Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/11577/11

К/9991/12707/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова та ОСОБА_3

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня
2009 року

та постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого
2011 року

у справі № 2а-4327/09/1370

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - Головне
управління Державного казначейства
України у Львівській області

про визнання дій протиправними,
стягнення суми податку з доходів
фізичних осіб, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня
2009 року позовні вимоги ОСОБА_3
(позивач) до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова (відповідач) задоволено. Визнано
дії ДПІ у Сихівському районі м. Львова
щодо заниження суми податку з доходів
фізичних осіб, яка підлягає поверненню
ОСОБА_3, протиправними. Стягнуто з ДПІ у
Сихівському районі м. Львова на користь
ОСОБА_3 податок з доходів фізичних осіб,
який підлягає поверненню, в розмірі 896,58
грн. Зобов'язано Головне управління
Державного казначейства України у
Львівській області застосувати
штрафні санкції до ДПІ у Сихівському
районі м. Львова за несвоєчасне
повернення податку з доходів фізичних
осіб ОСОБА_3 в розмірі 100 відсотків від
суми надміру сплаченого податку
внаслідок застосування позивачем
права на податковий кредит та
перерахувати на її рахунок НОМЕР_1
філії 6319/0097 Ощадного банку України.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 3,40 грн. сплаченого
судового збору.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, третя особа та
відповідач оскаржили його в
апеляційному порядку.

Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 лютого 2011 року
апеляційні скарги ГУДК України у
Львівській області та ДПІ у
Сихівському районі м. Львова
задоволено частково. Постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2009
року в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 про зобов'язання ГУДК
України у Львівській області
застосувати штрафні санкції до ДПІ у
Сихівському районі м. Львова та
сплатити такі санкції на її рахунок
скасовано, прийнято в цій частині нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовлено. Присуджено з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_3 1,70 грн. судового збору. В решті
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2009
року залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач та позивач оскаржили їх в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій ДПІ у Сихівському
районі м. Львова касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, ставиться питання
про скасування постанови Львівського
окружного адміністративного суду від 01
жовтня 2009 року, постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 лютого 2011 року в частині
задоволення позовних вимог та
прийняття нового рішення про повну
відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_3, в поданій касаційній
скарзі, посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить змінити
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2009
року в частині, стягнувши на її користь
штрафні санкції у розмірі 100
відсотків суми надміру сплаченого
податку внаслідок застосування права
на податковий кредит, а також скасувати
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційні скарги слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 05 березня 2009
року позивачем подано до ДПІ у
Сихівському районі м. Львова
декларацію про доходи, одержані з 01
січня по 31 грудня 2008 року, та документи
для отримання податкового кредиту за
результатами звітного податкового 2008
року.

Відповідно до поданих документів
сума загального річного доходу
позивача, зменшена на суму податкового
кредиту в розмірі 9 785,00 грн. (оплата за
навчання доньки в університеті) та на
суму внеску до Пенсійного фонду
України та внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в розмірі
5 977,23 грн., становить 124 517,52 грн.

В свою чергу, відповідач,
враховуючи листи Державної податкової
адміністрації України № 6119/7/17-3117 від 04
квітня 2005 року та № 7494/7/17-0717 від 14
квітня 2007 року, в яких викладено думку
про те, що при проведенні розрахунку
суми податку з доходів фізичних осіб,
яка підлягає поверненню платнику
податку у зв'язку з нарахуванням
податкового кредиту, застосовується
сума нарахованої заробітної плати без
виключення сум внесків до соціальних
фондів, дійшов висновку, що загальний
річний доход позивача в 2008 році склав
130 494,75 грн.

Задовольняючи позов частково, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1.16 статті 1 Закону
України від 22 травня 2003 року №
889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 889-IV) податковий кредит - це
сума (вартість) витрат, понесених
платником податку-резидентом у зв'язку
з придбанням товарів (робіт, послуг) у
резидентів-фізичних або юридичних осіб
протягом звітного року (крім витрат на
сплату податку на додану вартість та
акцизного збору), на суму яких
дозволяється зменшення суми його
загального річного оподатковуваного
доходу, одержаного за наслідками
такого звітного року, у випадках,
визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 3.5 статті 3 Закону №
889-IV при нарахуванні доходів у вигляді
заробітної плати об'єкт оподаткування
визначається як нарахована сума такої
заробітної плати, зменшена на суму
збору до Пенсійного фонду України та
внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, які
відповідно до закону справляються за
рахунок доходу найманої особи.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону № 889-IV
передбачено, що загальний річний
оподатковуваний дохід складається з
суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 Закону № 889-IV до складу
загального місячного оподатковуваного
доходу включаються доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору.

Підпунктом «а» підпункту 5.3.3 пункту 5.3
статті 5 Закону № 889-IV передбачено, що
платник податку має право включити до
складу податкового кредиту звітного
року суму коштів, сплачених на користь
закладів освіти для компенсації
вартості середньої професійної або
вищої форми навчання такого платника
податку, іншого члена його сім'ї
першого ступеня споріднення, але не
більше суми, визначеної у підпункті 6.5.1
пункту 6.5 статті 6 цього Закону, у
розрахунку за кожний повний або
неповний місяць навчання протягом
звітного податкового року.

Такі витрати включаються, зокрема, при
навчанні платника податку або іншого
члена його сім'ї першого ступеня
споріднення - до податкового кредиту
одного з таких членів за їх вибором.

Відповідно до підпункту 6.5.1 пункту 6.5
статті 6 Закону № 889-IV податкова
соціальна пільга застосовується до
доходу, нарахованого на користь
платника податку протягом звітного
податкового місяця як заробітна плата
(інші прирівняні до неї відповідно до
законодавства виплати, компенсації та
відшкодування), якщо його розмір не
перевищує суми, яка дорівнює сумі
місячного прожиткового мінімуму,
діючого для працездатної особи на 1
січня звітного податкового року,
помноженої на 1,4 та округленої до
найближчих 10 гривень.

А відтак, слід визнати обґрунтованим
висновок суду першої інстанції,
підтриманий судом апеляційної
інстанції, про заниження контролюючим
органом суми податку з доходів
фізичних осіб, яка підлягає поверненню
ОСОБА_3, на 896,58 грн.

При цьому колегія суддів погоджується
з доводами Львівського апеляційного
адміністративного суду про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про зобов'язання ГУДК
України у Львівській області
застосувати штрафні санкції до ДПІ у
Сихівському районі м. Львова та
сплатити такі санкції на рахунок
ОСОБА_3, з огляду на те, що ГУДК України у
Львівській області в даній справі
виступає в якості третьої особи, а не
відповідача, що, в свою чергу, виключає
можливість покладення на нього
обов'язку відповідним судовим
рішенням.

Що стосується вимоги касаційної скарги
ОСОБА_3 про стягнення на її користь
штрафних санкцій у розмірі 100 відсотків
суми надміру сплаченого податку
внаслідок застосування права на
податковий кредит, то підстав для її
задоволення не вбачається, оскільки
така вимога не охоплювалась предметом
позовної заяви, поданої ОСОБА_3 до
Львівського окружного
адміністративного суду.

Водночас за правилами частини 3
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може розглядати позовні
вимоги осіб, які беруть участь у справі,
що не були заявлені у суді першої
інстанції.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року такою, що прийнята з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до її
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова та ОСОБА_3
відхилити, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.