Справа № 2а-3802/11/0970
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.
№
9104/76770/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань:
Волошин М.М.

представника позивача - Біян Б.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
Державного міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» та
Державної фінансової інспекції в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 15
лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом Державного
міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» до
Державної фінансової інспекції в
Івано-Франківській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги, -

встановив:

10 листопада 2011 року позивач - ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача - КРУ в
Івано-Франківській області в якому
просив визнати протиправною та
скасувати вимогу відповідача № 09-06-14/6434
від 03.10.2011 року про усунення порушень
виявлених ревізією.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачем
неправомірно складено вимогу про
усунення порушень, виявлених ревізією,
оскільки підприємством не завдано
ніяких збитків. Висновки відповідача
про недоотримання доходів від
паркування та охорони приватних
автомобілів на суму 45689,25 грн, позивач
спростовує тим, що не мав змоги
виконувати умови договорів по
паркуванню та охороні транспортних
засобів, так як частина замовників
відмовилась від таких договорів в
усному порядку, а тому і не вівся
бухгалтерський облік і не складалась
фінансова звітність по даному виду
господарських зобов'язань. Укладення
договорів про надання послуг з
розміщення та утримання
телекомунікаційного обладнання
позивач вважає законним, оскільки до
категорії договорів оренди майна
зазначені правочини не могли
відноситись з тієї причини, що все
майно на даних об'єктах знаходиться у
володінні та користуванні позивача, а
тому не може бути об'єктом оренди.

01.02.2012 року ухвалою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду в
порядку ст. 55 КАС України допущено
заміну відповідача
Контрольно-ревізійне управління в
Івано-франківській області його
правонаступником Державною фінансовою
інспекцією в Івано-Франківській
області.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
15.02.2012 року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправною та скасовано частину 3
«Вимоги про усунення порушень,
виявлених ревізією»
Контрольно-ревізійного управління в
Івано-Франківській області від 03.10.2011
року № 09-06-14/6434. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодилися позивач
(апелянт 1) і відповідач (відповідач 2) та
оскаржили її в апеляційному порядку.

Апелянт 1 вважає, що постанова суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити
повністю. В обґрунтування апеляційних
вимог посилається на те, що суд першої
інстанції безпідставно не прийняв до
уваги доводи позивача про те, що
внаслідок порушення позивачем
(Виконавцем) своїх зобов'язань щодо
надання цілодобових послуг по
паркуванню та охороні автотранспорту,
Замовники в односторонньому порядку
відмовились від прийняття результатів
послуг, що узгоджується з п. 2.4
укладених договорів та ч. 3 ст. 615 ЦК
України.

Апелянт 2 вважає, що оскаржувана
постанова в частині задоволення позову
прийнята з неповним дослідженням
обставин справи, не взято до уваги
факти викладені у запереченні на позов.
Зазначає, що згідно статуту позивача до
переліку послуг, які він надає, не
входять послуги зі строкового
розміщення і утримання
телекомунікаційного обладнання на
об'єктах ДМП та надання у оренду
земельних ділянок. Згідно рішень
Івано-Франківської міської ради Про
місцевий бюджет на 2009-2011 року доходи
від загального фонду міського бюджету
на відповідні роки належить плата за
оренду цілісних майнових комплексів та
іншого майна. Суд першої інстанції не
врахував, що бетонні площадки на яких
розміщені телекомунікаційне
обладнання ТзОВ «Астеліт», які є майном
позивача, яку він фактично надав у
оренду для розміщення
телекомунікаційного обладнання.

Представник позивача у судовому
засіданні свою апеляційну скаргу
підтримав, а апеляційну скаргу
відповідача заперечив.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув. Разом з тим, подав
клопотання про відкладення розгляду
справи на іншу дату, у зв'язку з
неможливістю забезпечити прибуття
представника. Однак, дане клопотання
судом відхилено, оскільки до вказаного
клопотання не надано жодних доказів,
які б підтверджували неможливість
прибуття представника відповідача у
судове засідання.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційні скарги задоволеними бути не
можуть.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
відповідачем проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» за
період з 01.01.2010 р. по 01.07.2011 р., за
результатами якої встановлено ряд
порушень та недоліків, що відображені в
акті ревізії № 06-21/13 від 15.09.2011 року.

