Справа № 581/712/13-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 р.Справа № 581/712/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Липоводолинського районного суду
Сумської області від 14.01.2014р. по
справі № 581/712/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Голови Синівської сільської ради
Липоводолинського району Сумської
області Гайдабури Анатолія Івановича

про зобов'язання вчинити дії по виплаті
допомоги на поховання,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до голови Синівської
сільської ради Липоводолинського
району Сумської області Гайдабури
Анатолія Івановича, в якому, з
урахуванням уточнень до позовних
вимог, прийнятих судом, просила суд
затребувати від голови сільської ради
Гайдабури А.І. оригінали заяв позивачки
від 01.03.2011 року та від 10.05.2012 року;
затребувати оригінали відповідей на
дані заяви; з'ясувати, які документи
потрібні для отримання допомоги на
поховання; з'ясувати, чи втрачено право
позивача на отримання допомоги на
поховання.

Постановою Липоводолинського
районного суду Сумської області від
14.01.2014 року по справі № 581/712/13-а
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
голови Синівської сільської ради
Липоводолинського району Сумської
області Гайдабури Анатолія Івановича
про зобов'язання вчинити дії по виплаті
допомоги на поховання.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції постанову
Липоводолинського районного суду
Сумської області від 14.01.2014 року
скасувати, прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_1 є рідною матір'ю ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у 21-річному віці в
с.Подільки ОСОБА_3 помер (а.с.48).

01 листопада 2010 року позивач ОСОБА_1
отримала відповідь на її письмове
звернення за підписом заступника
голови Липоводолинської РДА Легуші
І.Ф., в якому зазначалося про виплату
допомоги на поховання її сина ОСОБА_3
органами місцевого самоврядування
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 99 від 31 липня 2007
року, якою затверджено Порядок надання
допомоги на поховання деяких категорій
осіб виконавцю волевиявлення
померлого або особі, яка зобов'язалася
поховання померлого, оскільки її син не
працював, не отримував пенсії, не
перебував на обліку в центрі
зайнятості як такий, що шукає роботу,
однак надавав соціальні послуги по
догляду за інвалідом відповідно до
Закону України «Про соціальні послуги»
(а.с.23).

01 березня 2011 року позивачка, як мати
померлого сина ОСОБА_3, звернулася із
письмовою заявою до відповідача про
виплату допомоги на поховання її сина
відповідно до Порядку надання допомоги
на поховання деяких категорій осіб
виконавцю волевиявлення померлого або
особі, яка зобов'язалася поховати
померлого, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 99 від 31
липня 2007 року (а.с.45). При цьому, до заяви
додавалися такі документи: фотокопія
паспорту позивачки та її
ідентифікаційного коду, фотокопії
свідоцтва про смерть її сина та довідки
Подільківської сільської ради
Липоводолинського району Сумської
області про понесення нею витрат на
поховання її сина ОСОБА_3

14 березня 2011 року відповідач надав
письмову відповідь позивачці про те, що
для вирішення питання виплати їй
допомоги на поховання її сина їй
необхідно надати наступний перелік
документів: оригінал довідки про
проведення поховання особи, оригінал
довідки на поховання з Синівської
сільської ради, яка видавалася разом із
свідоцтвом про смерть, копію першого та
останнього аркушів трудової книжки
ОСОБА_3, довідку з сільської ради про те,
що ОСОБА_3 не працював, довідку
Пенсійного фонду про отримання пенсії
та довідку з місцевого центру
зайнятості про те, чи перебував він на
обліку як безробітній (а.с.43).

15 квітня 2011 року позивачка додатково
подала Синівській сільській раді в
оригіналах довідку керівника органу
реєстрації актів цивільного стану
Синівської сільради від 16 вересня 2010
року № 36 про місце й час смерті ОСОБА_3 і
номер актового запису про його смерть,
від управління праці та соціального
захисту населення Липоводолинської
РДА від 03 березня 2011 року № 524 про
отримання ОСОБА_3 в період часу з 27
травня по 05 вересня 2010 року
компенсаційних виплат за надання
соціальних послуг), від Подільківської
сільської ради Липоводолинського
району Сумської області № 283 від 20
жовтня 2010 року про те, що ОСОБА_1 провела
поховання свого сина на території
зазначеної сільської ради, від
Липодолинського районного центру
зайнятості від 14 квітня 2011 року про
неперебування ОСОБА_3 протягом 2010 року
на обліку в цій установі як шукаючого
підходящу роботу (а.с.39,41,42,44).

10 травня 2012 року позивачка вдруге
письмово звернулася до відповідача із
заявою про надання вмотивованої
відповіді щодо невиплати їй допомоги
на поховання, про що зазначалося нею у
заяві від 01 березня 2011 року.

На вказане звернення позивачці 30
травня 2012 року надано відповідь про те,
що перелік документів необхідних для
виплати допомоги на поховання її сина
вказано у відповіді Синівської
сільради від 14 березня 2011 року, і через
неподання усіх документів виплата
вищевказаної допомоги станом на день
надання цієї відповіді не проведена
(а.с.38,40).

02 вересня 2013 року позивачка втретє
письмово звернулась до відповідача із
заявою, в якій зазначала про те, що
увесь необхідний пакет документів для
виплати допомоги на поховання її сина
нею подано 01 березня 2011 року, а тому
порушувала питання щодо повторної
виплати зазначеної вище допомоги або
надання вмотивованої відповіді про
відмову у її виплаті. На дане письмове
звернення 13 вересня 2013 року відповідач
надав відповідь-роз'яснення про
неповне подання усіх необхідних
документів при зверненні до Синівської
сільської ради (а.с.24, 49, 50).

Також, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено в суді
апеляційної інстанції, що станом на 13
січня 2014 року допомога на поховання
сина позивачки ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, є невиплаченою.

Не погодившись з такими діями
відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду
з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не виконано умов для
отримання допомоги на поховання її
сина, оскільки не надала усіх
необхідних документів на
підтвердження ряду обставин, достатніх
для прийняття рішення про виплату
такої допомоги, а також з того, що
відповідач у спірних відносинах не
допустив порушення прав позивачки,
діяв правомірно та добросовісно.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

У відповідності до ч.1 ст.11 Закону
України «Про поховання та похоронну
справу» (далі-Закон) поховання
померлого покладається на виконавця
волевиявлення померлого.

Якщо у волевиявленні померлого немає
вказівки на виконання волевиявлення чи
в разі відмови виконавця від виконання
волевиявлення померлого поховання
померлого здійснюється чоловіком
(дружиною), батьками (усиновителями),
дітьми, сестрою, братом, дідом або
бабою, онуком (правнуком), іншою особою,
яка зобов'язалася поховати померлого.

Згідно з цією нормою закону позивачка,
як рідна матір, зобов'язувалася
поховати свого сина ОСОБА_3 В
матеріалах справи відсутні
документальні підтвердження
волевиявлення ОСОБА_3 на випадок його
смерті щодо проведення його поховання
певною особою.

Як визначено у п.4 ч. 5 ст. 8 Закону
України «Про поховання та похоронну
справу» та п.п. 4 п. «а» ч.1 ст. 34 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
України» виключно до відання
виконавчих органів сільських рад
віднесені питання щодо надання за
рахунок коштів місцевих бюджетів
допомоги на поховання померлих
громадян в інших випадках,
передбачених законодавством.

Нормами ст. 13 Закону України «Про
поховання та похоронну справу»
передбачено механізм реалізації права
виконавця волевиявлення померлого або
особою, яка зобов'язалася поховати
померлого, на отримання допомоги на
поховання.

Так, розмір допомоги на поховання та
порядок її надання особі, яка
зобов'язалася поховати померлого,
встановлює Кабінет Міністрів України,
якщо інше не передбачено законом. При
цьому, розмір допомоги на поховання не
може бути меншим за розмір, визначений
Кабінетом Міністрів України.

На день розгляду даної справи
спеціального закону та підзаконного
нормативно-правового акту, які б
визначили розміри такої допомоги, не
прийнято.

Порядок надання допомоги на поховання
деяких категорій осіб виконавцю
волевиявлення померлого або особі, яка
зобов'язувалася поховати померлого,
затверджено Постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року №
99, прийнятою на виконання ст.13 Закону
України «Про поховання та похоронну
справу» (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 1 вказаного Порядку визначено
перелік осіб, у випадку смерті яких
особам, які зобов'язувалися їх
поховати, виплачується вищевказана
допомога.

Зокрема, відповідно до пп.4 п.1 Порядку
останнім визначено механізм надання
допомоги на поховання померлої особи,
яка не досягла пенсійного віку та на
момент смерті не працювала, не
перебувала на службі, не зареєстрована
у центрі зайнятості як безробітна.

Пунктами 2,3 Порядку у взаємозв'язку з
підпунктами 1-5 пункту першого Порядку
передбачено умови надання
вищевказаної допомоги та з їх змісту
випливає узагальнений перелік
відповідних документів для надання
такої виплати.

Так, відповідно до п.2 Порядку допомога
на поховання померлої особи з числа
тих, що зазначені у пункті 1 цього
Порядку, надається за останнім місцем
її проживання з коштів місцевого
бюджету на підставі заяви, паспорта чи
іншого документа, що посвідчує особу
виконавця волевиявлення померлого або
особи, яка зобов'язалася поховати
померлого, та довідки про смерть у
розмірі, встановленому органом
місцевого самоврядування виходячи з
вартості ритуальних послуг.

Допомога на поховання надається в день
звернення за нею протягом шести
місяців після смерті особи у розмірі,
встановленому на день смерті.

Отже, як вбачається зі змісту наведених
норм, для отримання допомоги в
обов'язковому порядку заявнику, який
зобов'язувався поховати померлого,
необхідно надати: заяву, паспорт чи
інший документ, що засвідчує цю особу,
довідку про смерть особи, документи в
підтвердження вартості наданих
ритуальних послуг, а також додатково
документи на підтвердження належності
померлої особи до однієї з п'яти
категорій осіб, визначених у
підпунктах 1-5 пункту першого цього
Порядку (в даному випадку, документи
про те, що померла особа не досягла
пенсійного віку, на момент смерті не
працювала і не перебувала на обліку в
центрі зайнятості як безробітна).

Крім цього, обов'язково дії щодо
звернення до органу місцевого
самоврядування потрібно вчинити
заявнику за останнім місцем проживання
особи до її смерті та виключно в межах
шести місяців після смерті останньої.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, з огляду на п.п.2, 3 Порядку
для реалізації права на отримання
вищевказаної допомоги заявник, який
поховав певну особу, зобов'язаний
особисто та одноразово звернутися із
заявою та із усіма необхідними й
самостійно зібраними документами до
відповідної ради (її виконавчого
органу) для надання вищевказаної
допомоги у межах шестимісячного
терміну після смерті особи, зазначеної
в одному із підпунктів 1-5 пункту 1
вказаного Порядку, оскільки додаткове
подання заявником чи збирання
відповідним органом місцевого
самоврядування документів з метою
призначення зазначеної допомоги
вказаним порядком не передбачено.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, позивачка при зверненні 01
березня 2011 року до відповідача із
заявою про надання допомоги на
поховання з посиланням на норми
вищевказаного Порядку, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 липня 2007 року № 99, не подала
документів на підтвердження вартості
наданих ритуальних послуг, про
необхідність надання яких прямо
вказано у п.2 Порядку, та додатково
документально не підтвердила
належність її померлого сина ОСОБА_3 до
категорій осіб, вказаних у п.п.1-5 пункту
1 вищевказаного Порядку, зокрема, його
зайнятість чи непрацевлаштованість,
наявності чи відсутності у нього
статусу аспіранта, студента вищого
навчального закладу, перебування на
службі чи на обліку в центрі зайнятості
в якості безробітного тощо.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
подання позивачкою в подальшому 15
квітня 2011 року додаткових документів
для призначення вищевказаної допомоги,
юридичного значення вже не мало, з
огляду на встановлену Порядком
процедуру звернення за її виплатою.

Отже, позивачка, первісно реалізуючи
своє право на отримання допомоги на
поховання її сина, не дотрималася усіх
необхідних умов для цього, визначених
Порядком, оскільки документально на
підтвердила ряд обставин, достатніх
для прийняття виконавчим комітетом
Синівської сільської ради рішення про
призначення їй допомоги.

Таким чином, при неподанні позивачкою
всіх необхідних документів для
призначення допомоги на поховання її
сина в межах шестимісячного терміну,
право на таку допомогу після спливу
зазначеного терміну, слід вважати
таким, що не може бути реалізованим.

Колегія суддів зауважує, що позивачка
не була позбавлена можливості протягом
більш ніж п'ятимісячного терміну після
смерті її сина звернутися
безпосередньо до Синівської сільської
ради чи інших вищестоящих органів
місцевого самоврядування за
роз'ясненнями з приводу уточнення
усього необхідного переліку
документів для виплати вищевказаної
допомоги з метою уникнення даного
адміністративного спору. Однак, ОСОБА_1
звернулася до відповідача за чотири
дні до закінчення шестимісячного
терміну після смерті її сина із заявою,
до якої не було додано усіх необхідних
документів.

Разом з цим, позивачка зверталася
протягом вказаного вище строку до
місцевого органу виконавчої влади в
особі Липоводолинської
райдержадміністрації, до компетенції
якого в силу закону не віднесено
питання надання вищевказаної допомоги.

Між тим, з відповіді, наданої
заступником Липоводолинської РДА
Легушею І.Ф., вбачається, що позивач
була поінформована про те, що її син
надавав соціальні послуги по догляду
за інвалідом, однак не працював, не
отримував пенсії, не перебував на
обліку в центрі зайнятості, як такий, що
шукає роботу, з посиланнями на
підзаконний нормативний акт, який
регулює виплату такої допомоги.

Тобто, позивачці ще у листопаді 2010 року
повідомлялося про фактичне віднесення
її сина до категорії осіб, визначеної у
підпункті 4 пункту першого
вищевказаного Порядку, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 липня 2007 року № 99, і вона
відповідно мала можливість самостійно
зібрати документи в підтвердження
вказаних обставин.

Слід відмітити, що даний
адміністративний позов заявлений
позивачем саме до голови Синівської
сільської ради Липоводолинського
району Сумської області Гайдабури
Анатолія Івановича, а не до
відповідного виконавчого комітету
Синівської сільської ради
Липоводолинського району Сумської
області.

У відповідності до ч.ч.1, 3 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» сільський голова є головною
посадовою особою територіальної
громади відповідного села, очолює
виконавчий комітет відповідної
сільської ради, головує на її
засіданнях.

Як встановлено частиною 1 статті 16
вказаного закону, органи місцевого
самоврядування є юридичними особами і
наділяються за цим законом та іншими
законами України власними
повноваженнями, в межах яких діють
самостійно і несуть відповідальність
за свою діяльність відповідно до
закону.

Частиною першою ст. 10 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
сільські ради віднесено до органів
місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, вказаним вище та
іншими законами України.

Згідно з підпунктом 4 пункту «а»
частини 1 статті 34 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» саме
до компетенції виконавчих органів
сільських рад належать самоврядні
повноваження щодо подання допомоги на
поховання громадян у випадках,
передбачених законодавством.

З огляду на наведене, колегія суддів
зазначає, що прийняття рішення про
виплату допомоги на поховання померлих
осіб на території Синівської сільради,
це питання віднесено до повноважень
виконавчого комітеті цієї ради, а не
голови Синівської сільської ради
Липоводолинського району Сумської
області. А відтак, відповідачем не було
допущено порушення прав позивачки на
отримання вказаної допомоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про
безпідставність витребування
відповідачем додаткових документів,
які не передбачені Порядком, оскільки
саме такі документи (копія трудової
книжки, довідка з сільської ради про те,
що ОСОБА_3 не працював, довідка з
органів Пенсійного фонду України про
отримання (неотримання) ним пенсії)
дозволяють віднести сина позивачки до
категорії осіб, на поховання яких може
бути виплачена допомога, а тому за
відсутності таких документів вказана
допомога не може бути виплачена. Крім
того, як зазначалось вище, позивачем не
надано довідки про вартість ритуальних
послуг, яка у відповідності до п.2
Порядку є підставою для визначення
розміру допомоги.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги про те, що судом першої
інстанції не було розглянуто позовних
вимог про витребування у відповідача
відповідей на звернення позивачки,
оскільки такі вимоги до суду першої
інстанції ОСОБА_1 заявлені не були.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
належним способом захисту прав
позивача у спірних відносинах є
зобов'язання нарахувати та виплатити
допомогу, а не витребування відповідей
на звернення позивачки.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
підтверджує, що при прийнятті судового
рішення у справі суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Липоводолинського районного
суду Сумської області від 14.01.2014р. по
справі № 581/712/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.