Справа № 809/3906/13-а
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
справа № 809/3906/13-a

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Чуприни О.В.

суддів: Тимощука О.Л.,

Шумея М.В.

при секретарі судового засідання
Драгомирецькому І.М.

за участю

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представників відповідачів:
Департаменту Державної служби охорони
при Міністерстві внутрішніх справ
України, Управління Державної служби
охорони при Управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області - Микитюк
Т.І., Боднара В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Департаменту Державної
служби охорони при Міністерстві
внутрішніх справ України, Управління
Державної служби охорони при
Управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області про скасування наказу на
звільнення, поновлення на посаді,
зобов'язання виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу і
стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2010 року ОСОБА_2 (надалі по тексту -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Департаменту державної служби охорони
при Міністерстві внутрішніх справ
України (надалі по тексту - відповідач,
Департамент Державної служби охорони
при МВС України) та Управління
Державної служби охорони при
Управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області (надалі по тексту - відповідач,
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в області) про
скасування наказів, за якими проведено
звільнення, поновлення на посаді,
зобов'язання виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу і
стягнення моральної шкоди.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
15.06.2011 року у розгляді даної справи
№2а-3952/10/0970 позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Визнано незаконним пункт 2
наказу Управління Державної служби
охорони при УМВС України в області за
№175 від 21.05.2010 року. Визнано незаконним
та скасовано пункт 3 наказу
Департаменту Державної служби охорони
при МВС України за №227 о/с від 22.05.2010
року. Визнано незаконним та скасовано
наказ Управління Державної служби
охорони при УМВС України в області за
№97о/с від 02.06.2010 року. Поновлено ОСОБА_2
на посаді начальника Служби інкасації,
охорони та перевезення валютних
цінностей окремої роти міліції
спеціального підрозділу міліції
охорони "Титан" Управління Державної
служби охорони при УМВС України в
області. Стягнуто з Управління
Державної служби охорони при УМВС
України в області в користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 09.11.2010 року по 15.06.2011 року в
сумі 18 686,64 гривень та моральну шкоду в
сумі 600,00 гривень. Стягнуто з
Департаменту державної служби охорони
при УМВС України в користь ОСОБА_2 600,00
гривень моральної шкоди. Стягнути з
Державного бюджету України в користь
ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в
сумі 2 984,00 гривень. В решті позовних
вимог відмовлено (том 1 а.с. 213-224).

Судом першої інстанції допущено
негайне виконання постанови в частині
поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника
Служби інкасації, охорони та
перевезення валютних цінностей
окремої роти міліції спеціального
підрозділу міліції охорони "Титан"
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в області та стягнення
в його користь заробітної плати за один
місяць в сумі 2 669,52 гривень.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2011 року
у справі №66706/11/9104 вказану вище
постанову суду від 15.06.2011 року
скасовано. Закрито провадження по
адміністративній справі в частині
позовних вимог ОСОБА_2 про скасування
пункту 2 наказу №175 від 21.05.2010 року
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в області "Про
порушення законності працівником СПМО
"Титан" УДСО при УМВС та покарання
винних" щодо звільнення ОСОБА_2 з
посади. Відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2: про скасування
пункту 3 наказу №227 о/с від 22.05.2010 року
Департаменту Державної служби охорони
при МВС "Про порушення законності
працівником СПМО "Титан" УДСО при УМВС
України в Івано-Франківській області
та покарання винних" щодо звільнення
ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ, про
скасування наказу №97 о/с від 02.06.2010 року
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в області "По
особовому складу" щодо звільнення з
органів МВС ОСОБА_2, про поновлення на
посаді, зобов'язання виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди
(том 2 а.с. 34-41).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21.11.2013 року у справі
№К/9991/9166/12 касаційну скаргу ОСОБА_2
задоволено частково. Постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15.06.2011 року
та постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2011 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції (том 2
а.с. 87-90).

ОСОБА_2 позовні вимоги мотивує тим, що
всупереч змісту положень
Дисциплінарного Статуту органів
внутрішніх справ України, наказів
Міністерства внутрішній справ України
(надалі по тексту - МВС України) та інших
законодавчих актів, що регламентують
порядок проходження служби в органах
МВС України та порядок застосування
особами начальницького складу даної
структури заохочень і накладення
дисциплінарних стягнень, позивача
протиправно, шляхом видачі
оскаржуваних наказів за №175 від 21.05.2010
року, №227 о/с від 22.05.2010 року та №97 о/с
від 02.06.2010 року, спочатку звільнено із
займаної ним посади, а згодом і з
органів МВС України. Зокрема, за фактом
вчинення міліціонером Зводу охорони
об'єктів окремої роти міліції
спеціального підрозділу міліції
охорони "Титан" Управління Державної
служби охорони при УМВС України в
області (надалі по тексту - СПМО "Титан"
УДСО при УМВС України в області) ОСОБА_6
кримінального злочину, який виразився
у відкритому заволодінні останнім
11.05.2010 року у касира ТзОВ "ТДК" грошових
коштів і мобільного телефону,
проведено відповідне службове
розслідування. Службовим
розслідуванням встановлено, що
систематичне залучення позивачем без
відповідних правових підстав ОСОБА_6
для забезпечення супроводу та охорони
грошових знаків, які перевозяться
уповноваженими особами
кредитно-фінансових установ; не
проведення позивачем перевірки ОСОБА_6
за місцем проживання, відповідної
індивідуально-виховної роботи; не
проведення негласних перевірок
маршрутів нарядів служби інкасації та
супроводу уповноважених осіб, що
перевозять грошові кошти; неналежне
ведення і контролю позивачем за
нарядами служби інкасації СПМО "Титан"
УДСО при УМВС України в області, на
переконання Управління Державної
служби охорони при УМВС України в
області, призвело до надзвичайної
події - вчинення злочину ОСОБА_6 Вказані
висновки 21.05.2010 року стали підставою
для звільнення позивача з займаної
посади начальника Служби інкасації,
охорони та перевезення валютних
цінностей окремої роти міліції СПМО
"Титан" УДСО при УМВС України в області.
В подальшому, 22.05.2010 року, Департаментом
Державної служби охорони при МВС
України, зазначене дисциплінарне
стягнення про звільнення позивача з
посади відмінено за м'якістю, та
звільнено ОСОБА_2 з органів МВС України,
про що 02.06.2010 року видано
відповідний наказ по особовому складу.
Позивач вважає, що висновки, сформовані
відповідачами за наслідками
службового розслідування,
безпосередньо не стосуються його
особисто, а виявлені факти незначних
упущень в роботі підрозділу міліції, за
який позивач відповідав як начальник,
не могли бути використано ОСОБА_6 при
підготовці та вчинення останнім
розбійного нападу. У зв'язку вказаним,
власне звільнення із посади та з
органів МВС України вважає
протиправним. Захист порушено права
просить здійснити шляхом поновлення на
службу в органах внутрішніх справ,
стягнення в повному обсязі заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди в сумі 50 000,00 гривень, як
компенсацію незаконного звільнення.
Окрім того, позивач просить стягнути
кошти - витрати на правову допомогу в
сумі 10 000,00 гривень.

У судовому засіданні позивач і його
представник позовні вимоги підтримали
з підстав викладених у
адміністративному позові та заяві про
збільшення позовних вимог (том 1
а.с. 4-8, 183-184). Додатково вказали, що
виявлені під час службового
розслідування недоліки в роботі ОСОБА_2
не перебувають у причинно-наслідковому
зв'язку із умислом і діями ОСОБА_6 Такі
упущення в роботі ніяким чином не могли
бути використані останнім при
підготовці і вчиненні розбійного
нападу на касу суб'єкта господарювання,
обслуговування по інкасації якого
здійснювало Львівська обласна філія
АКБ "Укрсоцбанк", для якої на договірній
основі Служба інкасації, охорони та
перевезення валютних цінностей
окремої роти міліції СПМО "Титан" УДСО
при УМВС України в області
забезпечувала супровід та охорону
грошових знаків, що самостійно
перевозилися вказаною установами. Саме
на дослідження таких обставин звернуто
увагу Вищим адміністративним судом
України в ухвалі від 21.11.2013 року, якою
дану справу скеровано на новий судовий
розгляд.

Відповідачі позову не визнали, подавши
письмове заперечення проти
адміністративного позову (том 1 а.с. 71-73,
107-111). У судовому засіданні представник
відповідачів пояснила, що у травні 2010
року ОСОБА_6, як одним із працівників
підрозділу СПМО "Титан" УДСО при УМВС
України в області, який очолював
ОСОБА_2, вчинено розбійний напад та
викрадено готівкові кошти і мобільний
телефон у одного із суб'єктів
господарювання, по якому відповідач
здійснював для Львівської обласної
філії АКБ "Укрсоцбанк" супровід та
охорону грошових знаків під час їх
перевезення. Така надзвичайна подія
стала підставою для проведення
службового розслідування, яке
стосувалося усіх керівників
підрозділів та працівників УДСО при
УМВС України в області. По наслідках
такого розслідування ОСОБА_2 наказом
від 21.05.2010 року звільнено з посади
начальника Служби інкасації. Втім, не
погодившись із застосованою мірою
дисциплінарної відповідальності
Департамент Державної служби охорони
при МВС України, 22.05.2010 року, у
відношенні до позивача прийняв наказ
про його звільнення з органів
внутрішніх справ України. Підставою
для такого рішення стало допущення
ОСОБА_2 грубого порушення службової
дисципліни, а саме: самоусунувся від
виконання функціональних обов'язків,
що проявилося у незабезпеченні
виконання вимог наказів МВС України
№№643-1997, 1432-2003 та ГУДСО при МВС України
№272-1997, яке використане ОСОБА_6 при
підготовці та вчиненні розбійного
нападу. Безпідставними вважає доводи
позивача про не перебування ОСОБА_6 у
прямому підпорядкуванні ОСОБА_2, так як
ОСОБА_6 безпосередньо залучався до
супроводу із відома позивача. У зв'язку
із тим, що станом на травень 2010 року у
позивача було наявне непогашене
дисциплінарне стягнення, накладене за
порушення транспортної дисципліни, до
ОСОБА_2 було підставно застосовано
більш суворий вид відповідальності. За
таких обставин, на переконання
представника відповідача, відсутні
підстави для поновлення позивача на
посаді та службі в органах МВС України,
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників позивача і
відповідачів, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Як вже зазначено судом ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
21.11.2013 року у розгляді даної справи
скасовано постанови
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15.06.2011 року
та Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2011 року,
а справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції

Розглядаючи і вирішуючи по суті даний
публічно-правовий спір із урахуванням
вимог частини 5 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають обов'язковому врахуванню
висновки і мотиви, з яких Вищий
адміністративний суду України,
скасував рішення першої і апеляційної
інстанції.

Зокрема, у мотивувальній частині
ухвали суду касаційної інстанції
зазначено "…з оскаржуваного наказу
видно, що позивачем допущені окремі
недоліки в роботі при виконанні ним
своїх службових обов'язків, що свідчить
про загальне ставлення позивача до
служби, про те, не зазначено, у якому
причинному зв'язку це пов'язано із
надзвичайною подією, що сталася за
участю ОСОБА_6 Крім того, у наказі не
зазначено сутність та дата
дисциплінарного проступку, вчиненого
позивачем, що став підставою для його
звільнення.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, апеляційний суд не надав
оцінці тій обставині, що ОСОБА_2
допущені порушення в організації
службової діяльності підрозділу
Служби інкасації, охорони та
перевезення валютних цінностей СПМО
"Титан", в той час як ОСОБА_6 проходив
службу у Зводі охорони об'єктів роти
міліції СПМО "Титан", що є різними
підрозділами.

…. При розгляді справи про поновлення
на роботі необхідно з'ясувати, з яких
правових підстав проведено звільнення
службовця згідно з наказом і
перевіряти їх відповідність законові.

Суд не вправі визнати звільнення
правильним, виходячи з обставин, з
якими суб'єкт владних повноважень не
пов'язував звільнення.

При вирішення спору у цій справі, суди
не перевірили обґрунтованість підстав,
за якими видано наказ про звільнення
ОСОБА_2 за порушення дисципліни" (том 2
а.с. 90).

Таким чином, в розгляді даної справи,
серед іншого, обов'язково підлягають
з'ясуванню обставини щодо:

- наявності факту порушення ОСОБА_2
службової дисципліни і вчинення ним
дисциплінарного проступку, яка
сутність та період вчинення такого
проступку, та чи став він правовою
підставою для звільнення позивача;

- чи мало місце неналежне
ставлення ОСОБА_2 до власних службових
обов'язків, що виразилося у порушенні
службової дисципліни, та у якому
причинному зв'язку це пов'язано із
надзвичайною подією, яка мала місце у
травні 2010 року за участю ОСОБА_6;

- чи перебував ОСОБА_6 у
безпосередньому підпорядкуванні
ОСОБА_2, обсяг розпорядчих повноважень
і межі правової відповідальності
позивача у відношенні до ОСОБА_6;

- з яких саме правових підстав
проведено звільнення ОСОБА_2 згідно з
наказу Департаменту Державної служби
охорони при Міністерстві внутрішніх
справ України від 22.05.2010 року, порушення
яких нормативно-правових актів
допустив позивач, і перевіряти їх
відповідність законові.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 13.08.2003
року був зачислений на службу в органи
внутрішніх справ України, з 01.05.2009 року
та на час спірних правовідносин
(травень-червень 2010 року) обіймав
посаду начальника Служби інкасації,
охорони та перевезення валютних
цінностей (на правах взводу) окремої
роти міліції спеціального підрозділу
міліції охорони "Титан" Управління
Державної служби охорони при УВМС
України в області.

21.05.2010 року начальником УДСО при УМВС в
області полковником міліції
Андрійчуком В.М. затверджено висновок
службового розслідування від 20.05.2010
року за фактом порушення кримінальної
справи стосовно сержанта міліції
ОСОБА_6

Із описової частини висновку слідує, що
18.05.2010 року працівниками ВКР
Івано-Франківського МВ УМВС України в
Івано-Франківській області за ознаками
злочину, передбаченого статтею 187
частини 3 КК України, затримано
міліціонера Зводу охорони об'єктів
окремої роти міліції спеціального
підрозділу міліції охорони "Титан" УДСО
при УМВС України в області сержанта
міліції ОСОБА_6

Слідчим відділом Івано-Франківського
МВ УМВС порушено кримінальну справу
№317700, ОСОБА_6 в порядку статті 115 КПК
України затримано і поміщено в ІТТ
Івано-Франківського МВ УМВС України в
області. Цій події передували наступні
обставини, 11.05.2010 року о 21:47 год. до
чергової частини Вовчинецького МВМ
Івано-Франківського МВ УМВС України в
області по телефону надійшло
повідомлення від касира філії
ТзОВ "ТДК" ОСОБА_9, що в м.
Івано-Франківську по вул. Юності, 37,
невідома особа на території філії
товариства відкрито заволоділа його
грошима в сумі 27 083,00 гривень та
мобільним телефоном "Самсунг-С130"
вартістю 350,00 гривень. В скоєнні злочину
зізнався міліціонер Зводу охорони
об'єктів окремої роти міліції
спеціального підрозділу міліції
охорони "Титан" УДСО при УМВС України в
області сержант міліції ОСОБА_6

У відношенні позивача на 5 сторінці
висновку службового розслідування
містяться перевірочні дані. Зокрема,
встановлено, що під час проведення
перевірки обставин, які сприяли
надзвичайній події виявлено ряд
суттєвих порушень в організації
службової діяльності СПМО "Титан",
невиконання належним чином
функціональних обов'язків заступником
командира окремої роти міліції СПМО
"Титан" старшим лейтенантом міліції
ОСОБА_10 та начальником Служби
інкасації лейтенантом міліції ОСОБА_2,
а саме у квітні поточного року не
здійснено жодної негласної перевірки
маршрутів нарядів Служби інкасації та
супроводу уповноважених осіб, що
перевозять грошові кошти. Окрім
зазначеного, в окремих випадках
негласний контроль нарядів Служби
інкасації поступово переходив в
гласний, що заборонено. Характеристика
об'єкта, на якому скоєно злочин ОСОБА_6
не складена, вразливі місця не
визначені. У окремих випадках відсутні
підписи особового складу нарядів
Служби інкасації СПМО "Титан" в журналі
обліку сумок, печаток і доручень про їх
отримання. Телефон диспетчера Служби
інкасації без автоматичного
визначника номера. Крім того, ОСОБА_2
жодного разу не здійснено перевірки
ОСОБА_6 за місцем проживання, із ним не
проводилась індивідуально-виховна
робота, не переймався проблемами
соціально-побутового характеру ОСОБА_6
(том 1 а.с.75-79; том 3 а.с. 86-92).

На підставі такого висновку службового
розслідування Управлінням Державної
служби охорони при УМВС України в
області 21.05.2010 року видано наказ №175.
Описова частина згаданого наказу у
відношення до позивача містить
обставини аналогічні до тих, які
визначені у висновку службового
розслідування від 20.05.2010 року. Пунктом 2
наказу УДСО при УМВС України в області
від 21.05.2010 року за №175 ОСОБА_2 звільнено
з посади начальника Служби інкасації,
охорони та перевезення валютних
цінностей окремої роти міліції
спеціального підрозділу міліції
охорони "Титан" УДСО при УМВС України в
Івано-Франківській області, за суттєві
порушення в організації службової
діяльності підрозділу Служби
інкасації окремої роти міліції СПМО
"Титан", неналежне проведення
індивідуально-виховної роботи з
підлеглим особовим складом,
невиконання належним чином
функціональних обов'язків, що призвело
до надзвичайної події (том 1 а.с. 159-162).

В подальшому, 22.05.2010 року, пунктом 1
наказом Департаменту Державної служби
охорони при МВС України №227 о/с, пункт 2
наказу УДСО при УМВС України в області
від 21.05.2010 року за №175 щодо покарання
лейтенанта міліції ОСОБА_2, відмінено
за м'якістю.

Сторінка 3 наказу Департаменту
Державної служби охорони при МВС
України №227 о/с від 22.05.2010 року у
відношенні до позивача містить дані
про те, що виявлено ряд суттєвих
порушень в організації діяльності СПМО
"Титан" у частині не виконання
покладених функціональних обов'язків
заступником командира окремої роти
СПМО "Титан" ОСОБА_10, командиром Взводу
охорони об'єктів окремої роти СПМО
"Титан" ОСОБА_11 і начальником Служби
інкасації ОСОБА_2, які протягом квітня
цього року не здійснили жодної
негласної перевірки маршрутів нарядів
Служби інкасації та супроводу
уповноважених осіб, які перевозять
валютні цінності. В окремих випадках
негласний контроль за нарядами Служби
інкасації проводився як звичайна
(гласна) перевірка, що заборонено
нормативними актами МВС.
Характеристика на об'єкти, окрім
центральних офісів банків, де
здійснювався збір грошової готівки, на
всіх маршрутах Служби інкасації
відсутні. Місця збору валютних
цінностей обстеженні не були, схеми
під'їзду не складалися, а вразливі
місця об'єктів не визначалися. З
працівниками Служби інкасації не
укладено жодного договору про повну
матеріальну відповідальність, в
окремих випадках відсутні підписи
нарядів Служби інкасації СПМО "Титан" у
журналі обліку сумок, печаток і
доручень про їх отримання. Телефон
диспетчера Служби інкасації немає
автоматичного визначника номера. За
договором про інкасацію грошової
готівки АКБ СР "Укрсоцбанк" від 22.02.2010
року №444/600/02-22 (маршрут №24, на якому
було скоєно злочин) список об'єктів, на
яких здійснюється збір готівки, не
затверджений, звірка даних щодо
вказаних об'єктів не здійснювалася.
Подібні порушення мають місце й в інших
договорах про інкасацію (том 1
зворотній бік а.с. 133).

Пунктом 3 вказаного наказу
Департаменту Державної служби охорони
при МВС України за грубе порушення
службової дисципліни, а саме за
самоусунення від виконання
функціональних обов'язків, що
проявилося у незабезпеченні виконання
вимог наказів МВС України №№643-1997,
1432-2003 та ГУДСО при МВС України №272-1997,
внаслідок чого робота по організації
службової діяльності Служби інкасації
пущена на самоплив. Контроль за
нарядами належним чином не
здійснювався, місця валютних цінностей
на предмет їх вразливості не
обстежувалися, договори про повну
матеріальну відповідальність з
працівниками не укладалися, а при
отриманні ними інкасацій них сумок,
підписи від останніх вимагалися не
завжди, що використане ОСОБА_6 при
підготовці та вчиненні розбійного
нападу, на підставі статті 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, начальника
Служби інкасації, охорони та
перевезення валютних цінностей
окремої роти міліції спеціального
підрозділу міліції охорони "Титан" УДСО
при УМВС України в Івано-Франківській
області лейтенанта міліції ОСОБА_2
звільнено з органів внутрішніх справ
(том 1 а.с. 133-134).

Досліджуючи зміст описової і
резолютивної частин наказу №227 о/с від
22.05.2010 року суд відзначає, що опис і
склад порушень у даному наказі у
відношенні до ОСОБА_2 є значно більший і
ширший в порівнянні до наказу №175 від
21.05.2010 року. Окрім того, містить дані,
які відсутні у Висновку службового
розслідування за фактом порушення
кримінальної справи стосовно сержанта
міліції ОСОБА_6 від 20.05.2010 року (в
частині: не укладення договорів про
повну матеріальну відповідальність; не
затвердження списку об'єктів, на яких
здійснюється збір готівки по маршруту
№24 в межах дії договору про інкасацію
грошової готівки АКБ СР "Укрсоцбанк"
від 22.02.2010 року №444/600/02-22, в тому числі не
проведення звірки даних по них).

Про причини збільшення опису порушень,
допущених позивачем, у наказі №227 о/с
від 22.05.2010 року представник
Департаменту Державної служби охорони
при МВС України не змогла пояснити
суду.

Із змісту висновку службового
розслідування від 20.05.2010 року, наказів
№ 175 від 21.05.2010 року і №227 о/с від 22.05.2010
року слідує, що період вчинення
інкримінованого позивачу порушення
службової дисципліни є квітень 2010 року.
В цих же документах міститься склад і
зміст проступків, на підставі яких
відповідачі формують висновок про
порушення службової дисципліни.

Оскаржуваними наказами №175 від 21.05.2010
року і №227 о/с від 22.05.2010 року визначено,
що невиконання ОСОБА_2 належним чином
власних функціональних обов'язків
призвело до надзвичайної події, а
упущення в роботі Служби інкасації
використане ОСОБА_6 при підготовці та
вчиненні розбійного нападу.

Таким чином, при перевірці
правомірності прийняття вказаних вище
двох наказів на звільнення з посади
позивача та окремо про його звільнення
з органів внутрішніх справ, у спірних
правовідносинах суд повинен
перевірити наявність складу кожного
окремого факту порушення службової
дисципліни, які норми матеріального
права порушив при йому ОСОБА_2, чи
входить обсяг відповідних дій до
функціональних обов'язків позивача, та
яким чином такі обставини призвели до
надзвичайної події, а упущення в роботі
використані ОСОБА_6 при підготовці та
вчиненні розбійного нападу.

Необхідно обов'язково відмітити, що
відповідачі, видаючи оскаржувані
накази, констатуючи факт надзвичайної
події (розбійний напад), передумовами
що їй сприяли визначили порушенням
позивачем службової дисципліни в
органах внутрішніх справ України.

При вирішенні питання щодо
правомірності пункту 2 наказу №175 від
21.05.2010 року і пункту 3 наказу №227 о/с від
22.05.2010 року слід зазначити, що сутність
службової дисципліни, обов'язки осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначено Законом України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" від 22.02.2006
року №3460, в редакції чинній на час дій
спірних правовідносин (далі по тексту -
Дисциплінарний статут).

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного
статуту, службова дисципліна - це
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту
дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Абзацом 1 статті 5 Дисциплінарного
статуту встановлено, що
відповідальність осіб рядового і
начальницького складу за вчинення
дисциплінарних проступків особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

За порушення службової дисципліни,
згідно зі статтею 12 Дисциплінарного
статуту встановлено наступні види
дисциплінарних стягнень, які може бути
накладено на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, як: усне зауваження;
зауваження; догана; сувора догана;
попередження про неповну посадову
відповідність; звільнення з посади;
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; звільнення з органів
внутрішніх справ.

Отже, виходячи з аналізу вищевказаних
норм Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" суд
приходить до переконання, що
звільнення з посади і органів
внутрішніх справ є видом
дисциплінарного стягнення, яке може
бути застосоване до особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України, саме у
випадку недотриманя службової
дисципліни.

Виходячи зі змісту терміну "службова
дисципліна", її поняття, на переконання
суду, передусім охоплюється і
визначене колом функціональних
обов'язків службової особи. Саме такі
функціональні обов'язки і були
розроблені для посади начальника
Служби інкасації, охорони та
перевезення валютних цінностей
окремої роти міліції спеціального
підрозділу міліції охорони "Титан" УДСО
при УМВС України в області, на якій
перебував ОСОБА_2, та з якими останній
був ознайомлений (том 1 а.с. 97).

Як слідує із інкримінованих у вину
ОСОБА_2 порушень службової дисципліни
(наказ №175 від 21.05.2010 року), всі вони
стосувалися наслідків факту вчинення
міліціонером ОСОБА_6 злочину, зокрема в
внаслідок невиконання ОСОБА_2 у квітні
2010 року належним чином своїх
функціональних обов'язків, а саме:

- не здійснено жодної негласної
перевірки маршрутів нарядів Служби
інкасації та супроводу уповноважених
осіб, що перевозять грошові кошти. В
окремих випадках негласний контроль
нарядів служби переходив у гласний, що
заборонено;

- характеристика об'єкта, на якому
скоєно злочин ОСОБА_6 не складена,
вразливі місця не визначені;

- у окремих випадках відсутні підписи
особового складу нарядів Служби
інкасації СПМО "Титан" в журналі обліку
сумок, печаток і доручень про їх
отримання;

- телефон диспетчера Служби інкасації
без автоматичного визначника номера;

- ОСОБА_2 жодного разу не здійснено
перевірки ОСОБА_6 за місцем проживання,
із ним не проводилась індивідуальна
виховна робота, не переймався
проблемами соціально-побутового
характеру (том 1 а.с. 160; том 3 а.с. 90).

В наказі №227 о/с від 22.05.2010 року
додатково визначено неналежне
виконання позивачем власних
функціональних обов'язків в частині:

- характеристика на об'єкти, окрім
центральних офісів банків, де
здійснювався збір грошової готівки, на
всіх маршрутах Служби інкасації
відсутні;

- не обстежені місця збору
валютних цінностей, не складені схеми
під'їзду, а вразливі місця об'єктів не
визначалися.

- з працівниками Служби інкасації
не укладено жодного договору про повну
матеріальну відповідальність;

- за договором про інкасацію
грошової готівки АКБ СР "Укрсоцбанк"
від 22.02.2010 року №444/600/02-22 (маршрут №24,
на якому було скоєно злочин) список
об'єктів, на яких здійснюється збір
готівки, не затверджений, звірка даних
щодо вказаних об'єктів не
здійснювалася. Подібні порушення мають
місце й в інших договорах про
інкасацію.

На пропозицію суду представник
відповідачів, окрім інкримінованих
ОСОБА_2 недоліків щодо не здійснення
останнім перевірки ОСОБА_6 за місцем
його проживання, не проведення
індивідуальної виховної роботи із
останнім, не переймання проблемами
соціально-побутового характеру особи,
яка вчинила злочин, не змогла пояснити
і обґрунтувати, яким чином окремі
недоліку і неналежне, на переконання
відповідачів, ставлення позивача до
власних посадових обов'язків, описаних
у оскаржуваних наказах, призвело до
надзвичайної події і безпосередньо
використано ОСОБА_6 11.05.2010 року при
підготовці і скоєння розбійного
нападу.

Безпосереднє вивчення судом змісту
вироку Івано-Франківського міського
суду від 25.10.2010 року у справі №1-740/2010
року, який 01.02.2011 року набрав законної
сили, свідчить про те, що підготовці і
скоєнню ОСОБА_6 розбійного нападу не
передував процес вивчення останнім
роботи начальника Служби інкасації
ОСОБА_2 та аналіз можливих чи дійних
упущень в роботі Служби інкасації в
цілому. Описова і мотивувальна частини
вказаного вироку не містить даних і
обставин про використання ОСОБА_6
власних особливих знань, отриманих при
залученні до роботи Служби інкасації,
або використання ним встановлених
недоліків роботи окремих посадових
осіб Служби інкасації (том 1 а.с. 154-156).

Аналізуючи функціональні обов'язки
ОСОБА_2, як начальника спеціального
підрозділу Служби інкасації, охорони
та перевезення валютних цінностей
окремої роти міліції спеціального
підрозділу міліції охорони "Титан" УДСО
при УМВС України в області, слід
зауважити, що по окремих обставинах,
визначених у оскаржуваних наказ як
неналежне ставлення до власних
обов'язків, позивач дійсно наділений
відповідним обсягом обов'язків як
керівник Служби інкасації, однак
тільки щодо підлеглих йому
працівників, які працюють у
підпорядкованому йому підрозділі.

Проте, що стосується особи ОСОБА_6,
останній перебував на посаді
міліціонера Зводу по охороні об'єктів
окремої роти міліції СПМО "Титан" УДСО
при УМВС України в області і не
перебував у очолюваному ОСОБА_2
підрозділі - Служби інкасації.

З цією метою, судом досліджено
Положення про спеціальний підрозділ
міліції охорони "Титан" УДСО при УМВС
України в Івано-Франківській області
на правах окремої роти, в редакції
чинній на час дії спірних
правовідносин (том 1 а.с. 167-170),
відповідно до пункту 1 якого він є
складовою частиною Управління
Державної служби охорони при УМВС
України в Івано-Франківській області.
Згідно пункту 16 в структурі СПМО "Титан"
УДСО при УМВС України в області згідно
штатного розпису діє два підрозділи:

1. Звод охорони об'єктів, що здійснює
охорону об'єктів згідно укладених
договорів.

2. Служба інкасації, охорони і
перевезення валютних цінностей, що
здійснює охорону міжбанківських
перевезень, інкасацію валютних
цінностей.

У вказаних структурних підрозділів за
штатним розписом є власні керівники.

Отже, міліціонер ОСОБА_6 перебуваючи на
службі в Зводі по охороні об'єктів,
командиром якого являвся ОСОБА_11, не
перебував у прямому підпорядкуванні
командира Служби інкасації цієї ж роти
ОСОБА_2, в силу чого останній не був
зобов'язаний вчиняти тих дій у
відношенні до ОСОБА_6, які йому
інкримінуються у вину, внаслідок
відсутності таких у його посадових
обов'язках.

За змістом вимог частин 2 і 3 статті 3,
частини 1 статті 8 Дисциплінарного
статуту начальники, яким особи
рядового і начальницького складу
підпорядковані по службі хоча б
тимчасово, якщо про це оголошено
наказом, вважаються прямими.

Найближчий до підлеглого прямий
начальник є його безпосереднім
начальником.

Начальник несе персональну
відповідальність за стан службової
дисципліни і повинен постійно його
контролювати.

Як слідує із змісту сторінки 4 висновку
службового розслідування від 20.05.2010
року та аналізом, викладених у ньому
обставин, які сприяли надзвичайній
події, встановлено, що ОСОБА_6,
перебуваючи на посаді міліціонера
Зводу охорони об'єктів окремої роти
міліції СПМО "Титан" в порушення
організаційно-штатної дисципліни
використовувався для забезпечення
супроводу та охорони грошових знаків,
що перевозилися уповноваженими
особами кредитно-фінансових установ,
не маючи при цьому відповідної фахової
підготовки.

Ні у висновку службового
розслідування, ні в матеріалах такого
розслідування та в письмових
поясненнях посадових осіб УДСО при
УМВС України в області, зібраних під
час розслідування, не має згадки про
письмовий чи усний наказ про залучення
чи переміщення ОСОБА_6 в Службу
інкасації на тимчасовій чи постійній
основі. Такі докази представник
відповідачів не представила і після
повернення справи на новий судовий
розгляд з Вищого адміністративного
суду України, у зв'язку з чим у суду
відсутні правові підстави вважати, що в
продовж квітня-травня 2010 року та в
інший період ОСОБА_2 був тимчасово
прямим начальником ОСОБА_6

З урахуванням наведеного, суд не бере
до уваги посилання представника
відповідачів на ту обставину, що
міліціонер Зводу охорони об'єктів
ОСОБА_6 неодноразово використовувався
начальником Служби інкасації ОСОБА_2
для забезпечення супроводу та охорони
грошових знаків, що перевозились
уповноваженими особами
кредитно-фінансових установ, що на
думку представника відповідачів
свідчить про факт прямого
підпорядкування. Дійсно, як
встановлено в судовому засіданні з
досліджених книги нарядів СПМО "Титан",
журналу реєстрації приписів Служби
інкасації ОРМ СПМО "Титан" №4577 та
журналу обліку прийому(здавання)
маршруту і перевірок несення служби по
охороні та перевезенню валютних
цінностей ІФФ "ПриватБанк", нарядом ОБМ
СПМО "Титан" №4027, №4081 Райффайзен Банк
Аваль, ОСОБА_6 дійсно декілька разів
задіювався у цілях супроводу та
охорони грошових знаків, що
перевозилися уповноваженими особами
вказаних кредитно-фінансових установ.
Однак за період з 2009-2010 роки незначна
кількість цих випадків (не більше 8), а
також їх погодження з безпосереднім
командиром ОСОБА_6 - ОСОБА_11, дає
підстави суду не погодитись з думкою
представника відповідачів у тому, що
факт короткотривалого підпорядкування
кореспондував обов'язок в ОСОБА_2
реалізовувати по відношенню до ОСОБА_6
свої функціональні обов'язки в тому
об'ємі, який йому інкримінується
оскаржуваними наказами №175 від 21.05.2010
року і №227 о/с від 22.05.2010 року.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що
щоразу при задіяні ОСОБА_6 за усною
вказівкою вищестоящого керівництва до
забезпечення супроводу та охорони
грошових знаків, що перевозилися
уповноваженими особами
кредитно-фінансових установ, кожного
разу перед заступанням на службу
проводив йому інструктаж.

Слід також зазначити, що в день скоєння
ОСОБА_6 злочину ОСОБА_2 не був
відповідальним добового наряду.

Крім того, згідно наказу УДСО при УМВС
України в області від 07.04.2010 року №29к
позивач в період часу з 08.04.2010 року по
23.04.2010 року перебував на навчанні в
Рівненському ВПУ ДСО при МВС України за
програмою підвищення кваліфікації
командирів рот, взводів та їх
заступників, що відповідає даним
табеля обліку робочого часу
працівників міліції ОР СПМО "Титан" за
квітень 2010 року (том 4 а.с. 5-6). Таким
чином, в квітні 2010 року, за період дії
якого позивачу інкримінують вчинення
усіх порушень службової дисципліни,
ОСОБА_2 безпосередньо працював лише 10
днів.

Порядок накладання дисциплінарних
стягнень встановлено статтею 14
Дисциплінарного статуту. Згідно з
частин 1-5 вказаної статті Статуту
передбачено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць. Порядок проведення
службового розслідування
встановлюється міністром внутрішніх
справ України. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення.

Судовим розглядом встановлено, що
звільнення позивача зі служби
здійснено на підставі оскаржуваних
наказів, які ґрунтуються на висновку
службового розслідування від 20.05.2010
року (том 1 а.с. 75-79), проведеного
посадовою особою відповідача. Однак,
суд вважає, що обставини, встановлені у
службовим розслідуванням не в повній
мірі ґрунтуються на об'єктивній
дійсності, а його висновки сформовані
без урахування всіх обставин, які мають
значення для прийняття такого рішення
як звільнення працівника органів
внутрішніх справ з посади та зі служби
взагалі.

Так, в порушення вимог статті 14
Дисциплінарного статуту та пункту 17.3
Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань, затвердженої
наказом МВС України від 06.12.1991 року за
№552 "Про заходи по зміцненню законності
в органах ОВС" (далі по тексту -
Інструкція), у висновку службового
розслідування не вказані докази на
підтвердження чи спростування вини
позивача. Зокрема, у висновку
службового розслідування не вказано,
яким чином бездіяльність і неналежне
ставлення ОСОБА_2 до власних посадових
обов'язків, що мало місце в квітні 2010
року, призвели до надзвичайної події, і
як саме такі упущення в роботі Служби
інкасації використані ОСОБА_6 при
підготовці і скоєнні розбійного
нападу. Не вказано, з яких саме мотивів
не було прийнято до уваги пояснення
позивача, та якими доказами його
пояснення спростовуються, у зв'язку з
чим було надано перевагу одному доказу
над іншим, мета та мотиви порушення, і
саме основне - причинний зв'язок між
виявленими порушеннями в роботі Служби
інкасації і наслідком - надзвичайною
подією.

За наведених обставин, на думку суду,
оскільки дисциплінарна
відповідальність є одним із видів
юридичної відповідальності, то і при її
застосуванні обов'язковому
встановленню підлягають об'єкт,
суб'єкт, об'єктивна сторона, суб'єктивна
сторона дисциплінарного проступку.
Чого, на переконання суду, зроблено не
було.

Досліджуючи кожний окремо описаний
факт неналежного виконання позивачем
функціональних обов'язків, що в
сукупності, на переконання
відповідачів, призвело до порушення
службової дисципліни, судом з'ясовано
наступне.

У наказі №227 о/с від 22.05.2010 року йде лише
посилання на незабезпечення виконання
позивачем вимог наказів МВС України
№№643-1997, 1432-2003 та ГУДСО при МВС України
№272-1997, втім в чому саме полягає таке
невиконання, та які конкретно норми
наказів МВС України порушено, у
оскаржуваних наказах інформація не
містяться.

У зв'язку з цим, суд затребував у
відповідача з даного приводу письмове
пояснення із відповідним
обґрунтуванням (том 3 а.с. 132-139).

Щодо неналежного контролю у квітня 2010
року за нарядами Служби інкасації, не
здійснення у цьому місяці жодної
негласної перевивки маршрутів нарядів
Служби інкасації та супроводу
уповноважених осіб, які перевозять
валютні цінності, необхідно відмітити.

Представник відповідачів дану
обставину обґрунтовує порушенням
пункту 3.6 Інструкції про порядок
інкасації Службою інкасації, охорони
грошових знаків і цінних паперів, що
перевозяться, Державної служби охорони
при МВС України №551/2355 від 18.11.1997 року,
розробленої на виконання наказу МВС
України №643 від 23.09.1997 року (надалі по
тексту - Інструкції про порядок
інкасації Службою інкасації №643 від
23.09.1997 року), пункту 6 (4.7) Настанови
(Інструкції) про організацію службової
діяльності спеціальних підрозділів
міліції охорони "Титан", затвердженої
наказом МВС України №1432 від 25.11.2003 року
(надалі по тексту - Настанова
(Інструкція) №1432 від 25.11.2003 року), і
функціональних обов'язків начальника
Служби інкасації.

По-перше, у функціональних обов'язках
ОСОБА_2 не містяться вимоги проводити
негласні перевірки маршрутів нарядів,
а вимоги про щоденний особистий
контроль і забезпечення контролю
несення служби, що не є тотожним до
проведення негласних перевірок.

По-друге, пункт 3.6 Інструкції про
порядок інкасації Службою інкасації
№643 від 23.09.1997 року вказує про
необхідність періодичного здійснення
(не менше 4-ох раз на місяць) перевірок
дотримання працівниками Служби
інкасації правил збирання і
доставлення грошових знаків, цінних
паперів та інших цінностей, по
результатах якої робляться відповідні
записи у журналах обліку явочних
карток, сумок, печаток та доручень на
інкасацію грошових знаків. Вказана
пункт Інструкції не регламентує
проведення негласних перевірок за
нарядами. Такий обов'язок згаданої
Інструкції визначено у розділі ІІІ
"Інкасація грошових знаків" та не
стосується порядку "Здійснення охорони
грошових знаків і цінних паперів, що
перевозяться касирами". У висновку
службового розслідування визначено, що
ОСОБА_6 не залучалося до процесу
інкасації грошових знаків, а лише в
окремих випадках до супроводу,
перевезення якого організовували
кредитно-фінансові установи разом із
касирами обслуговуючих суб'єктів
господарювання. Слід відмітити, що у
висновку службового розслідування не
зазначено інформації про відсутність у
конкретних журналах обліку явочних
карток, сумок, печаток та доручень на
інкасацію грошових знаків за квітень
2010 року відповідних записів про
перевірки. Під час розгляду справи
представник відповідачів не
представив такі журнали чи їх копії,
які б могли засвідчити чи спростувати
факт не дотримання ОСОБА_2 вимог пункт
3.6 Інструкції про порядок інкасації
Службою інкасації №643 від 23.09.1997 року. В
свою чергу, неможливість представлення
відповідних документів відповідач
обґрунтував фактом їх знищення, що на
переконання суду не може бути поважною
причиною, яка звільняє відповідача як
суб'єкта владних повноважень від
обов'язку доказування (том 3 а.с. 169-170).

По-третє, пункт 6 (4.7) Настанова
(Інструкція) №1432 від 25.11.2003 року
визначає організацію негласного
контролю за несенням служби
підрозділів "Титан". За змістом вимог
підпункту 6.1 (4.7.1.), 6.5 (4.7.5.) пункту 6 (4.7)
графіки негласних перевірок нарядів
підрозділів "Титан" складаються в
довільній формі та затверджуються
командиром підрозділів "Титан". Про
закінчення негласної перевірки
посадова особа, яка її здійснювала,
доповідає про це рапортом керівнику
підрозділу. Як і в попередньому
випадку, у висновку службового
розслідування не зазначено про
конкретні факти порушення ОСОБА_2 у
квітні 2010 року затвердженого
командиром підрозділів "Титан" графіку
негласних перевірок. Не вказано, що
проведення таких негласних перевірок
доручено саме ОСОБА_2 Під час розгляду
справи представник відповідачів не
представив такі графіки чи їх копії,
які б могли засвідчити чи спростувати
факт їх невиконання та не дотримання
ОСОБА_2 вимог пункт 6 (4.7) Настанова
(Інструкція) №1432 від 25.11.2003 року.
Представник відповідачів взагалі не
довела існування станом на квітень 2010
року відповідного графіку і доведення
його змісту до відома ОСОБА_2
Неможливість представлення
відповідних документів відповідач
обґрунтував фактом їх знищення, що на
переконання суду не може бути поважною
причиною, яка звільняє відповідача як
суб'єкта владних повноважень від
обов'язку доказування (том 3 а.с. 169-170). На
спростування вказаного вище, у
судовому засіданні позивач пояснив, що
у всіх випадках проведення негласних
перевірок інформував рапортом
вищестояще керівництво, в тому числі у
письмовій формі.

Щодо не укладення з працівниками
Служби інкасації жодного договору про
повну матеріальну відповідальність,
суд зазначає наступне.

Представник відповідачів дану
обставину обґрунтовує порушенням
пункту 3.5 розділу ІІІ "Діяльність
служби інкасації", підпункту 4.2.8 пункту
4.2 Положення про Службу інкасації
охорони грошових знаків і цінних
паперів, що перевозяться Державної
служби охорони при МВС України,
затвердженої наказом МВС України №643
від 23.09.1997 року (надалі по тексту -
Положення про Службу інкасації №643 від
23.09.1997 року), і функціональних
обов'язків начальника Служби
інкасації.

По-перше, у функціональних обов'язках
ОСОБА_2 не міститься його обов'язок по
укладенню з працівниками Служби
інкасації договорів про повну
матеріальну відповідальність.

По-друге, пунктом 3.5 розділу ІІІ
"Діяльність служби інкасації",
підпунктом 4.2.8 пункту 4.2 Положення про
Службу інкасації №643 від 23.09.1997 року не
визначено, що начальник Служби
інкасації зобов'язаний організувати
процес укладення чи від свого імені
укласти відповідні договори про повну
матеріальну відповідальність із
працівниками Служби інкасації. Слід
відмітити, що додатком №2 до наказу
Головного Управління Державної служби
охорони при МВС України від 28.11.1997 року
№272 затверджено Типовий договір про
повну матеріальну відповідальність
працівників підрозділів Служби
інкасації, охорони грошових знаків і
цінних паперів, що перевозяться,
Державної служби охорони при МВС
України. Даним Типовим договором
визначено особу, яка укладає із
працівником відповідний догорів, а
саме - "Державна служба охорони при МВС
в особі … посада керівника управління,
відділу, відділення Державної служби
охорони при (найменування органу
внутрішніх справ) …., який діє на
підставі Положення про ….
(найменування управління, відділу)".
Таким чином, згідно вимог вказаного
наказу від 28.11.1997 року №272 у спірних
правовідносинах підписувати договори
про повну матеріальну
відповідальність, а отже і
організовувати його складання і
підписання, мав права лише начальник
Управління ДСО при УМВС України в
області або начальник відповідного
відділу - командир спеціального
підрозділу міліції охорони "Титан" УДСО
при УМВС в області, які діють на
підставі положень про УДСО при УМВС
України в області та СПМО "Титан" УДСО
при УМВС в області. ОСОБА_2 не
реалізовує свої функціональні права і
обов'язки на підставі положення, так як
Служба інкасація поряд із Взводом по
охороні об'єктів входять до складу СПМО
"Титан" УДСО при УМВС в області на
правах роти без затвердження
відповідного положення. Крім того,
необхідно відмітити, що ОСОБА_6 не
залучався до здійснення інкасації
грошових знаків, а від так і щодо нього
був відсутній обов'язок по укладенню з
ним відповідного договору про повну
матеріальну відповідальність.

Щодо відсутності підписів нарядів
Служби інкасації у журналі обліку
сумок, печаток і доручень про їх
отримання, необхідно відмітити.

Представник відповідачів дану
обставину обґрунтовує порушенням
підпункту 3.10.8. пункту 3.10, підпункту 3.11.1.
пункту 3.11 Інструкції про порядок
інкасації Службою інкасації, охорони
грошових знаків і цінних паперів, що
перевозяться, Державної служби охорони
при МВС України №551/2355 від 18.11.1997 року,
розробленої на виконання наказу МВС
України №643 від 23.09.1997 року (надалі по
тексту - Інструкції про порядок
інкасації Службою інкасації №643 від
23.09.1997 року).

По-перше, підпунктом 3.10.8. пункту 3.10,
підпунктом 3.11.1. пункту 3.11 3.6 Інструкції
про порядок інкасації Службою
інкасації №643 від 23.09.1997 року визначено
обов'язок начальника підрозділу Служби
інкасації здійснювати відповідні
записи у журналі обліку прийнятих
сумок з грошовими знаками та порожніх
сумок, а також журналі для обліку
явочних карток, сумок, печаток та
доручень на інкасацію грошових знаків.
У висновку службового розслідування не
зазначено про конкретний журнал обліку
явочних карток, сумок, печаток та
доручень на інкасацію грошових знаків
за квітень 2010 року, в тому числі його
інвентарний номер, аркуші в журналі чи
порядковий номер запису, найменування
кредитно-фінансової установи, або
календарна дата, в період якої виявлено
відповідне порушення. Під час розгляду
справи представник відповідачів не
представив такі журнали чи їх копії,
які б могли засвідчити чи спростувати
факт не дотримання ОСОБА_2 вимог
підпункту 3.10.8. пункту 3.10, підпункту 3.11.1.
пункту 3.11 Інструкції про порядок
інкасації Службою інкасації №643 від
23.09.1997 року. В свою чергу, неможливість
представлення відповідних документів
відповідач обґрунтував фактом їх
знищення, що на переконання суду не
може бути поважною причиною, яка
звільняє відповідача як суб'єкта
владних повноважень від обов'язку
доказування (том 3 а.с. 169-170).

По-друге, як встановлено судом ОСОБА_6
не залучалося до процесу інкасації
грошових знаків, а лише в окремих
випадках до супроводу, перевезення
якого організовували
кредитно-фінансові установи разом із
касирами обслуговуючих суб'єктів
господарювання. Вимоги підпункту 3.10.8.
пункту 3.10, підпункту 3.11.1. пункту 3.11
Інструкції про порядок інкасації
Службою інкасації №643 від 23.09.1997 року
стосуються розділу ІІІ "Інкасація
грошових знаків".

Щодо відсутності характеристик на
об'єкти де здійснювався збір грошових
знаків (готівки) на всіх маршрутах
Служби інкасації, окрім центральних
офісів банків, не здійснення обстежень
місць збору валютних цінностей, не
визначення вразливих місць об'єктів,
необхідно відмітити.

Представник відповідачів дану
обставину обґрунтовує порушенням
пункту 3.4 Інструкції про порядок
інкасації Службою інкасації, охорони
грошових знаків і цінних паперів, що
перевозяться, Державної служби охорони
при МВС України №551/2355 від 18.11.1997 року,
розробленої на виконання наказу МВС
України №643 від 23.09.1997 року (надалі по
тексту - Інструкції про порядок
інкасації Службою інкасації №643 від
23.09.1997 року), пункту 2.2 Інструкції про
охорону Службою інкасації, охорони
грошових знаків і цінних паперів, що
перевозяться, Державної служби охорони
при МВС України грошових знаків і
цінних паперів, що перевозяться
уповноваженими на те особами
підприємств, установ та організацій
усіх форм власності №552/2355 від 18.11.1997
року, розробленої на виконання наказу
МВС України №643 від 23.09.1997 року (надалі
по тексту - Інструкції про охорону
Службою інкасації грошових знаків, що
перевозяться №643 від 23.09.1997 року),
підпункту 4.2.8 пункту 4.2 Положення про
Службу інкасації охорони грошових
знаків і цінних паперів, що
перевозяться Державної служби охорони
при МВС України, затвердженої наказом
МВС України №643 від 23.09.1997 року (надалі
по тексту - Положення про Службу
інкасації №643 від 23.09.1997 року)

Дійсно пунктом 3.4 Інструкції про
порядок інкасації Службою інкасації
№643 від 23.09.1997 року і пунктом 2.2
Інструкції про охорону Службою
інкасації грошових знаків, що
перевозяться №643 від 23.09.1997 року
визначено обов'язок начальника
підрозділу Служби інкасації скласти
схеми маршрутів і графіки (часу)
заїздів екіпажів до власників для
збирання грошових знаків, а також карти
зі схемою розташування підприємства на
місцевості та визначення основних
характеристик такого об'єкта. В той же
час, представник відповідача не зміг
обґрунтувати, яким чином відсутність
відповідних маршрутів, графіків і схем,
могли сприяти, чи бути використані
ОСОБА_6 при підготовці і вчиненні
розбійного нападу на маршруті де
здійснювався виключно супровід в
машині кредитно-фінансової установи
готівки за участю касира суб'єкта
господарювання. Не довів представник
відповідачів того, що ОСОБА_6 знав про
такі упущення в роботі начальника
Служби інкасації, і як саме такі
недоліки сприяли вчиненню розбійного
нападу.

Щодо відсутності у службовому
приміщенні диспетчера Служби
інкасації телефону і автоматичним
визначником номера, суд зазначає, що
вказане коло питань не входить до
функціональних обов'язків позивача,
так як і вирішення
матеріально-технічного оснащення
Служби інкасації в цілому.

З приводу нездійснення перевірки
ОСОБА_6 за місцем його проживання, не
проведення індивідуально-виховної
роботи, суд зазначає, що в силу не
підпорядкованості останнього Службі
інкасації, у її керівника відсутній
безпосередній обов'язок вчиняти такі
дії.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що жодна із обставин, з якими
відповідачі пов'язали звільнення
позивача з посади і органів внутрішніх
справ України - настання надзвичайної
події (розбійного нападу за участю
працівника міліції), не знайшла свого
підтвердження та причинного зв'язку в
ході дослідження кожного складу
порушення відомчих
нормативно-правових актів, визначених
у висновку службового розслідування і
оскаржуваних наказах.

Упущення в роботі позивача в частині
відсутності характеристик на об'єкти
де здійснювався збір грошових знаків
на всіх маршрутах, окрім центральних
офісів банків, не здійснення обстежень
місць збору валютних цінностей, не
визначення вразливих місць об'єктів,
знайшли своє підтвердження в ході
судового розгляду справи, втім
відповідачі такі порушення не
визначили як самостійне порушення
дисципліни, а як таке, що призвело до
настання надзвичайної події.

В цій частині обставин суд виходить із
змісту висновків ухвали Вищого
адміністративного суду України у даній
справі від 21.11.2013 року, а саме " … суд не
вправі визнати звільнення правильним,
виходячи з обставин, з якими суб'єкт
владних повноважень не пов'язував
звільнення".

Відповідно до частини 6, 9 статті 14
Дисциплінарного статуту)Про
накладення дисциплінарного стягнення
видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ, за кожне порушення
службової дисципліни накладається
лише одне дисциплінарне стягнення.

Як вже встановлено в судовому
засіданні, 22.05.2010 року начальником
Департаменту Державної служби охорони
при Міністерстві внутрішніх справ
України видано наказ за №227 о/с, пунктом
1 якого скасовано за м'якістю пункт 2
наказу №175 від 21.05.2010 року УДСО при УМВС
України в області, а пунктом 3 якого, за
грубе порушення службової дисципліни
ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх
справ.

Частиною 5 статті 18 Дисциплінарного
статуту встановлено, що такі
дисциплінарні стягнення як, зокрема,
звільнення з органів внутрішніх справ,
вважається виконаним після видання
наказу по особовому складу.

Внаслідок чого, Управлінням державної
служби охорони при УМВС України в
області видано наказ по особовому
складу за №97 о/с від 02.06.2010 року (том 1
а.с. 97) про звільнення ОСОБА_2 з органів
внутрішніх справ України на підставі
наказу №227 від 22.05.2010 року.

Згідно частини 15 статті 14
Дисциплінарного статуту звільнення
осіб рядового і начальницького складу
з органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Однак, як у висновку службового
розслідування так і в оскаржуваних
наказах, на думку суду, відсутня
будь-яка обґрунтована мотивація того,
чому до позивача застосовано таке
дисциплінарне стягнення як звільнення
з посади і тим більше з органів
внутрішніх справ України.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
відповідачів, суд керується
критеріями, закріпленими у частині 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури, яких
повинні дотримуватися суб'єкти владних
повноважень при реалізації
дискреційних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони, серед іншого,
безсторонньо (неупереджено) та
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

В сукупності вище встановленого суд
дійшов переконливого висновку про те,
що пункт 2 наказу №175 від 21.05.2010 року
УДСО при УМВС України в області, пункт 3
наказу за №227 о/с від 22.05.2010 року
Департаменту Державної служби охорони
при Міністерстві внутрішніх справ
України і як наслідок наказ за №97 о/с
від 02.06.2010 року УДСО при УМВС України в
області, прийняті в порушення вимог
Закону України "Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ
України", Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань,
затвердженої наказом МВС України від
06.12.1991 року за №552, тобто
необґрунтовано, без урахування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

За вказаних обставин, пункт 2 наказу №175
від 21.05.2010 року УДСО при УМВС України в
області слід визнати протиправним з
моменту його прийняття, однак
враховуючи, що пунктом 1 наказу
Департаменту Державної служби охорони
при Міністерстві внутрішніх справ
України за №227 о/с від 22.05.2010 року пункт 2
наказу №175 від 21.05.2010 року УДСО при УМВС
України в області скасований, вважати
його таким що не потребує повторного
скасування судом, а пункт 3 наказу за
№227 о/с від 22.05.2010 року Департаменту
Державної служби охорони при
Міністерстві внутрішніх справ України
та наказ за №97 о/с від 02.06.2010 року УДСО
при УМВС України в області визнати
протиправними та скасувати з моменту
їх прийняття.

Особливості проходження служби
особами рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ
України, їх права і обов'язки
встановлені Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР, яке
затверджене постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 року за №114.

Відповідно до абзацу 1 пункту 24
вищевказаного Положення, у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Суд, дійшовши висновку про
протиправність звільнення позивача із
займаної посади та з органів
внутрішніх справ України, вважає за
необхідним поновити ОСОБА_2 на посаді,
яку від обіймав на момент звільнення -
начальника Служби інкасації, охорони
та перевезення валютних цінностей
окремої роти міліції спеціального
підрозділу міліції охорони "Титан"
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в Івано-Франківській
області.

Втім, як встановлено судом із письмових
довідок і пояснень УДСО при УМВС
України в області від 04.02.2014 року і
18.02.2014 року, підтверджених первинними
документами, весь спеціальний
підрозділ Служби інкасації, охорони та
перевезення валютних цінностей
окремої роти міліції СПМО "Титан" УДСО
при УМВС України в області в період
часу з червня 2010 року по лютий 2014
пройшов декілька етапів реорганізації
та скорочення чисельності його штатів,
а посада начальника Служби інкасації
скорочена повністю (том 3 а.с. 247-250; том 4
а.с. 1, 29-78). Відповідно до наказу МВС
України №1149 від 26.11.2013 року затверджено
новий штат УДСО при УМВС України в
області, у складі якого замість
колишньої Служби інкасації сформовано
- спеціальну групу "Титан" батальйону
міліції охорони із чисельністю 12 посад,
до якої включено посаду Інспектора
спеціальної групи "Титан" батальйону
міліції охорони Управління Державної
служби охорони при Управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області
(категорія персоналу "фахівець").

Вивчаючи зміст функціональних
обов'язків вказаного Інспектора
спеціальної групи "Титан" батальйону
міліції охорони судом з'ясовано, що
особа, яка обіймає посаду Інспектора
здійснює керівництво діяльністю даної
спеціальної групи (том 4 а.с. 79-80).

Порівнюючи за юридичним змістом
функціональні обов'язки начальника
Служби інкасації, охорони та
перевезення валютних цінностей
окремої роти міліції СПМО "Титан" УДСО
при УМВС України в області та
Інспектора спеціальної групи "Титан"
батальйону міліції охорони УДСО при
УМВС України в області (категорія
персоналу "фахівець"), із врахуванням
штатного розпису УДСО при УМВС України
в області, затвердженого наказом МВС
України №1149 від 26.11.2013 року, посада
Інспектора спеціальної групи "Титан"
батальйону міліції охорони УДСО при
УМВС України в області є рівноцінною
посадою до тієї, яку ОСОБА_2 обіймав на
день звільнення з органів внутрішніх
справ України.

Згідно довідки УДСО при УМВС України в
області від 04.02.2014 року посада
Інспектора спеціальної групи "Титан"
батальйону міліції охорони УДСО при
УМВС України в області є вакантною, про
що в останньому судовому засіданні
підтвердила представник відповідачів.

У зв'язку із тим, що поновлення позивача
на посаду, яку він обіймав на день
звільнення є неможливим, через її
скорочення та реорганізації
підрозділу Служби інкасації, суд
вважає за необхідним здійснити
поновлення ОСОБА_2 на посаді Інспектора
спеціальної групи "Титан" батальйону
міліції охорони УДСО при УМВС України в
області (категорія персоналу
"фахівець"), як такого, що 02.06.2010 року
протиправно звільнений з органів
внутрішніх справ України.

За змістом вимог абзацу 2 пункту 24
коментованого вище Положення у разі
поновлення на роботі (посаді) орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно вирішує питання про виплату
особі рядового і начальницького складу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Враховуючи встановлений судом факт
протиправності звільнення позивача із
органів внутрішніх справ України, суд
приходить до висновку про те, що період
часу з 02.06.2010 року та до моменту
поновлення на посаді є періодом
вимушеного прогулу позивача, а
втрачений за цей час заробіток,
відповідно до вимог чинного трудового
законодавства України, підлягає
відшкодуванню.

Як слідує з довідки про доходи ОСОБА_2
від 07.06.2011 № 305 та довідки №22 від 03.02.2014
року, за період роботи на посаді
начальника Служби інкасації за
квітень-травень 2010 року,
середньомісячне грошове забезпечення
позивача складало 2 669,52 гривень, а
середньоденне - 87,53 гривень (том 1 а.с.
208-209; том 4 а.с. 2).

Однак, суд вирішуючи питання щодо
стягнення середньої заробітної плати
(грошового утримання) за час вимушеного
прогулу вважає, що датою для початку
нарахування такої компенсації слід
вважати не день звільнення позивача з
органів внутрішніх справ - 02.06.2010 року, а
день повторного звернення до
адміністративного суду з позовом,
тобто з 09.11.2010 року оскільки, на
переконання суду, в спірних
правовідносинах має місце юридична
помилки, допущена захисником позивача,
яка виразилась у зверненні не до того
суду, який повноважний розглядати такі
спори. Зазначена обставина призвела до
фактичного затягування судового спору
не з вини відповідача, що, як наслідок, і
не повинно відображатися на його
матеріальних інтересах.

Із наявної у матеріалах справи копії
трудової книжки ОСОБА_2, інформації із
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області, враховуючи
період часу роботи у відповідача після
першого поновлення на роботі та, беручи
до уваги вище вказаний висновок суду,
позивач не перебував будь з ким у
трудових відносинах в період часу з
09.11.2010 року по 16.06.2011 року та з 23.12.2011 року
по 02.01.2012 року (том 3 а.с. 237-241, 244-246).

Таким чином, враховуючи час вимушеного
прогулу 6 місяців (2 669,52 гривень х 6) і 34
дні (87,53 гривень х 34), загальна сума
відшкодування позивачу заробітної
плати становить 18 993,14 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
256 Кодексу адміністративного
судочинства України, серед іншого,
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць.

У судовому засіданні встановлено, що на
підставі постанови
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15.06.2011 року
та виконавчого листа позивача, 17.06.2011
року, було поновлено на посаді
начальника Служби інкасації із
одночасною виплатою середньої
заробітної плати за один місяць в сумі 2
669,52 гривень. Втім, при звільненні 22.12.2011
року з органів внутрішніх справ
України на підставі постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2011 року
вказаний заробіток в сумі 2 669,52 гривень
був утриманий із ОСОБА_2 Про таку
обставину у судовому засіданні не
заперечив позивач і представники
відповідачів.

За таких обставин у відповідності до
пункту 2 частини 1 статті 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягає негайному стягненню в користь
позивача сума заробітку за один місць -
2 669,52 гривень.

При вирішенні питання щодо наявності
підстав для відшкодування шкоди
внаслідок заподіяної моральної шкоди,
суди виходить із наступного.

Відповідно до пункту 3 Постанови
пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди (надалі по тексту -
Постанова), під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Відповідно
до чинного законодавства моральна
шкода може полягати, зокрема: у
приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Згідно абзацу 2 пункту 5 Постанови,
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Абзацом 1 пункту 9 Постанови
встановлено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Із урахуванням вказаного суд зазначає,
що позивач в адміністративному позові,
заяві про збільшення позовних вимог,
так як і в судовому засіданні, разом із
його представником, не довели і не
обґрунтували в чому саме полягає
характер та обсяг моральних страждань,
не надали будь-які докази погіршення,
порушення стану здоров'я позивача
внаслідок дій відповідачів, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
професійних стосунках, ступінь
зниження престижу, ділової репутації.
Не надано жодного доказу на
підтвердження факту заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, в тому числі доказів
перебування на амбулаторному чи
стаціонарному лікуванні, проходження
огляду чи консультацій лікарів, в
закладах охорони здоров'я, витрат на
ліки чи медичні процедури з метою
відновлення фізичного або психічного
стану ОСОБА_2

Без доведення перед судом таких
обставин у суду відсутні правові
підстави вирішувати питання про розмір
заподіяної шкоди, так як позивач не
довів наявність заподіяння
відповідачем моральної шкоди.

З приводу відшкодування витрат на
правову допомогу суд виходить із
наступних обставин та висновків.

За змістом частини 1 статті 90 Кодексу
адміністративного судочинства України
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом.

Частина 1 статті 94 коментованого
Кодексу визначає, що якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

На підтвердження витрат на правову
допомогу позивач подав розписку від
08.06.2010 року представника позивача -
адвоката ОСОБА_17 про отримання від
ОСОБА_2 коштів за надану правову
допомогу в сумі 10 000,00 гривень згідно
угод від 04.06.2010 року та від 20.10.2010 року
(том 1 а.с. 210).

Втім, суд не може прийняти до уваги
вказаний вище документ (розписку
адвоката) як такий, що засвідчує факт
отримання коштів адвокатом за надання
правової допомоги. Дана розписка не є
належним платіжно-касовим документом,
оскільки на ньому відсутні основні
реквізити, а саме - серія бланку та його
порядковий номер, без наявності яких не
можливий фінансовий (бухгалтерський)
облік (в тому числі податковий)
адвоката як самозайнятої особи, яка
провадить незалежну професійну
діяльність.

На пропозицію суду позивач не
представив інших документів, що
засвідчують витрати на правовому
допомогу.

За таких обставин у суду відсутні
правові підстави відшкодовувати
позивачу витрати на правову допомогу.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним пункт 2 наказу
Управління Державної служби охорони
при Управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області за №175 від
21.05.2010 року з моменту його прийняття.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 3 наказу Департаменту Державної
служби охорони при Міністерстві
внутрішніх справ України за №227 о/с від
22.05.2010 року з моменту його прийняття.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Управління Державної служби
охорони при Управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області за №97о/с
від 02.06.2010 року з моменту його
прийняття.

Поновити ОСОБА_2 на посаді Інспектора
спеціальної групи "Титан" батальйону
міліції охорони Управління Державної
служби охорони при Управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області
(категорія персоналу "фахівець"), як
такого, що 02.06.2010 року протиправно
звільнений з органів Міністерства
внутрішніх справ України.

Стягнути з Управління Державної служби
охорони при Управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області в користь
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 09.11.2010 року по 16.06.2011 року, з
23.12.2011 року по 02.01.2012 року в сумі 18 993
(вісімнадцять тисяч дев'ятсот
дев'яносто три) гривні 14 (чотирнадцять)
копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Допустити до негайного виконання
постанову суду в частині поновлення
ОСОБА_2 на посаді Інспектора
спеціальної групи "Титан" батальйону
міліції охорони Управління Державної
служби охорони при Управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області
(категорія персоналу "фахівець") та
стягнення в його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
один місяць в сумі 2 669 (дві тисячі
шістсот шістдесят дев'ять) гривень 52
копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів, у зв'язку із
чим постанова в повному обсязі
виготовлено 04.03.2014 року.

Головуючий суддя
/підпис/
Чуприна О.В.

суддя
/підпис/ Тимощук
О.Л.

суддя
/підпис/ Шумей
М.В.