Справа № 809/346/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"28" лютого 2014 р.
справа №
809/346/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області - Кічури
Г.В.,

представника відповідача: державного
підприємства "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат" - не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до
державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" про надання дозволу
на погашення податкового боргу в сумі
376 486,59 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 29.01.2014 року
відкрито провадження у справі за
позовом Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі по
тексту - позивач, Державна податкової
інспекції у м. Івано-Франківську) до
державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" (далі по тексту -
відповідач) про надання дозволу на
погашення податкового боргу в сумі 376
486,59 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
державне підприємство
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" має значну і тривалу
заборгованість перед бюджетом та
державними цільовими фондами з
динамікою росту, що контролюється
позивачем. Станом на день подання
адміністративного позову на виконанні
в органах державної виконавчої служби
перебуває виконавчий лист за
постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
21.06.2012 року у справі №2а-1274/12/0970 про
стягнення з відповідача 1 729 087,06
гривень. Ухвалою того ж суду від 27.07.2012
року судом розстрочено виконання
вказаної постанови на п'ять років. Втім,
відповідач порушив встановлений судом
графік внесення розстрочених платежів.
У відповідності до статті 89
Податкового кодексу України Державною
податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську 31.10.2011 року і 18.10.2013
року складено акти опису майна за №№100,
1, 2 на суми 237 173,36 гривень, 140
982,92 гривень і 2 244 334,41 гривень. По
вказаних актах 03.11.2011 року і
24.10.2013 року зареєстровано податкову
заставу у Державному реєстрі обтяжень
рухомого та нерухомого майна. В
добровільному порядку суму
податкового боргу відповідач не
сплачує, що стало підставою для
звернення податкового органу до суду з
даним позовом, та просить надати дозвіл
на погашення частини податкового боргу
в сумі 376 486,59 гривень за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі, відповідно до
пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу
України.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав визначених у позові. Додатково
вказала, що станом на 25.02.2014 року
загальна сума податкового боргу
відповідача складає 1 635 324,15 гривень. У
зв'язку із не виконанням відповідачем
своїх зобов'язань перед бюджетом по
сплаті податків і зборів, просила у
відповідності до вимог пункту 95.3
статті 95 Податкового кодексу України
надати дозвіл на погашення частини
податкового боргу в сумі 376 486,59 гривень
за рахунок майна державного
підприємства "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат", яке
перебуває у податковій заставі.

Представник відповідача у судове
засідання призначене на 14.02.2014 року і
28.02.2014 року двічі не з'явився (а.с. 64, 89).
28.02.2014 року перед черговим судовим
засіданням подав клопотання про
відкладення розгляду справи, яке не
обґрунтоване жодними обставинами та
відповідними доказами (а.с. 90).
Враховуючи, що представник відповідача
через канцелярію суду надав копії всіх
документів, які витребовував суд
ухвалою про відкриття провадження, з
метою розгляду даної справи в розумний
строк, суд вважає можливим розглянути
справу без участі представника
позивача за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до приписів 4 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції Закону від 17.11.2011
року) у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Судом, за умови належного повідомлення
відповідача про розгляд справи у
відповідності до вимог частини 3 статті
33 і частини 3 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, продовжено розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 коментованого
Кодексу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Відповідно до Витягу АГ №244887 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України від 31.10.2013 року,
виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради 22.06.1993
року зареєстровано державне
підприємство "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат", та взятий
на облік платника податків Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області
(а.с. 7-9).

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
21.06.2012 року у справі №3а-1274/12/0970 з
відповідача в доход бюджету стягнуто
податковий борг в загальній сумі 1 729
087,06 гривень, а ухвалою того ж суду від
27.07.2012 року дану суму боргу
розстрочено до виконання на п'ять років
(а.с. 10-13).

За даними довідки про борг відповідача
за платежами до бюджетів станом на
13.02.2014 року і 25.02.2014 року загальний
податковий борг державного
підприємства "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат" становить
1 593 346,16 гривень і 1 635 324,15
гривень відповідно (а.с. 79).

Державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську 31.10.2011 року і 18.10.2013
року складено акти опису майна за №№100,
1, 2 на суми 237 173,36 гривень, 140 982,92
гривень і 2 244 334,41 гривень (а.с. 33, 36-37). По
вказаних актах 03.11.2011 року і 24.10.2013 року
зареєстровано податкову заставу у
Державному реєстрі обтяжень рухомого
та нерухомого майна (а.с. 34, 38-39).

Акт опису №100 від 31.10.2011 року і №2 від
18.10.2013 року містить в собі дані про
об'єкти нерухомого майна (складові
цілісного майнового комплексу), в той
же час податкова застава по них 03.11.2011
року і 24.10.2013 року внесена до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 34,
38).

Акт опису №1 від 18.10.2013 року включає
нерухоме майно, застава по якому
включена 24.10.2013 року до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію обтяження (а.с. 39).

Суд звертає увагу не те, що позивач
просить надати дозвіл на погашення
частини податкового боргу в сумі 376 486,59
гривень, за постановою
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21.06.2012 року
у справі №3а-1274/12/0970 з відповідача
стягнуто податковий борг в загальній
сумі 1 729 087,06 гривень.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Здійснюючи свою господарську
діяльність відповідач керується
чинним законодавством України,
наказами Міністра оборони України та
Статутом державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат", в редакції
затвердженій наказом Міністерства
оборони України №798 від 23.11.2013 року (а.с.
93-112). Пунктом 1.1 Статуту визначено, що
державне підприємство
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" засноване на
державній власності, діє як державне
унітарне підприємство, що належить до
сфери управління Міністерства оборони
України, яке є уповноваженим органом
управління.

Відповідно до пунктів 4.2, 4.6 Статуту,
майно державне підприємство
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" є державною власністю
і закріплюється за ним на праві
господарського відання. Відчуження
майнових об'єктів підприємства, що
належить до основних фондів,
здійснюється виключно на конкурсних
засадах за погодження з Уповноваженим
органом управління в порядку,
встановленому законодавством.
Відчуження нерухомого майна за умови
додаткового погодження в
установленому порядку з Фондом
державного майна України (а.с. 99).

Положеннями статті 136 Господарського
кодексу України закріплено, що право
господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником, з обмеженням
правомочності розпорядження щодо
окремих видів майна за згодою власника
у випадках, передбачених цим Кодексом
та іншими законами.

Статтею 73 коментованого Кодексу
передбачено, що державне унітарне
підприємство утворюється компетентним
органом державної влади в розпорядчому
порядку на базі відокремленої частини
державної власності і належить до
сфери його управління. Орган державної
влади, до сфери управління якого
входить підприємство, є представником
власника і виконує його функції.

За змістом вимог абзацу 2 частини 1
статті 3 Закону України "Про управління
об'єктами державної власності"
об'єктами управління державної
власності, серед іншого, є майно, яке
передане державним комерційним
підприємствам (далі - державні
підприємства).

Приписами абзаців 4 і 5 частини 1 статті 4
коментованого Закону визначено, що
суб'єктами управління об'єктами
державної власності, серед іншого, є
міністерства та інші органи виконавчої
влади (далі - уповноважені органи
управління) та Фонд державного майна
України.

Відповідно до положень пункту 16
частини 1 статті 5-1 Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності" центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
управління об'єктами державної
власності, відповідно до покладених на
нього завдань, серед іншого, погоджує
відчуження, передачу в оренду
(користування), заставу (іпотеку),
списання майна державних підприємств,
що належать до сфери його управління,
передачу в оренду, заставу цілісних
майнових комплексів державних
підприємств, що належать до сфери його
управління.

Відповідно до статті 87 Податкового
кодексу України джерелами самостійної
сплати грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків є будь-які власні кошти, у тому
числі ті, що отримані від продажу
товарів (робіт, послуг), майна, випуску
цінних паперів, зокрема корпоративних
прав, отримані як позика (кредит), та з
інших джерел, з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею,
а також суми надміру сплачених
платежів до відповідних бюджетів.
Джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

Згідно підпункту 87.3.2. пункту 87.3 статті
87 Податкового кодексу України не
можуть бути використані як джерела
погашення податкового боргу платника
податків майно, яке належить на правах
власності іншим особам та перебуває у
володінні або користуванні платника
податків.

Як встановлено судом у актах опису
майна за №№100, 1 і 2 на суми
237 173,36 гривень, 140 982,92 гривень і 2 244
334,41 гривень включено нерухоме майно
(в тому числі як складової частини
цілісного майнового комплексу
підприємства), яке згідно пунктів 1.1, 4.2,
4.6 Статуту підприємства відповідача є
державною власністю і закріплене за
відповідачем на праві господарського
відання. Тобто, відповідач не є
власником частини майна, включеного до
податкової застави. Державне
підприємство "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат" у
відношенні до нерухомого майна
наділене речовими права на володіння,
користування і розпорядження таким
майном, закріпленим за ним державою, з
обсягами повноважень, визначених
Статутом.

Таким чином, із врахуванням вимог 87.3
статті 87 Податкового кодексу України,
статей 73, 136 Господарського кодексу
України, пунктів 1.1, 4.2, 4.6 Статуту
підприємства відповідача, об'єкти
нерухомого майна, що перебувають на
праві господарського відання у
державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" та належать державі в
особі Міністерства оборони України не
можуть використовуватися як джерела
погашення податкового боргу
відповідача, без погодження
зазначеного міністерства і Фонду
державного майна України.

На переконання суду застосування норм
статті 95 Податкового кодексу України
повинно здійснюватися із обов'язковим
врахуванням і з'ясуванням правового
статусу майна платника податку.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового
кодексу України передбачено, що орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.3 цієї ж статті Кодексу
встановлено, що стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Орган державної податкової служби
звертається до суду щодо надання
дозволу на погашення усієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі.

Як вбачається із викладених норм,
Податковим кодексом України
встановлено черговість вжиття
податковим органом заходів щодо
погашення податкового боргу: спочатку
приймаються заходи для стягнення
коштів з платника податків, та лише у
разі їх недостатності, погашення
податкового боргу здійснюється за
рахунок майна платника, що перебуває у
податковій заставі.

Аналогічна правова позиція викладена у
листі Вищого адміністративного суду
України №1484/12/13-13 від 24.10.2013 року, а саме:
"Відповідно до пункту 95.3 статті 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Із змісту наведеної законодавчої норми
слідує, що Податковим кодексом України
встановлено особливий порядок
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків у рахунок
погашення податкового боргу. Органами
стягнення за такими рішеннями, які
здійснюють процедуру їх примусового
виконання, є контролюючі органи в
розумінні Податкового кодексу України.

Механізм виконання судових рішень про
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу передбачений главою
12 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 року №22.

Цей механізм передбачає оформлення
інкасового доручення для примусового
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу. При цьому судове
рішення, на підставі якого з платника
податків стягуються кошти, відповідно
до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, до
банку не подається. Натомість
реквізити відповідного судового
рішення зазначаються в самому
інкасовому дорученні.

Якщо ж достатні для погашення
податкового боргу кошти відсутні,
контролюючий орган відповідно до
абзацу другого пункту 95.3 статті 95
Податкового кодексу України
звертається до суду з позовом про
надання дозволу на погашення всієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі. Таке погашення
здійснюється на підставі зазначеного
рішення суду та прийнятого на його
підставі рішення органу доходів і
зборів шляхом продажу майна платника
податків на публічних торгах та/або
торгівельними організаціями в порядку,
визначеному пунктами 95.7-95.21 статті 95
Податкового кодексу України."

Позивачем не підтверджено належними
доказами відсутність у власності
відповідача належних грошових коштів,
що є безумовною підставою для
можливості реалізації передбаченого
законом права на продаж майна такого
платника податків, яке перебуває у
податковій заставі.

Позивач, як доказ відсутності
достатніх коштів у відповідача для
погашення податкового боргу, надав
суду повернуті без виконання у зв'язку
із відсутністю коштів на рахунках
платника інкасові доручення №№81, 82, 86,
86, 87, 90, 88, 89, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 108, 106, 107 від 10
липня 2012 року по семи розрахункових
рахунках в АТ "УкрСиббанк" - 9500, АТ
"Єврогазбанк" - 51, 51, ПАТ
"Альфа-Банк" у м. Києві - 9801,
9801, Івано-Франківської ОДАТ
"Райфайзинг Банк Аваль" - 2602740 (а.с. 16-30),
що, на переконання суду, не може
вважатись належним вжиттям всіх
заходів щодо встановлення відсутності
достатніх коштів для погашення
заборгованості відповідача, з
наступних мотивів.

Зокрема, судом отримано від Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області довідку
№2357/10/11-150/1029 від 13.02.2014 року про перелік
усіх банківських рахунків, відкритих
відповідачем (а.с. 77-78). Зі змісту такої
довідки слідує, що державним
підприємством "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат" окрім
вищевказаних семи банківських
рахунків, по яких повернуто інкасові
доручення, має в наявності ще 14
розрахункових рахунків (у
гривні, євро і доларах США), а саме: в АТ
"Єврогазбанк" - 605, ГУ ДКСУ у
Львівській області - 5115, ГУ ДКСУ в
Івано-Франківській області - 3160,
ПАТ "Промінвестбанк" - 5994, 5993,
філії ПАТ "ПІБ" в м.
Шепетівка Хмельницької області -
0136, ПАТ "Банк "Київська Русь" м.
Київ - 001, філії ПАТ "ПІБ" в м.
Івано-Франківську - 0329, 0329,
філії АТ "Укрсімбанк" в м.
Івано-Франківську - 864, ПУ АТ
"Фідобанк" - 9590, 9590. 9590,
9590 (а.с. 77-78).

На пропозицію суду представником
позивача не представлено будь-які
докази на стягнення коштів із вказаних
вище 16 банківських рахунків, відкритих
відповідачем. Від так, позивач не
вичерпав всіх наданих йому повноважень
щодо стягнення податкового боргу за
рахунок готівки і коштів на рахунках
відповідача.

Крім того, відповідно до приписів
частини четвертої статті 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Позивачем не надано суду всіх належних
доказів щодо вжиття ним заходів
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), шляхом звернення до
органів державної виконавчої служби,
також не підтверджено наявність
постанов про повернення виконавчих
документів без виконання у зв'язку із
відсутністю у відповідача належних
готівкових коштів, чи коштів, що
перебувають у банках або інших
фінансових установах.

Подання представником позивача копії
постанови органів державної
виконавчої служби про накладення
арешту на кошти боржника (відповідача),
на переконання суду, не є належним
доказом відсутності поточних
надходжень на рахунки відповідача та
відсутність готівки у касі.

Як вже зазначено судом позивач просить
надати дозвіл на погашення частини
податкового боргу в сумі 376 486,59 гривень,
за постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
21.06.2012 року у справі №3а-1274/12/0970 про
стягнення податкового боргу в
загальній сумі 1 729 087,06 гривень. В той
час, як згідно абзацу 2 пункту 95.3 статті
95 Кодексу адміністративного
судочинства України орган державної
податкової служби звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі, а не її
частини.

За наведених підстав та вказаних
правових норм позовні вимоги є
необґрунтованими а позов таким, що не
підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів, у зв'язку із
чим постанова в повному обсязі
виготовлена 05.03.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.