Справа № 2а-25/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р.
м.Київ
К/800/7266/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя
Голяшкін О.В. (доповідач),

судді
Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

секретар судового засідання -
Антипенко В.В.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
підприємства «Інтерком» на постанову
Зарічного районного суду м.Суми від 16
серпня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 січня 2013 року у справі за позовом
Приватного підприємства «Інтерком»,
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Сумської міської ради, третя особа -
Сумське міське об'єднання громадян
«Гаражно-будівельний кооператив
«Харківський», про визнання
протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2009 року Приватне підприємство
«Інтерком» та Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулись до
суду з позовом до Сумської міської
ради, третя особа - Сумське міське
об'єднання громадян
«Гаражно-будівельний кооператив
«Харківський», в якому просили визнати
протиправним та скасувати рішення від
26 березня 2003 року №374-МР в частині п.7
щодо передачі Сумському міському
об'єднанню громадян
«Гаражно-будівельного кооперативу
«Харківський» земельної ділянки в
АДРЕСА_1.

Постановою Зарічного районного суду
м.Суми від 16 серпня 2012 року, залишеною
без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 січня 2013 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями, Приватне підприємство
«Інтерком» звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
першої та апеляційної інстанції
скасувати, прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

У касаційній скарзі Приватне
підприємство «Інтерком» зазначає про
неправомірність оскаржуваного рішення
в частині передання належної позивачу
на праві користування земельної
ділянки у власність Сумському міському
об'єднанню громадян
«Гаражно-будівельний кооператив
«Харківський».

Заслухавши доповідача, пояснення
представників позивача та третьої
особи, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається із матеріалів
справи, на підставі договору міни від 31
жовтня 2001 року №27/31-10/01, укладеного між
приватним підприємством «Інтерком» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Команія
Інтехсервіс», до позивача перейшло
право власності на незавершений
будівництвом цілісний майновий
комплекс, який знаходиться на
земельній ділянці, визначеній
Державним актом на право постійного
користування землею І-СМ № 002816,
виданого 04 липня 1995 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за №77, за адресою:
АДРЕСА_1.

23 квітня 2002 року вказаний житловий
будинок прийнятий в експлуатацію.
Відповідно до свідоцтва про право
власності на нежитлові приміщення від
25 липня 2002 року ПП «Інтерком» на праві
власності належить нежитлове
приміщення загальною площею 1347,0 кв.м.,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Сумської міської ради від 17
вересня 2002 року майновому комплексу
присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1.

Рішенням Сумської міської ради від 26
березня 2003 року №374-МР (пунктом 7)
земельну ділянку площею 0,0697 га за
адресою: АДРЕСА_1 передано у власність
автогаражному товариству
«Харківський» для гаражного
будівництва.

15 січня 2004 року автогаражному
товариству «Харківський» виданий
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії СМ № 136575,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право власності та
право постійного користування землею
за №53.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПП «Інтерком» суди першої та
апеляційної інстанцій виходили із
правомірності рішення Сумської
міської ради від 26 березня 2003 року
№374-МР в оскаржуваній частині та
відсутності у позивачів будь-яких прав
на земельну ділянку. Судами зазначено,
що на момент прийняття оскаржуваного
рішення позивачем ПП «Інтерком» не
було оформлено право власності або
право користування чи оренди щодо
земельної ділянки, він не звертався до
Сумської міської ради з питанням
виділу чи передачі земельної ділянки у
користування або власність, межі
земельної ділянки не визначались
згідно чинного законодавства та не
встановлювалися в натурі, а тому
говорити про співпадіння земельної
ділянки, переданою у власність третій
особі, та належної позивачу земельної
ділянки немає підстав. Судами також
відхилені доводи позивача щодо його
права на земельну ділянку у розмірах та
межах, визначених Державним актом на
право постійного користування землею,
виданого підприємству «Інтехсервіс»,
при цьому суди послалися на
відсутність у вказаного підприємства
права розпорядження землею.

Колегія суддів вважає, що вказані
висновки судів попередніх інстанції є
передчасними, при вирішенні даного
спору суди неповно встановили
обставини справи та не надали належної
оцінки всім доказам, що містяться у
справі та мають значення для вирішення
спору.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначили, що виділена кооперативу
земельна ділянка частково розташована
на земельній ділянці, яка знаходиться в
користуванні позивачів та є
прибудинковою територією належного
позивачу на праві власності будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

Судами попередніх інстанцій не надано
належної оцінки доводам ПП «Інтерком»
з посиланням на положення ст.30
Земельного кодексу України 1991 року
щодо переходу до нього права на
користування земельною ділянкою в
межах, визначених державним актом від 04
липня 1995 року.

При цьому слід відмітити, що у разі
додержання умов вказаних положень
Земельного кодексу України не
переоформлення позивачем земельної
ділянки та відсутність у нього
правовстановлюючих документів на
землю (державного акту) не обмежує і не
скасовує діючого права користування
земельною ділянкою.

Також, у позовній заяві позивачі
вказували про порушення приписів
ст.ст.41, 82, 128 Земельного кодексу України
та положень ч.3 ст.83 Земельного кодексу
України.

Судами не з'ясовані обставини щодо
фактичних меж земельних ділянок
позивача та третьої особи, не
перевірені доводи позивача щодо
включення частини належної йому
земельної ділянки як прибудинкової
території до земельної ділянки наданої
у власність Гаражно-будівельному
кооперативу «Харківський», а також
щодо правомірності надання земельної
ділянки у власність гаражному
кооперативу як юридичній особі та
передачі земельної ділянки, на якій
знаходиться пожежний проїзд.

Не надано також судами оцінки доводам
позивачів щодо відсутності погодження
меж переданої третій особі земельної
ділянки товариством «Інтехсервіс», а
також правомірності передачі у
власність земельної ділянки, яка
знаходилася у користуванні вказаного
товариства відповідно до Державного
акту на право постійного користування
землею від 04 липня 1995 року серії І-СМ №
002816, без вилучення земельної ділянки та
припинення права постійного
користування.

Відповідно до положень ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, що призвело до
ухвалення рішення, яке не відповідає
вимогам щодо законності та
обґрунтованості і таке неправильне
вирішення справи не може бути усунено
судом касаційної інстанції, рішення
судів попередніх інстанцій підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід
врахувати вищенаведене та прийняти
обґрунтоване та законне рішення за
результатами повного, всебічного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Інтерком» задовольнити
частково.

Постанову Зарічного районного суду
м.Суми від 16 серпня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді