Справа № 820/9270/13-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р.Справа № 820/9270/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання
Вовченко І.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи -підприємеця
ОСОБА_1 на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
09.12.2013р. по справі № 820/9270/13-а

за позовом Фізичної особи
-підприємеця ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі
м.Харкова

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( далі
- позивач) звернувся до суду з позовом
до управління Пенсійного фонду України
в Московському районі міста Харкова(
далі - відповідач) в якому просить суд
скасувати вимогу відповідача про
сплату недоїмки № Ф-1776 від 21.02.2013 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
постанову суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивачем зазначено, що судом першої
інстанції неправильно застосовані та
порушено норми матеріального та
процесуального права. Таким чином,
скаржником зазначено, що суд першої
інстанції при вирішення справи невірно
застосував норми закону в зв'язку з
чим, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги постанову суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції та знайшло своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду, ФОП ОСОБА_1 перебуває на
обліку в УПФУ як платник єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

У період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року ФОП
ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі
оподаткування, у зв'язку з чим повинен
був нарахувати та сплатити до
Пенсійного фонду України за
січень-грудень 2012 року 4572,42 грн., з яких
позивачем фактично нараховано 499,68 грн.
та сплачено 500,19 грн.

Оскільки позивач не в повному обсязі
виконав обов'язок щодо своєчасної
сплати зобов'язання до Пенсійного
фонду України, як наслідок, утворилась
заборгованість зі сплати єдиного
внеску за 2012 рік в розмірі 4072,23 грн.

У зв'язку з несплатою позивачем
заборгованості, відповідачем
сформована та направлена позивачеві
вимога № Ф-1776 від 21.02.2013 року, яка
отримана позивачем 01.03.2013 року.

Позивач, не погоджуючись вимогою
відповідача про сплату недоїмки № Ф-1776
від 21.02.2013 року звернувся до суду з
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимога № Ф-1776 від 21.02.2013 року винесена
правомірно, апозовні вимоги позивача є
необґрунтованими .

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Порядок обчислення і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування підприємствами,
установами, організаціями, громадянами
до Пенсійного фонду України
передбачено Законом України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VІ від
08.07.2010 року в редакції на час винесення
оскаржуваної вимоги (далі Закон
України № 2464).

У відповідності до п. 2, 10 частини 1
статті 1 Закону України № 2464, єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування;
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.7 Закону України
№ 2464,єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4
частини 1 статті 4 цього Закону, які
обрали спрощену систему оподаткування,
- на суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

У відповідності до п.5 ч. 1 ст. 1 Закону
України № 2464, мінімальний страховий
внесок - сума єдиного внеску, що
визначається розрахунково як добуток
мінімального розміру заробітної плати
на розмір внеску, встановлений законом
на місяць, за який нараховується
заробітна плата (дохід), та підлягає
сплаті щомісяця

Згідно підпункту 4.6.1 пункту 4.6
Інструкції зазначена категорія
платників самостійно обчислює для себе
та членів своїх сімей, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, суму
єдиного внеску, яка не може бути менше
мінімального страхового внеску за
кожну особу на місяць.

Також, колегія суддів зазначає, що
відповідно до пп. 4.6.2 п. 4.6 Інструкції,
платники сплачують єдиний внесок,
нарахований за календарний квартал, до
20 числа місяця, що настає за кварталом,
за який сплачується єдиний внесок.

Платники можуть сплачувати єдиний
внесок у вигляді авансового платежу в
розмірі, який самостійно визначили, до
20 числа кожного місяця поточного
кварталу. При цьому суми єдиного
внеску, сплачені у вигляді авансових
платежів, ураховуються платником при
остаточному розрахунку, який
здійснюється ним за календарний
квартал до 20 числа місяця, що настає
за кварталом, за який сплачується
єдиний внесок.

Відповідно до частини 3 статті 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування" суми недоїмки
стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням штрафів.

Також, ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. У разі
незгоди з розрахунком суми недоїмки
платник єдиного внеску узгоджує її з
органом Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики. У разі якщо згоди
з органом Пенсійного фонду не
досягнуто, платник єдиного внеску
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею
протягом десяти робочих днів з дня
надходження рішення відповідного
органу Пенсійного фонду або оскаржити
вимогу до органу Пенсійного фонду
вищого рівня чи в судовому порядку.

Аналіз викладеного свідчить, що
вимога, винесена відповідачем
відповідає вимогам законодавства
України, що діяло на момент її
винесення.

У випадках, передбачених підпунктами
"б" та/або "в" цього пункту, вимога
надсилається:платникам, зазначеним у
підпунктах 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2.1 розділу II
цієї Інструкції, протягом п'яти робочих
днів, наступних за календарним місяцем,
у якому виникла або зросла недоїмка зі
сплати єдиного внеску (заборгованість
зі сплати фінансових
санкцій);платникам, зазначеним у
підпунктах 2.1.3 та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II
цієї Інструкції, протягом п'ятнадцяти
робочих днів, наступних за календарним
місяцем, у якому виникла або зросла
недоїмка зі сплати єдиного внеску
(заборгованість зі сплати фінансових
санкцій).

Таким чином, вимога формується на
підставі даних особових рахунків
платників на суму боргу, що перевищує 10
грн і є виконавчим документом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
зазначає, що позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на вищевикладене, постанова
суду ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи
-підприємеця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013р. по
справі № 820/9270/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бондар В.О.Судді
Калитка О.М. Кононенко З.О. Повний
текст ухвали виготовлений 10.03.2014 р.