартості торгового
патенту за повний термін діяльності
суб'єктів підприємницької діяльності
із зазначеним порушенням.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
відповідача, викладені у касаційній
скарзі, і не вбачає підстав для
скасування законних і обґрунтованих
судових рішень першої та апеляційної
інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Краснокутському районі
Харківської області відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18.11.2009 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2010 у
справі № 2а-39376/09/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-239 1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

М.В. Сірош