Справа № 826/18455/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства «КИЇВПАССЕРВІС» до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «КИЇВПАССЕРВІС»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві та просило скасувати податкові
повідомлення-рішення від 23.07.2013 року №
та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що позивачем були неправомірно
віднесені до складу валових витрат та
податкового кредиту суми за
господарськими операціями з ТОВ «ТЕСЕЙ
ЛТД», оскільки господарські операції
між вказаними підприємствами не
спрямовані на настання реальних
наслідків та мають ознаки фіктивних.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
«КИЇВПАССЕРВІС» з питань дотримання
податкового законодавства за
взаємовідносинами з ТОВ «ТЕСЕЙ ЛТД» за
період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2013
року, за результатами якої складено Акт
від 01 липня 2013 року №207/22-2-05/33348385.

Відповідно до висновків Акта перевірки
податковим органом встановлено
порушення позивачем: пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139
ПК України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на суму 41020 грн.;
п.п. 201.1, 201.2, 201.4, 201.6, 201.7 ст. 201, п. 198.6 ст. 198
ПК України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 39 066 грн.

Вищевикладені висновки податкового
органу ґрунтуються на даних Акта
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва від
12.03.2013 №694/2220/37818657 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«ТЕСЕЙ ЛТД» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період 01.01.2012 - 30.11.2012»
відповідно до якого підприємство не
знаходиться за податковою адресою та
його місцезнаходження не встановлено,
первинні документи на підприємстві
відсутні.

На підставі вищевказаного Акта
перевірки, 23 липня 2013 року відповідачем
винесено податкові
повідомлення-рішення: №, яким
збільшено позивачу суму грошового
зобов'язання за платежем «податок на
прибуток» в розмірі 51 275 грн., з якої: за
основним платежем - 41 020 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 10 255
грн. та №, яким збільшено позивачу
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
в розмірі 48 832,50 грн., з якої: за основним
платежем - 39 066 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 9 766,5 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не наведено будь-яких
переконливих доводів та не подано
жодних доказів, які б ставили під
сумнів реальність виконання спірних
господарських операцій,
невідповідність цих операцій дійсному
економічному змісту, або засвідчили б
наявність інших обставин, що
підтверджують недобросовісність
позивача, як платника податків, та
виключають право на формування валових
витрат та податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК
України об'єктом оподаткування податку
на прибуток підприємств є прибуток
із джерелом походження з України та за
її межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі
статтями 135-137 цього Кодексу, на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених
згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу,
з урахуванням правил, встановлених
статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог .

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.08.2012 між позивачем та ТОВ «ТЕСЕЙ ЛТД»
укладено Договір №21/136-12, відповідно до
якого позивач доручає, а ТОВ «ТЕСЕЙ
ЛТД» приймає на себе зобов'язання
виконати роботи з поточного ремонту
громадської вбиральні, що знаходиться
на території Автостанції «Південна» за
адресою: м. Київ, вул. Глушкова, 3.

Вказані ремонтні роботи були
відображені в бухгалтерському обліку
позивача, що підтверджується
обротно-сальдовою відомістю.

Виконання ТОВ «ТЕСЕЙ ЛТД» вказаних
ремонтних робіт та оплата їх вартості
підтверджуються такими первинними
бухгалтерськими документами: Актом
приймання виконаних будівельних робіт
№14 від 03.09.2012 на загальну суму 55 483,20
грн., в тому числі ПДВ 9 247,20 грн.; Актом
приймання виконаних будівельних робіт
№15 від 21.09.2012 на загальну суму 42496,80 грн.,
в тому числі ПДВ 7082,80 грн.; Актом
приймання виконаних будівельних робіт
№16 від 25.09.2012 на загальну суму 39580,80 грн.,
в тому числі ПДВ 6596,80 грн.; Актом
приймання виконаних будівельних робіт
№18 від 15.10.2012 на загальну суму 96834,00 грн.,
в тому числі ПДВ 16139,00 грн.; Дефектним
актом на поточний ремонт громадської
вбиральні на території Автостанції
«Південна»; Локальним кошторисом №2-1-1
на поточний ремонт громадської
вбиральні на території Автостанції
«Південна»; Договірною ціною на
поточний ремонт громадської вбиральні
на території Автостанції «Південна»
станом на 31.08.2012; Договірною ціною на
поточний ремонт громадської вбиральні
на території Автостанції «Південна»
станом на 19.09.2012 року; Підсумковою
відомістю ресурсів для поточного
ремонту громадської вбиральні на
території Автостанції «Південна» та
відповідними податковими накладними.

Вищеозначені документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 201.8. ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. На момент укладення договору
та виконання робіт ТОВ «ТЕСЕЙ ЛТД» мало
Свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість.

Стосовно посилань податкового органу
на те, що види діяльності ТОВ «ТЕСЕЙ
ЛТД», зазначені у витязі з ЄДРПОУ, не
відповідають роботам наданим позивачу
та на відсутність у останнього
кваліфікованого персоналу для
виконання таких робіт, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне:

З Додатку до ліцензії серії АВ №601162,
виданої Інспекцією ДАБК у м. Києві
13.12.2011 ТОВ «ТЕСЕЙ ЛТД», вбачається
перелік будівельних робіт, які дане
товариство має право виконувати, серед
яких є роботи, пов'язані з виконанням
ТОВ «ТЕСЕЙ ЛТД» своїх зобов'язань за
договором №21/136-12 від 31.08.2012. Оскільки
однією з умов отримання ТОВ «ТЕСЕЙ ЛТД»
вказаної ліцензії є наявність
відповідного кваліфікованого
персоналу, - наявність у підрядника
позивача ліцензії серії АВ №601162,
виданої Інспекцією ДАБК у м. Києві
13.12.2011 підтверджує ту обставину, що
підрядник має відповідний
кваліфікований персонал.

Також слід зазначити, що наявність чи
відсутність у контрагента позивача
власного чи орендованого офісу та
транспортних засобів не стосується
предмету господарських операцій, що є
предметом розгляду у даній справі, та
не впливає на можливість виконання ТОВ
«ТЕСЕЙ ЛТД» зобов'язань за ними.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. Зазначена правова
позиція узгоджується і з практикою
Європейського суду з прав людини, яка,
за приписами ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», є джерелом права, так само як і
сама Конвенція про захист прав людини
і основоположних свобод.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
з огляду на що підстави для її
задоволення відсутні.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, ще доводи, викладені
відповідачем у акті перевірки та
апеляційній скарзі не містять
правового підґрунтя та спростовуються
матеріалами справи, а тому оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
виявлено, а підстав для скасування
оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
грудня 2013 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 04
березня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.