Справа № 9101/170385/2011
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. справа 2а/0470/2876/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючий
суддя Суховаров А.В. (доповідач)

судді Ясенова Т.І.
Головко О.В.

при секретарі Троянові
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Ленінському
районі м.Дніпропетровська на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.07.2011 у
справі за адміністративним позовом
Колективного підприємства
«Дніпропетровська автобаза №1» до
Державної податкової інспекції в
Ленінському районі м.Дніпропетровська
про визнання дій протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Колективне підприємство
«Дніпропетровська автобаза №1» 09.03.2011
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в Ленінському
районі м.Дніпропетровська, в якому
просить визнати протиправними дії по
складанню акту перевірки, скасувати
акт перевірки, скасувати податкове
повідомлення-рішення №/0 від
22.02.2011 про податкове зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 3212гр50коп та
податкове повідомлення-рішення №00002802/0
від 22.02.2011 про податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 2570гр
(ас2,7,41,67).

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.07.2011 позов задоволений частково.
Скасовані податкові
повідомлення-рішення, в решті позовних
вимог відмовлено (ас134).

В апеляційній скарзі податкова
інспекція просить постанову суду
скасувати та повністю відмовити в
задоволенні позову. Вказує на
нікчемність правочину між КП
«Дніпропетровська автобаза №1» і ТОВ
«С.Дж.Р.Груп» оскільки останнє створене
як фіктивне підприємство та директор
притягнути до кримінальної
відповідальності за частиною 5 статті
191 КК України (ас142,151).

Перевіривши законність і
обгрунтованість постанови суду,
заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно акту №2832/231/01236288 від 31.12.2010
невиїзної документальної перевірки КП
«Дніпропетровська автобаза №1» за
березень 2009 року, проведеної ДПІ в
Ленінському районі м.Дніпропетровська,
до складу податкового кредиту
включений податок на додану вартість в
сумі 2056гр по взаємовідносинам з ТОВ
«С.Дж.Р.Груп». Однак згідно матеріалів
ДПІ в Печерському районі м.Києва,
керівник підприємства надав свій
паспорт для перереєстрації, та
отримував лише кошти від невідомих
осіб, ніяких бухгалтерських і
господарських документів не
підписував. На підприємстві відсутні
трудові ресурси, складські приміщення,
транспортні засоби. Взаємовідносини
ТОВ «С.Дж.Р.Груп» з контрагентами є
фіктивними, отримання продукції та
послуг не підтверджується (ас10,47,87).

ДПІ в Ленінському районі
м.Дніпропетровська 22.02.2011 прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток
основний платіж 2570гр, штрафні санкції
642гр50коп, всього 3212гр50коп; та податкове
повідомлення-рішення №00002802/0, яким
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість основний
платіж 2056гр, штрафні санкції 514гр,
всього 2570гр (ас69,70,99).

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», який діяв на час спірних
правовідносин, об'єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму
валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2.1 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», валові витрати
виробництва та обігу це сума будь-яких
витрат платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду в зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, втому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пункту 5.11 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені в цьому Законі, не
дозволяється.

Відповідно до пункту 11.2.1 статті 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», датою
збільшення валових витрат виробництва
(обігу) вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платнику
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Відповідно до пункту 1.7 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість», який діяв на час спірних
правовідносин, податковий кредит це
сума, на яку платник податків має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість», бюджетне відшкодування це
сума, що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету в зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим законом.

Відповідно до пункту 7.4.1 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно договору від 02.03.2009, ТОВ
«С.Дж.Р.Груп» взяло на себе зобов'язання
виконати технічне обслуговування
електричних мереж в будівлі КП
«Дніпропетровська автобаза №1» за
узгодженим кошторисом (ас16-20,53-57,107-114).
Виконання робіт підтверджено актом
прийомки виконаних підрядних робіт за
березень 2009 року (ас21,58,115), податковою
накладною (ас25,62,121,127) та перерахунком
12336гр в тому числі ПДВ 2056гр (ас125).

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Податкова інспекція не заперечує
виконання робіт в будівлі позивача в
межах господарської діяльності
платника податків.

Відповідно до частини 4 пункту 5.3.9
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пункту 7.4.5 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку в
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Відповідно до пунктів 7.5, 7.5.1
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Представлена податкова накладна
оформлена відповідно до статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність», пункту 7.2.1 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість». Сплачений податок на додану
вартість правомірно віднесений до
складу податкового кредиту у
відповідності до пунктів 7.5, 7.5.1 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», а витрати віднесені до
складу валових у відповідності до
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».
Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції правильно керувався
переліченими нормами.

Стосовно доводів апеляційної
скарги про нікчемність правочину, то
відповідно до статті 204 ЦК України,
правочин є правомочним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України
№742/11/13-11 від 02.06.2011, податкові органи не
позбавлені права звернутися до
адміністративного суду з вимогою про
визнання недійсним правочину,
укладеного з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину, як це
передбачено частиною 3 статті 228 ЦК
України.

Скасовуючи податкові
повідомлення-рішення, окружний суд
правильно виходив з положень пунктів
7.2.3, 7.2.6 статті 7 Закон України «Про
податок на додану вартість»,
відповідно до яких для одержання
бюджетного відшкодування платник
податків повинен заплатити податок на
додану вартість у ціні товару
постачальникам продукції, виконавцям
робіт, що позивачем і було зроблено.

Податковим законодавством не
передбачено підтвердження сплати ПДВ
по ланцюгу поставок. Відповідно до
пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про
податок на додану вартість», платник
податку це особа, яка згідно з цим
законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України. Відповідно до
пунктів 7.3, 7.3.1 Закону України «Про
податок на додану вартість», датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг) , що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку. Відповідно до пункту 10.2 статті
10 Закону України «Про податок на додану
вартість», платники податку, визначені
у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1
цієї статті, відповідають за
дотримання достовірності та
своєчасності визначення сум податку, а
також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до
закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції що відповідальність за не
внесення до бюджету податку на додану
вартість повинні нести постачальники
продукції (виконавці робіт), а не
позивач, який сплатив ПДВ у ціні
придбаної продукції (виконаних робіт).

Як наголосив Верховний Суд
України в постанові від 13.01.2009 по
аналогічному спору, несплата податку
продавцем в разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування.

Відповідно до пункту 7.2.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Відповідно до положень статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість», реєстрація осіб як
платників податку на додану вартість
здійснюється податковими органами та
діє до дати її анулювання.

Відповідно до частини 1 статті 18
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців», якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесенні до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

ТОВ «С.Дж.Р.Груп» перебуває в
Єдиному державному реєстрі, має
свідоцтво платника податку на додану
вартість.

Європейський Суд з прав людини в
пункті 38 рішення від 09.01.2007 у справі
«Інтерсплав проти України» зазначив:
коли державні органи володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною кампанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань. Суд, однак, не може прийняти
зауваження Уряду щодо загальної
практики з відшкодування ПДВ за
відсутності будь-яких ознак, які б
вказували на те, що заявник був
безпосередньо залучений до таких
зловживань.

Також Європейський Суд з прав
людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009
у справі «Булвес проти Болгарії»
зазначив: якщо національні власті у
відсутність яких-небудь вказівок на
пряму участь фізичної або юридичної
особи у зловживанні, пов'язаному із
сплатою ПДВ, який нараховується з
операцій в ланцюзі постачань, або
яких-небудь вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж карають
одержувача, який повністю виконав свої
обов'язки, за дії або бездіяльність
постачальника, який знаходився поза
контролем одержувача і відносно якого
у нього не було засобів відстежування і
забезпечення його старанності, то
власті виходять за рамки розумного та
порушують справедливий баланс, який
повинен підтримуватись між вимогами
суспільних інтересів і вимогами
захисту прав власності. Враховуючи
своєчасне і повне виконання
компанією-заявником своїх обов'язків з
подання звітності по ПДВ, неможливість
для неї забезпечити дотримання
постачальником обов'язків подавати
звітність по ПДВ і той факт, що ніякого
шахрайства відносно системи ПДВ, про
який компанія-заявник знала або могла
знати, здійснено не було,
компанія-заявник не повинна нести
наслідки невиконання постачальником
обов'язків своєчасного подання
звітності по ПДВ і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
сплачувати пені.

Суб'єктом владних повноважень не
доказано наявність порушень,
безпосередньо допущених КП
«Дніпропетровська автобаза №1».
Позивач не повинен нести
відповідальність за дії керівника
іншого суб'єкта при відсутності
об'єктивних ознак обізнаності про всі
аспекти діяльності контрагента. У ТОВ
«С.Дж.Р.Груп» належним чином були
оформлені всі реєстраційні документи,
в тому числі ліцензія на будівельну
діяльність (ас23,60,118).

В постанові Печерського
районного суду м.Києва від 07.12.2011 про
закриття кримінальної справи відносно
директора ТОВ «С.Дж.Р.Груп» ОСОБА_1 не
йдеться про будь-які порушення у
взаємовідносинах з КП
«Дніпропетровська автобаза №1» (ас175).

Відповідно до статті 32 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
юрисдикція Європейського Суду з прав
людини поширюється на всі питання
тлумачення і застосування Конвенції та
протоколів до неї. Відповідно до пункту
1 Закону України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, першого
протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», Україна повністю визнає на
своїй території юрисдикцію
Європейського Суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Відповідно до
статті 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського Суду з прав людини», суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Окружний суд обгрунтовано відмовив в
позовних вимогах відносно акту
перевірки. При складанні акту
податкова інспекція діяла в межах
повноважень, передбачених статтею 11
Закону України «Про державну податкову
службу».

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись пунктом 1 статті 198, статтями
200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Ленінському
районі м.Дніпропетровська залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.07.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складання в
повному обсязі.

Вступну та резолютивну частини ухвали
проголошено 04.03.2014.

В повному обсязі ухвала складена 05.03.2014.

Головуючий:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко