Справа № 2а-1004/11/0119
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/12264/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України у Совєтському
районі Автономної Республіки Крим про
визнання рішення протиправним та його
скасування, зобов'язання призначити
пенсію, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України у
Совєтському районі Автономної
Республіки Крим на постанову
Совєтського районного суду Автономної
Республіки Крим від 23 березня 2011 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України у Совєтському
районі Автономної Республіки Крим про
визнання рішення протиправним та його
скасування, зобов'язання призначити
пенсію.

Постановою Совєтського районного суду
Автономної Республіки Крим від 23
березня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2011 року, позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення Управління
Пенсійного фонду України у Совєтському
районі Автономної Республіки Крим №61
від 07 лютого 2011 року про відмову в
призначенні пенсії ОСОБА_3 Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України у
Совєтському районі АР Крим, призначити
ОСОБА_3, пільгову пенсію, як особі яка
брала участь в бойових діях, у
відповідності до статті 16 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного
фонду України у Совєтському районі
Автономної Республіки Крим звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є особою із
статусом ветерана війни - учасника
бойових дій, що підтверджується
відповідним посвідченням серії
НОМЕР_1, виданого 28 листопада 1997 року.

ОСОБА_3 звернувся до Управління
Пенсійного Фонду України в Совєтському
районі із заявою про призначення йому
пенсії після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менш як 25 років як
учаснику бойових дій.

Рішенням Управління Пенсійного фонду
України у Совєтському районі
Автономної Республіки Крим №61 від
07лютого 2011 року позивачу було
відмовлено в призначенні такої пенсії
у зв'язку із тим, що заявника не можна
вважати військовослужбовцем в сенсі
вимог абзацу 6 пункту 3 Прикінцевих
Положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки на час участі в
бойових діях в Республіці Афганістан з
14 грудня 1979 року по 15 березня 1980
року він був військовозобов'язаним,
таким, що призваний на військові збори.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про військовий обов'язок і військову
службу» №2232-XIІ від 25 березня 1992 року
військова служба є державною службою
особливого характеру, яка полягає у
професійній діяльності придатних до
неї за станом здоров'я і віком громадян
України, пов'язаній із захистом
Вітчизни.

Згідно статті 6 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» учасниками
бойових дій визнаються особи, які за
рішенням уряду СРСР проходили службу,
працювали або перебували у відряджені
в державах, де в цей період велися
бойові дії, і які брали участь в
бойових діях або забезпеченні бойової
діяльності військ.

Статтею 68 Закону СРСР від 12 жовтня 1967
року «Про загальний військовий
обов'язок», яка діяла на час
знаходження позивача на зборах в ДРА
встановлено, що військовослужбовці і
такі, що призвані на збори
військовозобов'язані користуються
всіма правами і несуть всі обов'язки,
передбачені Конституцією СРСР. Права і
обов'язки військовослужбовців і таких,
що призвані до зборів встановлюються
Законом і військовими статутами.

Згідно з абзацом 6 пункту 3 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
військовослужбовці, особи
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, які брали
участь у бойових діях, а також ті, що
стали інвалідами внаслідок поранення,
контузії, каліцтва, отриманих при
захисті Батьківщини або при
виконанні інших обов'язків військової
служби (службових обов'язків), або
внаслідок захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті чи виконанням
інтернаціонального обов'язку, дружини
(чоловіки), якщо вони не взяли
повторний шлюб, і батьки
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, які померли
(загинули) у період проходження
військової служби (виконання
службових обов'язків) чи після
звільнення із служби, але внаслідок
поранення, контузії, каліцтва,
отриманих при виконанні обов'язків
військової служби (службових
обов'язків), захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті, ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи
чи виконанням інтернаціонального
обов'язку, мають право на призначення
дострокової пенсії за віком, але не
раніше ніж за 5 років до досягнення
пенсійного віку, передбаченого статтею
26 цього Закону, за наявності страхового
стажу не менше 25 років для чоловіків і
не менше 20 років для жінок.

Відповідно до пункту 6 Постанови
Центрального Комітету КПРС і Ради
Міністрів СРСР №59-27 від 17 січня 1983 року
«Про пільги військовослужбовцям,
робітникам та службовцям, що
знаходяться в складі обмеженого
контингенту радянських військ на
території Демократичної Республіки
Афганістан та їхнім сім'ям» дія пунктів
1-5 вказаної постанови розповсюджується
відповідно на військовослужбовців і на
робітників і службовців, які виконують
інтернаціональний обов'язок в інших
країнах, в яких ведуться бойові дії.

Згідно з пп.. «а» п. 1 вказаної Постанови
військовослужбовцям Радянської Армії
зараховувати до вислуги років для
призначення пенсії - один місяць служби
за три місяця часу служби на території
Демократичної Республіки Афганістан.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, рядовий ОСОБА_3 проходив
військову службу в складі діючої армії
в період бойових дій, в тому числі під
час виконання інтернаціонального
обов'язку в Демократичній Республіці
Афганістан у період з 14 грудня 1979 року
по 15 березня 1980 року, що
підтверджується довідками №82 від 20
січня 2011 року, №87 від 21 січня 2011 року
виданими Військовим комісаром
Нижньогірсько-Совєтського ОРВК.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що виконуючи
інтернаціональний обов'язок в
Демократичній Республіці Афганістан в
період з 14 грудня 1979 року по 15 березня
1980 року, перебуваючи в статусі
військовозобов'язаного, що призваний
на військові збори, як учасник бойових
дій, позивач має право на призначення
дострокової пенсії, яка визначена в
статті 16 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» і пункті 3 Прикінцевих
Положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Совєтському
районі Автономної Республіки Крим
залишити без задоволення, а постанову
Совєтського районного суду Автономної
Республіки Крим від 23 березня 2011 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: