Справа № 2-а-463/10 (22ц-1643/11)
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/40503/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Тальнівському районі
Черкаської області про перерахунок
пенсії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_3
на постанову Апеляційного суду
Черкаської області від 28 квітня 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області, у якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив
зобов'язати відповідача провести йому
з серпня 2007 року, перерахунок та
виплату основної та додаткової пенсії
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 09 серпня 2010
року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області здійснити позивачу
перерахунок та виплату державної
пенсії за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01 серпня 2007. У
задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Черкаської області від 28 квітня 2011 року
було змінено рішення суду першої
інстанції. Абзац третій резолютивної
частини рішення викладено в наступній
редакції: «Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_3 державної пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою
не нижче 10 мінімальних пенсій за віком
по першій групі інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 100 % мінімальної
пенсії за віком по першій групі
інвалідності з урахуванням фактично
сплачених сум зазначених видів
державної та додаткової пенсії,
починаючи з 01 серпня 2007 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року по 09 серпня
2010 року». В решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі, ОСОБА_3
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить постанову суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи і відповідно до положень
статті 14 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» його віднесено до осіб
першої категорії, а також визнано
інвалідом І групи.

Відповідно до частини першої статті 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до
категорії 1, які є інвалідами І групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 100 відсотків мінімальної
пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою
статті 54 вище вказаного Закону в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів І
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 10 мінімальних пенсій за
віком.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України
«Про державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»були
внесені зміни, у тому числі до статей 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», які рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп
від 22 травня 2008 року положення пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»були
визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), у зв`язку з чим з
22 травня 2008 року відновлена дія
норм статей 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

В подальшому, зокрема протягом
2009-2010 років, положення статей 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не змінювались і не
конституційними не визнавались.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України в разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суди першої та
апеляційної інстанцій прийшли до
правильного висновку, що при
визначенні розміру пенсії позивачеві
застосуванню підлягають статті 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України, на підставі якої
була нарахована пенсія позивачу,
оскільки остання істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

За таких обставинах правильними є
висновки судів попередніх інстанцій
про те, що позивач має право на
призначення пенсії в розмірі, не
нижчому 10 мінімальних пенсій за віком
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 100
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
випливає, що під час визначення розміру
пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу
їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини третьої
статті 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій,
та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний
розмір пенсії за віком залежить від
нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід
визначати пенсію, виходячи з
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, то в разі збільшення
розміру цього прожиткового мінімуму
перерахунок пенсії позивачеві повинен
проводитись, виходячи з нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, а також
те, що рішення суду першої інстанції
змінене судом апеляційної інстанції,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції у
незміненій частині та постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін, оскільки вони прийняті з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Апеляційного суду
Черкаської області від 28 квітня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: