Справа № К/9991/12314/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/12314/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівВасильченко Н.В.
Чумаченко Т.А. провівши у касаційному
порядку попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
заступника прокурора Голосіївського
району м. Києва в інтересах держави в
особі Київського міського відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності до
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 про
стягнення штрафних санкцій за
касаційною скаргою суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи (далі - СПД ФО) ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 грудня 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року заступник прокурора
Голосіївського району м. Києва в
інтересах держави в особі Київського
міського відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності в Окружному
адміністративному суді м. Києва
пред'явив позов до СПД ФО ОСОБА_4 про
стягнення штрафних санкцій.

Просив стягнути з відповідача на
користь Київського міського
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності штрафні санкції у сумі 2
340,98 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
грудня 2010 року, залишеною без зміни
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року, позовні вимоги заступника
прокурора Голосіївського району м.
Києва задоволено.

Стягнуто з СПД ФО ОСОБА_4 на користь
Київського міського відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності суму
заборгованості зі сплати страхових
внесків у розмірі 2340,98 грн.

СПД ФО ОСОБА_4, не погоджуючись з
рішеннями судів попередніх інстанцій,
подала касаційну скаргу, в якій просить
їх скасувати в частині стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за період з 10 грудня 2003 року по
31 грудня 2004 року та з 07 вересня 2005 року.

Вважає рішення такими, що постановлені
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скар га СПД ФО

ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з
огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
зареєстрована суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою Голосіївською районною у м.
Києві державною адміністрацією 27
травня 1999 року та взята на облік у
Голосіївській міжрайонній виконавчій
дирекції Київського міського
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності як платник страхових
внесків.

З урахуванням результатів перевірки
виплати СПД ФО ОСОБА_4 коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, акт від 30 липня
2010 року № 600, та на підставі пункту 1
статті 23 Закону України від 18 січня 2001
року № 2240-ІІІ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
рішенням Виконавчої дирекції
Київського міського відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 19 серпня 2010
року № 107, визначено до сплати страхові
внески у сумі 1221,32 грн., нарахована пеня
у сумі 509,00 грн. та штраф у розмірі 610,66
грн. за несвоєчасну сплату страхових
внесків у розмірі 50 відсотків сум
належних до сплати страхових внесків
на загальну суму 2 340,98 грн.

Вказане рішення СПД ФО ОСОБА_4 не
оскаржувалося.

Суди першої та апеляційної інстанції,
задовольняючи позов у цій справі
виходили із того, що страхові внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не входять до
системи оподаткування, на них не
поширюється податкове законодавство
та іншим законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати. Обов'язок
сплачувати страхові внески на
загальнообов'язкове соціальне
пенсійне страхування не зумовлюється
статусом платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Така правова позиція судів є
правильною з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 23 пункті 1 статті 14
Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року № 13-92 "Про прибутковий
податок з громадян" платник
фіксованого податку, особи, які
перебувають з ним у трудових
відносинах, а також члени його сім'ї,
які беруть участь у підприємницькій
діяльності, звільняються від сплати
нарахувань на фонд оплати праці,
відрахувань та зборів на будівництво,
реконструкцію, ремонт і утримання
автомобільних доріг загального
користування України, встановлених
відповідно до Закону України "Про
джерела фінансування дорожнього
господарства України", податку на
промисел, збору до Фонду для здійснення
заходів щодо ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та
соціального захисту населення, збору
на обов'язкове соціальне страхування,
збору до Фонду України соціального
захисту інвалідів, а також придбання
торгового патенту згідно із Законом
України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

Відповідно до частини першої статті 22
Закону України від 18 січня 2001 року

№ 2240-ІІІ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
платниками страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, є страхувальники та
застраховані особи.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що при наявності
протиріч вказаних нормативних актів
слід застосовувати
нормативно-правовий акт, який
прийнятий в часі пізніше, а саме Закон
України від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням".

Згідно з розрахунком заборгованість
відповідача зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
складає 2 340,98 грн.

Судові рішення є законними і
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги правильність
висновку судів першої та апеляційної
інстанції не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки судами першої та апеляційної
інстанції не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень, то підстав для їх скасування чи
зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_4 залишити без задоволення,
а оскаржувані постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
грудня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2011 року у справі за позовом
заступника прокурора Голосіївського
району м. Києва в інтересах держави в
особі Київського міського відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності до
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 про
стягнення штрафних санкцій - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Васильченко Н.В.

Чумаченко Т.А.