Справа № 447/3887/13-а 6а/447/12/13
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
№ 876/47/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Миколаївському районі
Львівської області на ухвалу
Миколаївського районного суду
Львівської області від 3 грудня 2013 року
про зміну способу виконання судового
рішення у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Львівської
області про визнання протиправними дій
та зобов'язання провести нарахування і
виплату підвищення до пенсії, -

встановив:

згідно виконавчого листа № 2а-396/11
виданого Миколаївським районним судом
Львівської області 04.07.2013 року,
зобов'язано УПФУ в Миколаївському
районі Львівської області нарахувати і
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
в розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком передбаченого ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 19.01.2011 року по 23.07.2011
року включно, виходячи з мінімальної
пенсії за віком, встановленої абз. 1 ч. 1
ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" з
урахуванням виплачених сум.

26.11.2013 року державний виконавець ВДВС
Миколаївського РУЮ Гармадій М.Т.
звернувся до суду з поданням про зміну
способу виконання судового рішення в
частині зобов'язання виплатити
стягувачу підвищення до пенсії на
стягнення 890,31 грн.

Вказана заява обґрунтована тим, що
боржником судове рішення в частині
проведення перерахунку підвищення до
пенсії виконане, згідно якого розмір
такої, що підлягає виплаті, становить
890,31 грн. У іншій частині судове рішення
боржником не виконане, у зв'язку з
відсутністю відповідних бюджетних
асигнувань, а тому просить змінити
спосіб виконання судового рішення на
стягнення суми підвищення до пенсії,
згідно з проведеним боржником
розрахунком.

Ухвалою Миколаївського районного суду
Львівської області від 03.12.2013 року
заяву задоволено.

Із цією ухвалою суду першої інстанції
не погодилось УПФУ в Миколаївському
районі Львівської області та оскаржило
її в апеляційному порядку. Вважає, що
така постановлена з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому просить її скасувати.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити.

Суд першої інстанції оскаржувану
ухвалу мотивував тим, що подання про
зміну способу виконання судового
рішення належить задовольнити,
оскільки боржником рішення суду
виконане в частині проведення позивачу
нарахування підвищення до пенсії як
дитині війни в сумі 890,31 грн. Однак,
виплатити ці кошти боржник не може,
оскільки кошторисом такі передбачені
тільки на здійснення поточних
платежів. Так як фактично перерахунок
зазначеної допомоги боржником
проведено, то слід змінити спосіб
виконання постанови суду в частині
виплати підвищення до пенсії і
стягнути з боржника в користь
стягувача 890,31 грн.

Однак, суд апеляційної інстанції з
такими висновками суду першої
інстанції не погоджується, з огляду на
таке.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно виконавчого листа № 2а-396/11
виданого Миколаївським районним судом
Львівської області 04.07.2013 року,
зобов'язано УПФУ в Миколаївському
районі Львівської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
підвищення до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком
передбаченого ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 19.01.2011 року по 23.07.2011 року
включно, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, встановленої абз. 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з урахуванням
виплачених сум.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини судового
рішення викладеної у виконавчому листі
та синтез наведених процесуальних норм
дають підстави зробити висновок про те,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин заявник просить
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також суд апеляційної інстанції
наголошує, що "захист порушеного права
у судовому рішенні" і "спосіб виконання
судового рішення" не є тотожними
поняттями (процесуальними
інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Аналогічного висновку дійшов Вищий
адміністративний суд України у своїй
ухвалі від 12.02.2014 року № К/800/598/14.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції оскаржувану ухвалу
постановив з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання, а тому така підлягає
скасуванню з прийняттям нової ухвали
про відмову у задоволенні заяви про
зміну способу виконання судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206, 212, 254,
263 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Львівської
області - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду
Львівської області від 3 грудня 2013 року
про зміну способу виконання судового
рішення у справі № 447/3887/13-а (6-а/447/12/13) -
скасувати.

Відмовити у задоволенні подання
Відділу державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції Львівської області про зміну
способу виконання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін