Справа № 0670/5683/12
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/28312/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі
Фоміні А.Ю.

за участю представника позивача -
Александровича О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області Державної
податкової служби

на ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2013

та постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 13.02.2013

у справі № 0670/5683/12

за позовом Комунального підприємства
«Управління автомобільних шляхів»
Житомирської міської ради

до Державної податкової інспекції у м.
Житомирі Житомирської області
Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Управління
автомобільних шляхів» Житомирської
міської ради звернулось до суду з
позовом про скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області Державної
податкової служби від 17.08.2012 № , №
, № , № .

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13.02.2013, яка
залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2013,
позов задоволено; скасовано спірні
податкові повідомлення-рішення, з
мотивів протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
планової документальної виїзної
перевірки КП «Управління
автомобільних шляхів» Житомирської
міської ради з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.03.2012, складено акт № 2456/2202/03344119/0110 від
03.08.2012, в якому зафіксовано порушення:
пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України; ст. ст. 203, 215, 216, 228, 655, 662
Цивільного кодексу України, п. 1.2 ст. 1, п.
2.1 ст. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, в результаті
чого занижено податок на прибуток в
розмірі 1 063 062 грн. та завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування; п. п.
198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість у розмірі 409
741 грн. та завищено від'ємне значення по
податку на додану вартість на суму 17 085
грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 17.08.2012 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 1 063 062 грн. основного
платежу;

- № про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
розмірі 3 020 094 грн., в т.ч.: за ІІ-ІІІ
квартали 2011 року - 1 442 704 грн., ІІ-IV
квартали 2011 року - 1 510 047 грн., І квартал
2012 року - 1 510 047 грн.

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 512 176 грн., в
т.ч.: 409 741 грн. основного платежу та 102 435
грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на 17 085 грн.

Приймаючи спірні податкові
повідомлення-рішення, податковий орган
виходив з нікчемності укладених
договорів між позивачем та ТОВ
«Юнайтед груп», оскільки останнє має
ознаки фіктивності, знаходиться не в
основному стані; позивачем не доведено
фактичне отримання та використання
товарів від постачальника ТОВ «Юнайтед
груп».

Матеріалами справи встановлено, що між
КП «Управління автомобільних шляхів»
Житомирської міської ради та ТОВ
«Юнайтед груп» укладені договори
закупівлі товарів за державні кошти
від 01.06.2011 № 1/1/6/11, від 20.06.2011 № 20/6/11, від
01.06.2011 № 01/6/11, від 25.08.2011 № 25/1,
№ 25/2, № 25/3.

Факт виконання вказаних договорів
судами обох інстанцій встановлено, з
підтвердженням матеріалів справи, а
саме: податковими та видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, звітами видачі ПММ,
відомостями руху матеріалів по
підзвіту, актами на списання інертних
та в'яжучих матеріалів, сертифікатами
відповідності.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно положень пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну) (п. 138.8 ст. 138 ПК України).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України).

Норми вказаного Кодексу передбачають
як підставу для невключення до витрат
лише випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових платіжних
документів, а тому неможливість
віднесення до витрат підприємства сум,
що не підтверджені будь-якими
документами взагалі.

Однак, як встановлено судами, всі
необхідні первинні бухгалтерські
документи на оплату товарів були у
позивача в наявності та надані для
перевірки; договори, укладені між
позивачем та контрагентом про
купівлю-продаж товарів не були визнані
недійсними в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до п. 140.5 ст. 140 Податкового
кодексу України установлення
додаткових обмежень щодо складу витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені в цьому розділі, не
дозволяється.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 цього
Кодексу право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 зазначеного
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. п. 200.1 - 200.3 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. п. 201.1, 201.8 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну, у
якій зазначаються обов'язкові
реквізити; право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Таким чином, для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість необхідно: наявність у
платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної,
виданої особою, що зареєстрована
платником податку на додану вартість,
фактична сплата грошових коштів
контрагенту в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарських операцій, за
наслідками яких у платника податку на
додану вартість виникає право на
податковий кредит, що в даному випадку
судами обох інстанцій встановлено з
підтвердженням матеріалів справи.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі Житомирської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2013 та
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 13.02.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний