Справа № 820/11721/13-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р.Справа № 820/11721/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання
Губарь А.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Вишневського
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківської області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 23.12.2013р.
по справі № 820/11721/13-а

за позовом Громадянки В'єтнаму
ОСОБА_2

до Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Громадянка В’єтнаму ОСОБА_2,
звернулась до суду першої інстанції з
позовом до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області, до компетенції
якого віднесено питання, раніше
підвідомчі Управлінню у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області та просить
зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області продовжити термін
перебування на території України
громадянки В`єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
за адресою : АДРЕСА_1 терміном на
30(тридцять) діб.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.12.2013р.
позов задоволено.

Зобов'язано Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області вчинити певні дії,
а саме продовжити термін перебування
на території України громадянки
В`єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою
: АДРЕСА_1 терміном на 30(тридцять) діб.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судові витрати зі
сплати судового збору в розмірі 72,82 грн.

В апеляційній скарзі Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківської області,
зазначає, що оскаржувана постанова
прийнята без повного та всебічного
з'ясування всіх обставин справи, в
порушення норм матеріального та
процесуального права, є
необґрунтованою та підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
доводів апеляційної скарги у
відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач у 1987 році прибув в Українську
РСР відповідно до Міжурядової Угоди
"Про направлення і прийняття
в'єтнамських громадян на професійне
навчання та роботу на підприємства і в
організації СРСР" від 02.04.1981 року,
працювала до 1991 року на Харківському
канатному заводі та залишилася
проживати в Україні, має двох дітей, які
народилися на Україні, навчались та
мешкають з позивачкою.

18.10.2013 року до відповідача на особистий
прийом звернувся позивач з письмовою
заявою в якій відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 15.02.2012
року № 150 "Про затвердження Порядку
продовження строку перебування та
продовження, або скорочення строку
тимчасового перебування іноземцям та
осіб без громадянства на території
України", закон України від 22.09.2001 року
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства", та "Конвенції про
права дитини" просила продовжити їй
термін перебування на території
України.

28.10.2013 року позивач отримав від
відповідача письмову відповідь № 7/17197,
якою їй було відмовлено в продовженні
терміну перебування на території
України, та повідомлено, що позивачу
необхідно виїхати з України до 18.11.2013
року.

У наданій відповіді про відмову
позивачу в продовженні терміну
перебування на території України
відповідач посилається на підпункт 6
пункту 10 Порядку рішення про відмову в
продовженні строку перебування
іноземця та особи без громадянства на
території України, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 150 від 15.02.2012 року.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не надано доказів в
підтвердження своєї позиції щодо
відмови в продовженні терміну
перебування на території України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступних підстав.

Процедура продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
регулюється Порядком продовження
строку перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 15.02.2012 року № 150
(далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 Порядку строк
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України,
паспортні документи або документи, що
підтверджують особу без громадянства,
яких зареєстровано посадовою особою
Держприкордонслужби, продовжується
територіальними органами або
підрозділами ДМС.

Згідно з п. 7 Порядку рішення про
продовження строку перебування
іноземців та осіб без громадянства на
території України понад встановлені
цим Порядком строки приймається
керівником територіального органу або
підрозділу ДМС чи його заступником у
разі подання заяви про отримання
дозволу на імміграцію чи набуття
громадянства України та наявності
підстав, які не дають змоги виїхати з
України, відповідно до статті 22 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства", а також
Головою ДМС або його заступником в
інших випадках за умови подання
підтверджувальних документів.

Пункт 9 Порядку містить перелік
документів, які подають іноземець або
особа без громадянства і приймаюча
сторона.

Пунктом 10 Порядку визначені обставини,
за яких приймається рішення про
відмову в продовженні строку
перебування іноземця та особи без
громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до пп. 6 п. 10 Порядку,
на яку послався територіальний орган
ДМС України відмовляючи позивачу у
задоволенні її заяви від 28.10.2013р., такою
обставиною є наявність обґрунтованих
підстав вважати, що іноземець та особа
без громадянства мають інші, ніж
заявлені у заяві, підстави та мету
перебування в Україні або вони не
подали відповідного підтвердження.

Аналіз вказаного підпункту дає суду
підстави стверджувати, що у разі його
застосування територіальним органом
ДМС України, останній зобов'язаний
навести відповідні обґрунтування із
посиланням на фактичні обставини та
норми чинного Законодавства.

Відповідачем, при винесенні
оскаржуваного рішення (відповіді) від
28.10.2013р., жодним чином не обґрунтовано у
чому саме полягає наявність обставин,
передбачених пп. 6 п. 10 Порядку, які
стали підставою для прийняття рішення
про відмову в продовженні строку
перебування іноземця та особи без
громадянства на території України.

Дововоди апеляційної скарги стосовно
неподання позивачем підтверджуючих
документів колегія суддів оцінює
критично, оскільки відповідачем не
було надано суду будь-яких належних та
допустимих доказів на підтвердження
своєї позиції з цього питання. З тексту
відповіді від 28.10.2013р. наявності таких
доказів судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять причинного зв'язку між
фактичними обставинами справи та
диспозицією пп. 6 п. 10 Порядку.

Слід зазначити, що під час судового
засідання представником відповідача
не було надано чіткої відповіді у чому
саме полягає обґрунтованість підстав
вважати, що позивач має інші, ніж
заявлені у заяві, підстави та мету
перебування в Україні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів,
перевіривши оскаржуване рішення
суб'єкта владних повноважень на
відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України
дійшла висновку, що останнє прийнято
(вчинено) не на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; без
використання повноважень з метою, з
якою це повноваження надано; не
обґрунтовано, тобто без урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
приходить до висновку про
неправомірність прийнятого Головним
управлінням Державної міграційної
служби України в Харківської області
рішення та в межах повноважень,
визначених ст. 200 КАС України, вважає за
необхідне в задоволенні апеляційної
скарги відмовити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківської області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.12.2013р. по
справі № 820/11721/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М. Повний текст ухвали
виготовлений 11.03.2014 р.