Справа № К/9991/30192/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/30192/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Бухтіярової І.О., Приходько І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року

у справі № 2а-4192/10/1070

за позовом Прокурора міста Біла Церква
в особі Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Київській області

до суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор міста Біла Церква звернувся
до суду в інтересах держави в особі
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції в Київській
області (далі - позивач) з позовом до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості зі штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 11819,35 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2010
року позов задоволено частково.
Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на користь Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Київській області штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 201,05 грн. В
решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2010
року скасовано. Позов задоволено.
Стягнуто з суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
заборгованість по штрафних
(фінансових) санкціях в сумі 11819,35 грн.

В касаційній скарзі суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року та залишити в силі постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2010
року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПА в Київській області була проведена
перевірка за дотриманням суб'єктами
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій, а саме:
господарської одиниці - магазину, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
належить суб'єкту господарської
діяльності - ОСОБА_1, за результатами
якої був складений акт від 27 листопада
2009 року № 3957/1000/23/ (вх. № 6034/8 від 04
грудня 2009 року).

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги пунктів
1, 2, 13 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», які полягали: у не проведення
розрахункової операції на суму покупки
19,50 грн. через реєстратор розрахункових
операцій; у невидачі розрахункового
документа встановленого зразка на суму
2323,66 грн., оскільки у фіскальному чеці №
0595 від 16 жовтня 2009 року невірно вказано
обов'язковий реквізит - форму оплати, а
саме: операція на вказану суму була
проведена з формою оплати «кредит»,
тоді як оплата була проведена готівкою;
у незабезпеченні відповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
у денному звіті реєстратора
розрахункових операцій,
не6відповідність склала 20,71 грн.

17 грудня 2009 року Білоцерківська ОДПІ в
Київській області прийняла рішення
№, яким на підставі пункту 1
статті 17, статті 22 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» застосувала до ОСОБА_1 штрафні
(фінансові) санкції у сумі 11819,35 грн.

Суд першої інстанції, частково
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що недолік
реквізиту розрахункового документа не
прирівняний в Положенні про форму та
зміст розрахункових документів,
затвердженому наказом ДПА України від
01 грудня 2000 року №614 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), до відсутності
розрахункового документа, тоді як факт
проведення розрахункових операцій із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій та видачею
розрахункового документа податковим
органом не заперечувався, з огляду на
що підстави для стягнення з
відповідача штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 11618,30 грн. відсутні.
Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 201,05 грн., суд
виходив з того, що порушення суб'єктом
господарювання вимог пунктів 1, 13
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» мали місце.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що перевіркою було встановлено
проведення розрахункової операцій з
роздрукуванням розрахункового
документів невстановленої форми,
оскільки такий документ містив невірно
вказаний обов'язковий реквізит - форму
оплати, у зв'язку з чим податковим
органом правомірно застосовано до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 штрафні санкції
у сумі 11618,30 грн. на підставі пункту 1
статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» за порушення вимог пункту 2
статті 3 цього Закону.

Однак, погодитись з такими висновками
суду апеляційної інстанції колегія
суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від
неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції.

Як убачається зі встановлених судами
обставин, відповідача притягнуто до
відповідальності, зокрема, за пунктом 1
статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», яким (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) передбачені фінансові
санкції за нероздрукування
відповідного розрахункового
документа, що підтверджує виконання
розрахункової операції.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
розрахунковий документ - це документ
встановленої форми та змісту (касовий
чек, товарний чек, розрахункова
квитанція, проїзний документ тощо), що
підтверджує факт продажу (повернення)
товарів, надання послуг, отримання
(повернення) коштів, купівлі-продажу
іноземної валюти, надрукований у
випадках, передбачених цим Законом, і
зареєстрованим у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій або заповнений вручну.

Статтею 8 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, зокрема, що форма, зміст
розрахункових документів,
встановлюються Державною податковою
адміністрацією України.

На виконання приписів цієї норми було
прийняте Положення про форму та зміст
розрахункових документів, затверджене
наказом ДПА України від 01 грудня 2000
року №614, у пункті 3.2 якого (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) зазначено, зокрема, що
касовий чек повинен містити такі
обов'язкові реквізити, як - позначення
форми оплати та суму коштів за даною
формою оплати, а пунктом 2.1 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що у разі
відсутності хоча б одного з
обов'язкових реквізитів, а також
недотримання сфери призначення,
документ не є розрахунковим.

Водночас недолік реквізиту
розрахункового документа не
прирівняний в Положенні про форму та
зміст розрахункових документів,
затвердженому наказом ДПА України від
01 грудня 2000 року №614 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), до відсутності
розрахункового документа.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи
(арк. справи 11), перевіркою було
встановлено факт реалізації товару із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій та видачею
розрахункового документа на всю суму.

При встановленні факту роздрукування
та видачі під час перевірки чеку, який
був предметом оцінки у цій справі і
відповідав визначенню розрахункового
документа, містив назву господарської
одиниці та підтверджував виконання
розрахункової операції, притягнення
особи до зазначеної відповідальності
суперечить закону.

Таким чином, висновок суду апеляційної
інстанції про законність притягнення
до відповідальності за таке порушення
не є обґрунтованим.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов неправомірного
висновку про наявність підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 226
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
підлягає задоволенню, постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року підлягає скасуванню із
залишенням в силі постанови Київського
окружного адміністративного суду від 09
липня 2010 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 226, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року скасувати, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2010
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ І.О. Бухтіярова

_____________________ І.В. Приходько