На підставі цього акта позивачу
надіслано вимогу про усунення
порушень, виявлених ревізією № 09-06-14/6434
від 03.10.2011 року. Вимогою зазначено, що за
договорами по паркуванню та охороні
автотранспорту шляхом звірення
банківських виписок встановлено
недоотримання доходів від паркування
та охорони приватних автомобілів за 2010
рік та І півріччя 2011 року на суму 45689,25
грн. Також зазначено, що підприємство
внаслідок неправильного
застосовування Методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
комунальної власності територіальної
громади м. Івано-Франківська,
затвердженої рішенням сесії
Івано-Франківської міської ради від
27.04.2007 р. (із змінами від 05.10.2010 року),
неправильно визначено базові
розрахунки використання комунального
майна, що призвело до недоотримання
підприємством та місцевим бюджетом
доходів від ТзОВ «Астеліт» за
жовтень-грудень 2010 року та І півріччя
2011 року в сумі 191092,35 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити в
частині визнання протиправним та
скасування пункту 3 вимоги, що
стосується послуг з розміщення
телекомунікаційного обладнання,
оскільки відповідачем помилково
застосовано методику розрахунку і
порядку використання плати за оренду
об'єктів комунальної власності
територіальної громади міста
Івано-Франківська, так як на земельних
ділянках позивача, де розміщене
телекомунікаційне обладнання не
міститься ніякого майна, що могло б
перебувати в оперативному управлінні
чи господарському віданні
підприємства. Такі розрахунки мали б
проводитись відповідно до Положення
про оренду земельних ділянок у м.
Івано-Франківську та порядку
розрахунку орендної плати за земельні
ділянки. Однак, враховуючи те, що суд не
може переймати на себе функції
відповідача щодо розрахунку суми
матеріальних збитків відповідно до
договорів, що по суті є договорами
оренди земельних ділянок, суд дійшов
висновку, що в даній частині позовні
вимоги підлягають задоволенню. Щодо
пункту 2 вимоги, що стосується надання
послуг по паркуванню та охороні
автотранспорту, то суд першої
інстанції дійшов висновку, що у цій
частині позов задоволеним бути не може,
оскільки факт припинення
правовідносин, згідно з укладеними
договорами про надання послуг, може
підтверджуватись виключно письмово
оформленим документом у вигляді
додатку до договору, який засвідчував
волевиявлення сторін. Вказані договори
не були розірвані в установленому
порядку, а тому зобов'язання за ними не
припиняються.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову щодо скасування п. 2 вимоги, з
огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно розпорядження директора ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
від 02.11.2009 року № 341 (а.с. 42) введена
місячна оплата за стоянку транспортних
засобів на автостоянці «Гірка» по вул.
Дучимінської, 7 в м. Івано-Франківську, у
розмірах: 150 грн, - місячна оплата по
угоді за 1 місяць; 6 грн, - оплата за 1
місце на добу для легкових автомобілів;
8 грн. - оплата за 1 місце на добу для
мікроавтобусів та маловантажних
автомобілів.

Впродовж 2010 року - І півріччя 2011 року
позивачем укладено 36 договорів про
надання послуг по паркуванню та
охороні транспортних засобів на
вищезазначеній автостоянці з місячною
оплатою за 1 місяць в розмірі 150 грн,
згідно реєстру (а.с. 40, 41).

Вказані договори укладались в
письмовій формі у відповідності до
вимог Цивільного кодексу України, один
типовий примірник з яких подано
позивачем та долучено до матеріалів
справи (а.с. 176).

Так, відповідно до п. 6.5 Договору про
надання послуг (а.с. 179), кожна із сторін
має право розірвати цей договір в
одноособовому порядку, попередньо
повідомивши про це другу сторону.

Пунктом 7.4 вищевказаного Договору
передбачено, що додаткові угоди та
додатки до цього договору є його
невід'ємною частиною і мають юридичну
силу у разі, якщо вони викладені у
письмовій формі, підписані сторонами
та скріплені їх печатками.

Згідно із статтею 907 Цивільного кодексу
України договір про надання послуг
може бути розірваний, у тому числі,
шляхом односторонньої відмови від
договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 654 Цивільного
кодексу України, зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Отже, факт припинення правовідносин,
згідно з укладеними договорами про
надання послуг, може підтверджуватись
виключно письмово оформленим
документом письмової форми, який б
засвідчував волевиявлення сторін
договору щодо його розірвання.

Договори про надання послуг по
паркуванню та охороні автотранспорту,
які укладались між позивачем та
фізичними особами не були розірвані у
відповідності до умов договору та норм
Цивільного кодексу України, а тому
зобов'язання за ними не припинялись.
Відтак висновки відповідача, викладені
в оскаржуваній вимозі про усунення
порушень, виявлених ревізією, в частині
недоотримання позивачем доходів від
паркування та охорони приватних
автомобілів на суму 45689,25 грн, є
правомірними та такими, що
підтверджуються встановленими
обставинами в справі.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позовні вимоги в частині визнання
протиправною та скасування п. 2 вимоги
про усунення порушень, виявлених
ревізією є безпідставними та
задоволеними бути не можуть.

Щодо пункту 3 вимоги № 09-06-14/6434 від 03.10.2011
року, що стосується надання послуг з
розміщення телекомунікаційного
обладнання, суд апеляційної інстанції
зазначає наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» цей Закон, зокрема, регулює
організаційні відносини, пов'язані з
передачею в оренду майна державних
підприємств, установ та організацій,
підприємств, заснованих на майні, що
належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності
(далі - підприємства), їх структурних
підрозділів, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності.

Статтею 2 цього Закону визначено
об'єкти оренди, зокрема, цілісні
майнові комплекси підприємств, їх
структурних підрозділів (філій, цехів,
дільниць); нерухоме майно (будівлі,
споруди, нежитлові приміщення) та інше
окреме індивідуально визначене майно
підприємств.

Відповідно до п. 1.2 Методики розрахунку
і порядку використання плати за оренду
комунальної власності територіальної
громади м. Івано-Франківська,
затвердженої рішенням сесії
Івано-Франківської міської ради від
27.04.2007 року (із змінами від 05.10.2010 року),
ця методика встановлює порядок
розрахунку та використання орендної
плати за оренду об'єктів комунальної
власності територіальної громади м.
Івано-Франківська, у тому числі:
нежитлових будівель (споруд, приміщень)
та іншого індивідуально визначеного
майна (об'єкти оренди).

Згідно п. 2.1 Положення про оренду
об'єктів комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська затвердженого
рішенням Івано-Франківської міської
ради «Про внесення змін до нормативних
актів з питань оренди об'єктів
комунальної власності територіальної
громади м.Івано-Франківська» від 27.04.2007
року, об'єктами оренди за цим
Положенням, зокрема, є нежитлові
будівлі (споруди, приміщення) та інше
індивідуально визначене майно, які
перебувають в оперативному управлінні
або господарському віданні
підприємств, установ і організацій
комунальної власності міста, якщо такі
будівлі (споруди, приміщення) та інше
індивідуально-визначене майно не
використовуються згідно із статутними
завданнями даних підприємств, установ
і організацій.

З наведених вище приписів можна дійти
висновку, що об'єктами оренди
комунального майна, зокрема, є:
комунальні цілісні майнові комплекси,
нерухоме майно, яке не
використовуються згідно із статутними
завданнями комунальних підприємств, а
також інше майно, яке є
індивідуально-визначеним.

Із долучених до матеріалів справи,
зокрема, фотокопій з місця
розташування телекомунікаційного
обладнання (а.с. 177-213) суд вбачає, що таке
обладнання, зокрема, розміщене на
димоходах котелень. При цьому, вказані
димоходи позивачем продовжують
використовуватись за призначенням, а
саме: виведення диму з котелень, тобто
згідно статутної діяльності
(теплопостачання). Вказані димоходи
котелень не вибули з користування
позивача. При цьому, виходячи з
законодавчих принципів, за договором
оренди передбачається передача майна
наймачеві у користування та володіння
(ст. 765 ЦК України). Тобто, передавши
наймачу майно, орендодавець
позбавляється права користування цим
майном протягом дії договору. Однак, у
розглядуваному випадку, майно не
вибуло з володіння та користування
позивача, а навпаки використовується
за безпосереднім його призначенням. Це
підтверджується також тим, що у п. 1.5
договорів про надання послуг (а.с. 83-137)
визначено, що до Замовника не
переходить право володіння,
користування чи розпорядження місцем
розміщення обладнання.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
зазначає, що предметом цих договорів,
окрім розміщення телекомунікаційного
обладнання, також є послуги з його
утримання, термінового сповіщення
Замовника про будь-яке виявлення
порушення нормального стану чи роботи
об'єкта розміщення, термінового
сповіщення правоохоронних органів та
Замовника про нанесення пошкоджень
обладнанню з боку третіх осіб. Згідно п.
5 Договорів, протягом строку дії
договору Виконавець слідкує за
зовнішнім виглядом об'єкту розміщення.
Утримання обладнання полягає, зокрема,
у охороні та догляду суміжної за місцем
розташування території.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з доводами апелянта 2 про
те, що розміщення контейнерів з
телекомунікаційним обладнанням має
місце на бетонних площадках, які є
власністю позивача, а тому надання
цього майна у користування ТзОВ
«Астеліт» під розміщення
телекомунікаційного обладнання,
охоплюється договором оренди
комунального майна.

Як вбачається із фотокопій з місця
розташування телекомунікаційного
обладнання (а.с. 177-213), контейнери з
телекомунікаційним обладнанням
розміщені на бетонних блоках та
металевих балках.

Виходячи з положень ст. 2 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» та ст. 760 ЦК України, майно може
бути предметом договору оренди
комунального майна, тільки за умови, що
воно індивідуально визначене.

Згідно статті 184 ЦК України річ є
визначеною індивідуальними ознаками,
якщо вона наділені тільки їй
властивими ознаками, що відрізняють її
з-поміж однорідних речей,
індивідуалізуючи її. Речі, визначені
індивідуальними ознаками, є
незамінними. Річ є визначеною родовими
ознаками, якщо воно має ознаки,
властиві усім речам того ж роду, та
вимірюється числом, вагою, мірою. Річ,
що має лише родові ознаки, є замінною.

Оскільки, бетонні блоки та металеві
балки на яких розміщені контейнери з
телекомунікаційним обладнанням, не є
індивідуально визначеним майном, тому
такі не можуть бути предметом договору
оренди комунального майна.

Поряд з цим, суд першої інстанції
помилково зазначив у цій ситуації, між
позивачем та ТзОВ «Астеліт» фактично
мають місце правовідносини з оренди
землі, оскільки як вбачається із
наявних у матеріалах справи державних
актів (а.с. 56-76), земельні ділянки
позивачу належать на праві
користування, а не на праві власності.

Згідно статті 4 Закону України «Про
оренду землі» орендодавцями земельних
ділянок, що перебувають у комунальній
власності, є сільські, селищні, міські
ради в межах повноважень, визначених
законом.

Таким чином, позивач не вправі
розпоряджатися землями, які йому
передані за рішенням
Івано-Франківської міської ради на
праві користування та не може
виступати орендодавцем.

Поряд з цим, такі висновки суду першої
інстанції не вплинули на правильність
вирішення справи, оскільки суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що у цій ситуації відсутні
правовідносини з оренди комунального
майна, а тому безпідставним є
застосування «Методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
комунальної власності територіальної
громади м. Івано-Франківська»,
затвердженої рішенням сесії
Івано-Франківської міської ради від
27.04.2007 р. (із змінами від 05.10.2010 року), що
призвело до помилкового визначення
суми недоотриманого доходу за
жовтень-грудень 2010 року та 1 півріччя 2011
року в розмірі 191092,35 грн.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано частково
задовольнив позовні вимоги, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційні скарги Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» та
Державної фінансової інспекції в
Івано-Франківській області - залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2012
року у справі № 2а-3802/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
складення її у повному обсязі може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
А.Р. Курилець

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та
підписана 28.02.2014 року.