Справа № 2а/0770/329/12
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/18779/13

К/800/19173/13

К/800/19968/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Державної
митної служби України, Чопської
митниці та ОСОБА_2 на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної митної
служби України, Чопської митниці про
скасування наказу про звільнення та
поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Державної митної
служби України, Чопської митниці про
скасування наказу про звільнення та
поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2013 року, позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано наказ
Державної митної служби України №2759-к
від 30.12.2011 про припинення перебування
на державній службі в митних органах
України головного інспектора сектора
митного оформлення №1 відділу митного
оформлення №2 митного поста «Тиса»
Чопської митниці ОСОБА_2 та поновлено
позивача на займаній посаді.
Зобов'язано Чопську митницю виплатити
на користь позивача заробітну плату
за час вимушеного прогулу за період з
30.12.2011 по 12.09.2012.

Чопська митниця та Державна митна
служба України подали касаційні
скарги, в яких, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просять
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2013 року скасувати, та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 12
вересня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2013 року скасувати в
частині відмови позивачу в
задоволенні позовної вимоги щодо
стягнення на його користь моральної
шкоди, та прийняти в цій частині нову
постанову про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, колегія суддів вважає, що
касаційні скарги задоволенню не
підлягають, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанції
постановлене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційних скарг є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судового
рішення.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу
в митих органах на посаді головного
інспектора сектора митного оформлення
№1 відділу митного оформлення №2
митного поста «Тиса» Чопської митниці
та прийняв Присягу державного
службовця.

Наказом Державної митної служби
України від 30.12.2011 №2759-к «Про
припинення перебування на державній
службі» за порушення Присяги державних
службовців, відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу», припинено
перебування на державній службі в
митних органах України головного
інспектора сектора митного оформлення
№1 відділу митного оформлення №2
митного поста «Тиса» Чопської митниці
ОСОБА_2

Підставою для видання вказаного наказу
стало подання Чопської митниці, з
якого вбачалось, що підставою для
звільнення позивача за порушення
Присяги державного службовця, були
виявлені недоліки та упущення в роботі,
що стали можливі внаслідок
несумлінного виконання ОСОБА_2 своїх
службових обов'язків, а саме: зроблено
висновок, що позивач здійснював митне
оформлення товарів за ВМД з
порушенням вимог Інструкції про
порядок заповнення вантажної митної
декларації, затвердженої Державної
митної служби України та Положення про
вантажну митну декларацію.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
30 Закону України "Про державну службу"
крім загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі
відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону.

Згідно статті 17 вищенаведеного Закону
під прийняттям Присяги передбачено:
вірно служити народові України, суворо
дотримуватися Конституції та законів
України, сприяти втіленню їх у життя,
зміцнювати їх авторитет, охороняти
права, свободи і законні інтереси
громадян, з гідністю нести високе
звання державного службовця, сумлінно
виконувати свої обов'язки.

Отже, виходячи з вищенаведеного,
звільнення за порушення Присяги
можливо лише в разі невиконання особою
обов'язків, передбачених статтею 17
Закону України "Про державну службу".

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону
України "Про державну службу"
дисциплінарні стягнення
застосовуються до державного
службовця за невиконання чи неналежне
виконання службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень,
порушення обмежень, пов'язаних з
проходженням державної служби, а також
за вчинок, який порочить його як
державного службовця або дискредитує
державний орган, в якому він працює.

Припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини 1 статті 30
Закону України "Про державну службу"
(порушення присяги) є крайнім заходом
відповідальності державного
службовця, який виходить за межі
дисциплінарної відповідальності, а
тому, якщо підставою для припинення
державної служби є порушення посадовою
особою митної служби службової
дисципліни, неможливість застосування
за таке порушення до посадової особи
заходів дисциплінарного впливу аж до
звільнення з митного органу, повинно
бути мотивовано.

Обов'язковість такого мотивування
обумовлена тим, що застосування
заходів дисциплінарного впливу до
посадових осіб митної служби України
чітко урегульовано розділом 4
Дисциплінарного статуту митної служби
України, який визначає види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, що має наслідком
забезпечення належного захисту
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Застосувавши за вчинення дій, які
кваліфіковані як неналежне виконання
позивачем своїх посадових обов'язків,
тобто є порушенням службової
дисципліни відповідно до визначення
статті 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України, положення
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України "Про державну службу"
(порушення присяги), відповідач тим
самим позбавив позивача права на
належний захист своїх законних прав та
інтересів відповідно до положень
розділу 4 Дисциплінарного статуту
митної служби України.

При цьому неможливість застосування
щодо позивача положень
Дисциплінарного статуту митної служби
України відповідачем не мотивовано.

Аналогічна правова позиція
застосування норм матеріального права
також висловлена Верховним Судом
України в Постанові від 21 травня 2013
року по справі №21-403а12.

Судами встановлено, що припинення
державної служби ОСОБА_2 за порушення
Присяги є незаконним, оскільки
відповідачем не наведено жодного
доказу на підтвердження факту вчинення
позивачем дій, які свідчили б про
порушення Присяги.

Відповідно до статті 235 Кодексу
законів про працю України, в разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанції дійшли вірного
висновку про задоволення позовних
вимог позивача щодо скасування
оскаржуваного наказу Державної митної
служби України №2759-к від 30.12.2011 про
припинення перебування на державній
службі в митних органах ОСОБА_2,
поновлення його на посаді з стягненням
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

При з'ясуванні фактів, з якими закон
пов'язує відшкодування моральної
шкоди, слід виходити з вимог статтей 1167,
1187 Цивільного кодексу України, що
визначають підстави покладання
обов'язку по відшкодуванню такої шкоди
та обставини, які мають враховуватися
при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в
пункту 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4
моральна шкода це втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу
України передбачено, що моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Разом з цим, позивачем не надано
доказів перенесених нею душевних
страждань, характеру немайнових втрат,
тяжкості вимушених змін у її життєвих
стосунках, пов'язаних з неправомірними
діями відповідача.

Враховуючи вимоги вищенаведеного
законодавства, колегія суддів вважає
обґрунтованими висновки судів
попередніх інстанцій про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
частині щодо стягнення моральної
шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційні скарги Чопської митниці,
Державної митної служби України та
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної митної
служби України, Чопської митниці про
скасування наказу про звільнення та
поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній