Справа № 2а-11296/10/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
Справа
№ 9104/1074/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
державної податкової інспекції в
Золочівському районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2010 року у справі за позовом
Золочівського міського виробничого
житлово-комунального підприємства до
державної податкової інспекції в
Золочівському районі Львівської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Золочівське міське виробниче
житлово-комунальне підприємства
звернулось в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції в Золочівському
районі Львівської області в якому
просило визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення відповідача №
/1, №/1 та №/1 від 24.11.2010
року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2010
року позовні вимоги задоволено,
скасовано податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Золочівському
районі № /1, №/1 та №/1
від 24.11.2010 року.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції державна податкова
інспекція у Золочівському районі
оскаржила його апеляційному порядку,
вважає, що постанова винесена з
порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
приймаючи оскаржувані податкові
повідомлення-рішення державна
податкова інспекція у Золочівському
районі керувалась виключно
нормативними актами України.

Чинне законодавство чітко визначає
повноваження органу державної
податкової служби по контролю за
своєчасністю та повнотою нарахування
та сплати податків, а також щодо обліку
таких платежів.

Законом України «Про систему
оподаткування» передбачено, що облік
платників податків і зборів
(обов'язкових платежів) здійснюється
органами державної податкової служби
та іншими державними органами
відповідно до законодавства.

Пунктом 5.1. Інструкції «Про порядок
ведення органами державної податкової
служби оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України»,
затвердженої Наказом Державної
податкової адміністрації України від
18.07.2005р. № 276, передбачено, що для
забезпечення контролю за повнотою та
своєчасністю розрахунків платників з
бюджетом за податками, зборами
(обов'язковими платежами) органи
державної податкової служби проводять
оперативний облік надходжень платежів
згідно з кодами бюджетної класифікації
за доходами на підставі документів,
перелічених у розділі 2 цієї
Інструкції.

Суми нарахованих (сплачених) платежів
за результатами документальних та/або
камеральних перевірок, пені та
штрафних (фінансових) санкцій
обліковуються за тими самими кодами
бюджетної класифікації, що й податки,
збори (обов'язкові платежі), за яким
здійснено такі нарахування (сплата).

Вище згаданою інструкцією чітко
визначено порядок реєстрів надходжень
платежів. Реєстри ведуться виключно за
кодами бюджетної класифікації доходів,
контроль за справлянням (стягненням)
платежів за якими покладено на органи
державної податкової служби згідно із
Законом України про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Відповідно до встановленого
законодавством порядку саме органам
державної податкової служби спільно з
органами державного казначейства
проводять зарахування до бюджету
коштів по окремих сумах платежів
(надходжень) на конкретні розрахунки.

Тобто, питання зарахування коштів до
бюджету є виключною компетенцією
державного органу, а не платника
податків, Податковий орган зараховує
платежі до бюджету лише у тому випадку,
якщо вони здійснені правильно, тобто у
встановлені терміни, на визначені
рахунки, у сумі, що відповідає сумі
боргу. Невірно буде вважати, що у
випадку подання позивачем платіжного
доручення несвоєчасно, та не у
встановленому порядку, то податковий
орган має обов'язково зарахувати
платіж у тому порядку, який зручний
платнику, оскільки це б суперечило
законодавству, та власне системі
оподаткування.

Золочівське міське виробниче
житлово-комунальне підприємство має
тривалий борг перед бюджетом, який
погашається по мірі надходження коштів
із зарахуванням їх відповідно до п.3.7
Інструкції «Про порядок нарахування та
погашення пені за платежами, що
контролюються органами ДПС» де
вказано: «якщо платник податків не
сплачує пеню разом із сплатою
податкового боргу (його частини) або не
визначає її окремо у платіжному
документі, то податковий орган у день
надходження від органу державного
казначейства інформації про
зарахування коштів до бюджету, яка
надається відповідно до вимог Порядку
взаємодії між органами Державного
казначейства України та державної
податкової служби України в процесі
виконання державного та місцевих
бюджетів за доходами, затвердженого
наказом Державного казначейства
України та Державної податкової
адміністрації України від 25.04.2002 р. №
74/194-та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.05.2002 р. за № 436/6724,
самостійно здійснює розподіл такої
сплаченої суми на суму, що
спрямовується на погашення такого
податкового боргу (його частини), та
суму, що спрямовується на погашення
пені, нарахованої на суму такого
погашеного податкового боргу (його
частини)...".

Відповідно до п.6.1.7 Інструкції «Про
порядок застосування штрафних
(фінансових) санкцій ОДПС» податкове
повідомлення приймається одне на всю
суму сплаченого (погашеного)
податкового боргу за період від 91
календарного дня до дня фактичного
погашення всієї суми податкового
зобов'язання, незалежно від кількості
випадків сплати за цей період.

Згідно із п.7.7 ст.7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Згідно з пунктом 7.8, статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» оподатковуваним періодом є
один календарний місяць.

Штрафні санкції позивачу нараховані
відповідно з п.п. 5.3.1. п. 5.3. статті 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» де передбачено, що платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, визначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього ж Закону для
подання податкової декларації.

На підставі вище викладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Золочівському районі Львівської
області проведено перевірку
дотримання вимог п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» комунальним підприємством
«Золочівське міське виробниче
житлово-комунальне підприємство» за
результатами якої складено Акт від
15.09.2010 року № 17/15- 213/03348703 згідно якого
встановлено порушення п. 5.3.1 п.5.3 ст. 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», а саме: підприємство сплатило
узгоджену суму податкового
зобов'язання, визначеного у
деклараціях за березень 2010 року та
квітень 2010 року із затримкою, що є від 30
до 90 календарних днів в сумі 27768, 90 грн.,
понад 90 календарних днів в сумі 1197,10
грн. Відповідно податковим органом на
підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» прийнято податкові
повідомлення - рішення від 24.11.2010 року №
/1, № /1, № /1, якими
Золочівському міському виробничому
житлово-комунальному підприємству за
затримку граничного строку сплати
узгодженого податкового зобов'язання
застосовано штраф у розмірі за
платежем податок на додану вартість. В
ході адміністративного оскарження
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно зазначив, що відповідно п.4.1.1
п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, крім випадків,
передбачених підпунктом «г» підпункту
4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї
статті. Податкова декларація, у
відповідності до п. «а» п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
вказаного Закону подається за базовий
податковий (звітний) період, що
дорівнює календарному місяцю (у тому
числі при сплаті місячних авансових
внесків), - протягом 20 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.
Відповідно п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього ж
Закону платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації а у
відповідності до п 5. 1 ст. 5 Закону
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації.

Судом у даній спірній ситуації
встановлено, що податкова декларація з
податку на додану вартість за березень
2010 р. подана позивачем 20.04.2010 року,
декларація з податку на додану
вартість за квітень 2010 р. подана
позивачем 20.05.2010 року. Відповідно до
податкової декларації з податку на
додану вартість за березень 2010 р.
позивачем задекларовано ПДВ в сумі
14240,00 грн., сплачено 11500,00 грн.,
відповідно до податкової декларації з
податку на додану вартість за квітень
2010 р. позивачем задекларовано ПДВ в
сумі 14726,00 грн., сплачено 11500,00 грн.

Згідно п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначено принцип рівності бюджетних
інтересів та установлено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях. Згідно вимог п.п.7.1.1
п.7.7 зазначеної вище статті, джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі отримані від
продажу товарів (робіт, послуг), майна і
немайнових цінностей, випуску цінних
паперів, у тому числі корпоративних
прав, отримані у позику (кредит), а також
з інших джерел з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно п. 6 ст. 7 Закону України «Про
Національний банк України»
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.
Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№ 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

З огляду на викладене суд першої
інстанції вірно вважав,що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику, а
тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням п.п.
16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків. Законом України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків, крім того таких повноважень
не передбачено і Законом України «Про
державну податкову службу». Тому
самостійне зарахування податковим
органом сплачених платником податку
сум у рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

З огляду на вище наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог.

Тому суд апеляційної інстанції вважає,
що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в Золочівському
районі Львівської області - залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2010
року по справі № 2а-11296/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин