Справа № 2а-9303/12/1370
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
Справа
№ 876/5087/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 14.01.2013 року
у справі за позовом ПОГ
«Класика-сервіс» до Львівської митниці
про визнання протиправними та
скасування повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О
В И В :

ПОГ «Класика-сервіс» звернулося в суд з
адміністративним позовом до
Львівської митниці про визнання
протиправними та скасування
повідомлень-рішень від 03.09.2012 року № 70
та № 71.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що за
результатами планової невиїзної
документальної перевірки відповідачем
складено акт № 30/12/209000000/33073966 від 14.08.2012
року та зроблено висновок про невірне
визначення ПОГ «Класика-сервіс» коду
за УКТ ЗЕД товарів «висушені не
подрібнені (подрібнені) квітки
гібіскусу для приготування трав'яних
напоїв», в результаті чого встановлено
заниження суми податкового
зобов'язання по сплаті ввізного мита в
сумі 38 633,45 грн. та податку на додану
вартість в сумі 7 726,69 грн., та внаслідок
таких висновків винесені
повідомлення-рішення від 03.09.2012 року №
70 та № 71. Проте з такими висновками
відповідача позивач не погоджується,
оскільки під час здійснення митного
оформлення товарів по вантажних митних
деклараціях від 24.01.2012 р., від 26.06.2011 р.,
від 21.06.2011 р., від 27.01.2011 р., від 20.05.2010 р.,
від 31.12.2009 р., Львівською митницею
перевірено і підтверджено
правильність визначення декларантом
коду УКТ ЗЕД та віднесено ці товари до
відповідних класифікаційних
групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14.01.2013 року
задоволено позовні вимоги, оскільки
суд погодився з наведеними позивачем
доводами.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив відповідач - Львівська
митниця, яка просить скасувати дану
постанову та прийняти нову про відмову
в задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначає, що
розмитнений товар - «висушені квітки
гібіскуса, що використовуються для
приготування напою «каркаде», як
зазначено у ВМД, він повинен
класифікуватись у товарних
підкатегоріях та , про що
зазначено в роз'ясненнях Державної
митної служби України, наданих листом
№ 11.1/2-16.2/16787-ЕП від 16 грудня 2011 р.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Фактичною підставою для нарахування
зобов'язання зі сплати податку на
додану вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницькою діяльністю та мита, що
ввозиться суб'єктами підприємницької
діяльності на підставі
повідомлень-рішень від від 03.09.2012 року
№70 (сума зобов'язання по сплаті
ввізного мита в сумі 38633,45 грн.) та № 71
(сума податку на додану вартість в сумі
7 726,69 грн), з приводу правомірності яких
виник спір, стали висновки
контролюючого органу, викладені в акті
невиїзної документальної перевірки №
30/12/209000000/33073966 від 14.08.2012 року про
невірне визначення ПОГ
«Класика-сервіс» коду за УКТ ЗЕД
товарів «висушені не подрібнені
(подрібнені) квітки гібіскусу для
приготування трав'яних напоїв», що є
порушенням Основних правил
інтерпретації УКТЗЕД, затверджених
Законом України «Про Митний тариф
України», оскільки повинен
класифікуватись у товарних
підкатегоріях та .

Відповідно до п. 35 ст. 1 МК України від 11
липня 2002 року № 92-IV пропуск товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України - це дозвіл митного
органу на переміщення товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур.

Пунктом 19 статті 1 МК України дано
визначення поняттю митних процедур, а
саме - це операції, пов'язані зі
здійсненням митного контролю за
переміщенням товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також із
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 р. №2755-У платник податків
зобов'язаний подавати до контролюючих
органів у порядку, встановленому
податковим та митним законодавством,
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК
України від 02.12.2010 р. №2755-У якщо згідно
з нормами цієї статті сума грошового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність і повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Суд першої інстанції встановив і цього
не заперечує сторона відповідача, що
підставою для митного контролю
(проведення невиїзної документальної
перевірки) після митного оформлення
товарів згідно ВМД №209120000/2012/002303,
№209120000/2011/018176, №209120000/2011/017392,
№209000009/2011/001874, №209000009/2010/012470,
№20900004/2009/031763, Львівська митниця
визначає лист Державної митної служби
України № 11.1/2-16.2/16787-ЕП від 16 грудня 2011
року, яким надані роз'яснення про
необхідність віднесення товарів
«каркаде (гібіскус) квіти (цвіт)» до
підкатегорій і УКТ ЗЕД, а
також інформацію, яка міститься в
мережі Інтернет. При цьому, будь-яких
інших обставин та доказів на їх
підтвердження, що свідчать про
допущення порушень законодавства під
час митного оформлення товарів згідно
зазначених ВМД, відповідачем надано не
було. За змістом статті 313 МК
класифікація товарів, тобто віднесення
товарів до класифікаційних групувань,
зазначених в Українській класифікації
товарів зовнішньоекономічної
діяльності, є виключною компетенцією
митних органів.

Незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи
(стаття 69 МК).

Аналіз наведених норм свідчить про
можливість митного контролю після
завершення митного оформлення за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України. Таких обставин у цій справі не
встановлено.

Таким чином, якщо митні органи,
приймаючи вантажні митні декларації,
віднесли товар до певного коду
товарної номенклатури та пропустили
товар на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податків і зборів) у вільний
обіг, тому в подальшому вони не мали
правових підстав для прийняття
податкових повідомлень про
донарахування податкових зобов'язань у
зв'язку з виявленням, на думку митного
органу, помилки стосовно класифікації
товару, зокрема, з посиланням на
результати невиїзної документальної
перевірки.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по
суті та встановивши факт віднесення
відповідачем товару до певного коду
товарної номенклатури, при прийнятті
митної декларації, та пропуску товару
на митну територію України, виконав
обов'язок, який передбачений
положеннями ч.1 статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо приведення судової практики у
відповідність до рішень Верховного
Суду України, а саме дотрималися
правової позиції, що висловлена в
постанові від 16 січня 2012 року по справі
№ 21-267а11.

Окрім того, суд першої інстанції
обґрунтовано звернув увагу, що
роз'яснення Державної митної служби
України стосовно класифікації товарів
«каркаде (гібіскус) квіти (цвіт)» надані
після здійснення позивачем митного
оформлення товару за ВМД у грудні 2009,
травні 2010, січні та червні 2011 років, і не
може застосовуватись до правовідносин,
які виникли до прийняття роз'яснення.
Правила визначення коду товару не
змінювалися і при здійсненні митного
оформлення товару у січні 2012 року,
митний орган погодився з визначенням
коду товару та товар оформлено у
митному відношенні і він був випущений
у вільний обіг. Будь-яких порушень з
боку ПОГ «Класика-сервіс» при митному
оформленні товару та сплаті митних
платежів не встановлено.

Отже підставою для здійснених
донарахувань Львівською митницею
стала зміна позиції самого митного
органу щодо кодування товару «каркаде
(гібіскус) квіти (цвіт)».

Таким чином, юридично правильним є
висновок судів попередніх інстанцій
про те, що повідомлення-рішення від
03.09.2012 року № 70 та № 71 прийняті
відповідачем без дотримання вимог, що
визначені частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
для рішень суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Суд акцентує увагу на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем не доведено
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці -
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14.01.2014 року
у справі №2а-9303/12/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 04.03.2014р.