Справа № К-35361/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" січня 2014 р. м. Київ
К-35361/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2010
року в справі за його позовом до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області,
Рівненського міського відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
про скасування наказів, поновлення на
посаді, виплату середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з вказаним адміністративним
позовом, в якому зазначав, що у вересні
2009 року був звільнений з органів
внутрішніх справ за скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу.

Вважаючи звільнення незаконним та
уточнивши позовні вимоги просив
визнати нечинними накази про
звільнення та зміну дати звільнення,
поновити на службі та зобов'язати
нарахувати та виплатити середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 09 березня
2010 року позов задоволено частково:
скасовано накази начальника
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
від 04 вересня 2009 року №395, від 14 вересня
2009 року № 157 о/с в частині звільнення з
органів внутрішніх справ у запас
Збройних Сил України; наказ начальника
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
від 14 вересня 2009 року №404 щодо
звільнення з органів внутрішніх справ
відповідно до статті 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР за
вчинок, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу; зобов'язано
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
поновити на службі в органах
внутрішніх справ України на посаді
оперуповноваженого першого сектору
відділу карного розшуку Рівненського
міського відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області; зобов'язано
Рівненський міський відділ управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області нарахувати та
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 15 вересня 2009 року
по день поновлення на роботі.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2010
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції. Зазначає, що звільнення зі
служби є необґрунтованим, оскільки
будь-яких протиправних дій, які
дискредитують звання працівника
міліції та підривають довіру населення
до міліції, не вчинив.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу
на посаді оперуповноваженого першого
сектору відділу карного розшуку
Рівненського міського відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області.

Наказом начальника управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області від 04 вересня 2009
року №395 позивача притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за скоєння
дисциплінарного проступку, що
виразилося у порушенні службової
дисципліни, скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу.

Наказом від 14 вересня 2009 року №404
внесено зміни в наказ від 04 вересня 2009
року № 395 в частині дати звільнення
ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ
(після закінчення лікування).

Наказом начальника управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області від 14 вересня 2009
року №157 о/с ОСОБА_4 звільнено з органів
внутрішніх справ в запас Збройних Сил
(з поставленням на військовий облік) за
пунктом 66 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України (за
скоєння вчинку, що дискредитує звання
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України).

Підставою для прийняття вказаних
наказів став висновок службового
розслідування, затверджений 02 вересня
2009 року, яким встановлено, що
оперуповноважений відділу карного
розшуку Рівненського міського відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
старший лейтенант міліції ОСОБА_5 та
оперуповноважений відділу карного
розшуку Рівненського міського відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
старший лейтенант міліції ОСОБА_4,
будучи відповідно до статей 1, 20 Закону
України «Про міліцію» та статей 1, 2
Закону України «Про державну службу»
державними службовцями, особами
уповноваженою на виконання функцій
держави, перевищили владу та службові
повноваження, умисно нанесли
громадянину ОСОБА_6 тілесні ушкодження,
чим завдали істотної шкоди
охоронюваним законом правам та
інтересам громадянина.

Вирішуючи спір суд першої інстанції,
виходив з того, що відповідачами не
доведений факт вчинення позивачем
такого порушення, яке б потягнуло за
собою застосування до нього крайнього
заходу дисциплінарного впливу у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за пунктом 66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України, тому
наказ є безпідставним.

Скасовуючи рішення окружного суду та
відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
звільнення є законним, оскільки на
позивача неодноразово накладались
дисциплінарні стягнення, два з яких на
час звільнення з органів внутрішніх
справ не були зняті, а висновками
службового розслідування підтверджено
факт вчинення дій, які не сумісні з
подальшим проходженням служби.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Порядок проходження публічної служби в
органах внутрішніх справ регулюється
Законом України «Про міліцію», Законом
України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України» та
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу:
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу; з гідністю і честю поводитися
в позаслужбовий час, бути прикладом у
дотриманні громадського порядку,
припиняти протиправні дії осіб, які їх
учиняють. У разі виявлення порушень
законодавства, зловживань чи інших
правопорушень у службовій діяльності
особа рядового або начальницького
складу повинна вжити заходів щодо
припинення цих порушень та доповісти
про це безпосередньому або старшому
прямому начальникові.

Згідно пункту 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України особи
рядового і начальницького складу, які
скоїли вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Судом апеляційної інстанції з
достатньою повнотою встановлено
наявність підстав для припинення
служби позивача в органах внутрішніх
справ, за обставин, наведених у наказі
про звільнення.

Факт вчинення дій, які можуть підірвати
довіру та авторитет органів внутрішніх
справ України підтверджений висновком
службового розслідування, з якого
вбачається, що приводом і підставою для
звільнення ОСОБА_4 є скоєння проступку,
який дискредитує звання рядового і
начальницького складу, а також
підтверджується вироком Рівненського
міського суду Рівненської області від
11 лютого 2010 року, яким ОСОБА_5 визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченого частиною другою статті
365 Кримінального кодексу України.

Що стосується доводів позивача про те,
що він не застосовував фізичного
насильства до громадянина ОСОБА_6, а
тому немає підстав для його звільнення
з органів внутрішніх справ за вчинок,
що дискредитує звання рядового і
начальницького складу, то вони є
неприйнятними з огляду на те, що він був
присутнім при вчиненні злочину ОСОБА_5,
проте не присік його.

Рішення суду апеляційної інстанції про
необґрунтованість позовних вимог не
суперечать обставинам справи та
вимогам закону, ухвалене з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для його скасування та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 жовтня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/