Справа № 283/3892/13-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"25" лютого 2014 р.
Справа № 283/3892/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Коростені та Коростенському районі
Житомирської області на постанову
Малинського районного суду
Житомирської області від "16" січня 2014 р.
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Коростені та Коростенському районі
Житомирської області про визнання
бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малинського районного суду
Житомирської області від 16 січня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
м.Коростені та Коростенському районі у
проведенні перерахунку ОСОБА_3 пенсії
державного службовця.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м.Коростені та
Коростенському районі Житомирської
області провести перерахунок,
отримуваної ОСОБА_3 пенсії державного
службовця, з 01.11.2013 року, відповідно до
Закону України "Про державну службу " в
розмірі обчисленому відповідно до
Закону України №1058-VI "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
управління Пенсійного фонду України в
м.Коростені та Коростенському районі
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищевказане рішення та прийняти нове,
яким відмовити в задоволенні позову. В
апеляційній скарзі відповідач
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Позивач надав суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу та
просив розгляд справи здійснювати за
його відсутності.

Відповідач не скористався своїм правом
на участь в судовому засіданні:
повноважного представника в засідання
суду не направив, хоча про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Колегія суддів враховуючи те, що
сторони належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги та положення частини 4 статті 196
КАС України, пункту 2 частини 1 статті 197
КАС України, вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представників позивача та відповідача,
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 09.02.2004 року ОСОБА_3 призначено пенсію
державного службовця на умовах,
передбачених ст.37 Закону України "Про
державну службу" (а.с.17).

На даний час позивач працює на посаді
судді Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області (а.с.4).

У зв'язку з підвищенням заробітної
плати працюючим суддям з 01.01.2013 року, що
підтверджується відповідною довідкою,
ОСОБА_3 звернулася до управління
Пенсійного фонду України в м.Коростені
та Коростенському районі з відповідною
заявою про перерахунок пенсії згідно
ст.37-1 Закону України "Про державну
службу".

Листом від 11.11.2013 року №11839/02
відповідачем відмовлено у перерахунку
пенсії, з посиланням на те, що
перерахунок раніше призначених пенсій
згідно статті 37-1 Закону України "Про
державну службу" проводиться у разі
підвищення розміру заробітної плати
працюючим державним службовцям,
оскільки такого підвищення не
відбулося, позивачка не має права на
перерахунок пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що така відмова відповідача є
протиправною та суперечить нормам
ст.37-1 Закону України "Про державну
службу".

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з такого.

Правовий статус суддів та гарантії їх
незалежності визначені Конституцією
України та Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07
липня 2010 року (у редакції закону №3668),
що відповідає ч.1 ст.126 Конституції
України, згідно з якою незалежність і
недоторканність суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Конституційним судом України
викладені правові позиції стосовно
гарантій незалежності суддів в
рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002,
від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11
жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008
року №10-рп/2008 та від 03.06.2013 року №3-рп/2013.

Згідно вказаних рішень, визначені
Конституцією та законами України
гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо).

На суддів поширюється положення ст.ст.
37, 37-1 Закону України "Про державну
службу".

Діяльність суддів, встановлення їм
розміру заробітної плати регулюється
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів", прийнятий 08 липня 2010
року, зі змінами та доповненнями,
внесеними в тому числі і Бюджетним
кодексом України.

Відповідно до ст. 129 Бюджетного Кодексу
України - відмінна від попередньої
суддівська винагорода, що за змістом
відповідає заробітній платі судді,
регулюється Законом України "Про
судоустрій і статус суддів", Законом
України "Про Конституційний Суд
України" і не може визначатися іншими
нормативними актами.

Відповідно до ч.2 ст.129 Закону України
"Про судоустрій у статус суддів" -
винагорода суддів складається з окладу
та доплат за: 1) вислугу; 2) перебування
на посаді в суді; 3) науковий ступень; 4)
робота, яка передбачає доступ до
державної таємниці.

Частиною 3 ст. 129 Закону визначений
посадовий оклад судді місцевого суду у
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
що проваджується поетапно: з 01 січня 2011
року - 6 мінімальних заробітних плат, з 01
січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних
плат і так далі - до 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 14.08.2013 року заробітна плата
позивача становить 15771,25 грн.

Відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про
державну службу", у разі підвищення
заробітної плати працюючим державним
службовцям здійснюється перерахунок
раніше призначених пенсій.

Оскільки розмір заробітної плати
підвищився, то позивач, як працюючий
суддя має право на перерахунок пенсії
відповідно до ст. 37-1 Закону України
"Про державну службу".

Чинна редакція наведених статей Закону
України "Про державну службу" (текст
статті 37 у редакції Закону України від 8
липня 2011 року "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи")
передбачає, що пенсійний вік державних
службовців та граничний вік
перебування на державній службі, який
на сьогодні становить 65 років, не
збігаються.

Також, ст. 37 Закону України "Про
державну службу" встановлено, що особі,
якій призначена пенсія відповідно до
цієї статті та яка продовжує працювати
на державній службі, виплачується
пенсія у розмірі, обчисленому
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а після звільнення - у
розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України "Про державну службу".

Згідно із ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення відповідного віку та
наявності відповідного страхового
стажу.

Пенсія, призначена відповідно до
зазначеної статті, в період роботи на
посадах, які дають право на призначення
пенсії в порядку і на умовах,
передбачених Законом України "Про
державну службу", виплачується у
розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а після звільнення з
таких посад - у розмірі, обчисленому
відповідно до Закону України "Про
державну службу", з урахуванням ст.26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Згідно зі статтею 37 Закону України "Про
державну службу" пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Зазначеною статтею в редакції Закону
України "Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" встановлено, що особі, якій
призначена пенсія відповідно до цієї
статті та яка продовжує працювати на
державній службі, виплачується пенсія
у розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а після звільнення - у
розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України "Про державну службу".

Вказана правова позиція викладено в
постанові Верховного Суду України від
02 липня 2013 року.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що підвищення посадових
окладів працюючим суддям з 01.01.2013 року
дає підстави для перерахунку пенсій
суддям, що отримують пенсії як державні
службовці, а тому позивач набув право
на перерахунок пенсії згідно ст. 37-1
Закону України "Про державну службу".

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Управління Пенсійного фонду України в
м.Коростені та Коростенському районі
Житомирської області відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Коростені
та Коростенському районі Житомирської
області залишити без задоволення, а
постанову Малинського районного суду
Житомирської області від "16" січня 2014 р.
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,
11500

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Пенсійного фонду України в
м.Коростені та Коростенському районі
Житомирської області
вул.Грушевського, 16/1, м.Коростень,
Коростенський район, Житомирська
область, 11501