Справа № 2а/121/20/13 (2а/0124/661/12)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року м.
Київ К/800/41992/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 13
лютого 2013року

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29 липня 2013року

у справі №2а/121/20/2013

за позовом ОСОБА_4

до виконавчого комітету
Сімеїзьської селищної ради Автономної
Республіки

Крим,

треті особи 1) Санаторій "Червоний
маяк", 2) ОСОБА_5, 3) ОСОБА_6, 4) ОСОБА_7, 5)
ОСОБА_8, 6) ОСОБА_9, 7) ОСОБА_11, 8) Верховна
Рада України,

9) Комунальне підприємство Ялтинської
міської ради "Бюро технічної

інвентаризації", 10) Міністерство
охорони здоров'я України,

про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до виконавчого комітету
Сімеїзьської селищної ради Автономної
Республіки Крим про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача №78 від 29.03.2005 року « Про
оформлення права власності та видачу
свідоцтва про право власності
нерухомого майна санаторію «Червоний
маяк» в смт.Сімеїз».

Постановою Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 13
лютого 2013 року у справі №2а/121/20/2013,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2013
року у зазначеній справі, в задоволені
позову відмовлено.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
необґрунтованості позивачем вимог,
оскільки виконавчим комітетом
Сімеїзьської селищної ради Автономної
Республіки Крим в межах діючого
законодавства прийняте рішення №78 від
29.03.2005 року і воно не порушує права
позивача.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить скасувати вказані вище
судові рішення, справу направити на
новий розгляд.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права
та наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Сімеїзьської
селищної ради Автономної Республіки
Крим №78 від 29.03.2005 року «Про оформлення
права власності та видачу свідоцтва
про право власності нерухомого майна
санаторію «Червоний маяк» в
смт.Сімеїз» оформлено право власності
на будинок АДРЕСА_1 за державою в особі
Верховної Ради України та видано
свідоцтво про право власності 13.04.2005
року.

Згідно свідоцтві про право власності,
вищезазначений будинок складається з
загальної площі 416,4 кв.м., житлової
площі 145,3 кв.м., на ділянці знаходяться
сараї: літ. Б, В, Д, Є, Ж, І, 3, навіс літ. І,
гараж літ. Л, душ літ. Г, вбиральні літ. М,
літ. О. Домоволодіння розташоване на
земельній ділянці, відведеній
санаторію "Червоний маяк" в 1993 році у
постійне користування.

Будинок АДРЕСА_1 знаходиться на
балансі у Державного закладу
«Спеціалізований (спеціальний)
санаторій «Червоний маяк»
Міністерства охорони здоров'я України.

Власником частини квартири НОМЕР_4 у
спірному будинку є позивач з членами її
родини на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 27 вересня 1999
року, виданого органом
приватизації-санаторієм «Червоний
маяк».

Власником квартири НОМЕР_1 є ОСОБА_8 на
підставі свідоцтва про право власності
від 27 вересня 1999 року. Власником
квартири НОМЕР_2 є ОСОБА_9 на підставі
свідоцтва про право власності від 24
січня 2000 року та свідоцтва про право на
спадщину від 24.11.2008 року. Власником
квартири НОМЕР_3 є ОСОБА_11 на підставі
договору купівлі-продажу від 14 вересня
2004 року.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
згідно з вищевказаними нормами права
особа має право звернутись до
адміністративного суду з позовом у
разі, якщо вона вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів має довести належними та
допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб передбачає
наявність встановленого судом факту їх
порушення.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа повинна довести факт
порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція підтверджується і
змістом окремих рішень
Конституційного Суду України, зокрема,
рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997
року щодо офіційного тлумачення
частини 2 статті 55 Конституції України
та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України та
рішення № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року
щодо офіційного тлумачення статей 55, 64,
124 Конституції України. Зі змісту
вказаних рішень Конституційного Суду
України випливає, що кожен має право
звернутися до суду, якщо його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

В процесі розгляду справи позивачем не
доведено порушення її прав оскарженим
рішенням відповідача, право власності
ОСОБА_4 на квартиру НОМЕР_4 у спірному
будинку з боку виконавчого комітету
Сімеїзьської селищної ради Автономної
Республіки Крим не оспорюється.

В обґрунтування касаційної скарги
позивачем фактично покладені доводи
апеляційної скарги, які зводяться до
переоцінки доказів у справі та не
свідчать про порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та (або) процесуального
права.

Щодо посилання в касаційній скарзі на
ту обставину, що будинок АДРЕСА_1 ніколи
не перебував в оперативному управлінні
санаторію «Червоний маяк», колегія
суддів до цього відноситься критично,
оскільки свідоцтво про право власності
на житло від 27 вересня 1999 року, було
видане органом приватизації -
санаторієм «Червоний маяк».

Вищий адміністративний суд України
вважає, що судами правозастосування
відбулось із дотримання норм діючого
законодавства та з повним, достовірним,
неупередженим та об'єктивним
з'ясуванням обставин справи.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 13
лютого 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29 липня
2013року у справі №2а/121/20/2013 - залишити
без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: