Справа № 812/9832/13-а
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2014 рокуЛуганськСправа №
812/9832/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд

у складі головуючого судді Чернявської
Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання
Запорожцевої І.В.

та

представників сторін:

від позивача - не
прибув

від відповідача - не
прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську

справу за адміністративним позовом

державного підприємства «Антрацит»

до управління Пенсійного фонду України
в м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області

про скасування рішення від 13 травня 2013
року № 985,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2013 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
державного підприємства «Антрацит» до
управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області про
скасування рішення від 13 травня 2013 року
№ 985 про застосування штрафних санкцій
та нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване рішення
винесено з порушенням норм діючого
законодавства та є необґрунтованим з
таких підстав.

Рішенням від 13 травня 2013 року № 985 до
державного підприємства «Антрацит» з
боку управління Пенсійного фонду
України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області застосовані штрафні санкції та
нарахована пеня за несвоєчасну сплату
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
785585,53 грн., у тому числі штраф у
розмірі 567330,75 грн., пеня у розмірі 218254,78
грн.

Ці штрафні санкції та пеня були
нараховані за несвоєчасну сплату
державним підприємством «Антрацит»
єдиного внеску за січень 2013 року у
розмірі 5673307,53 грн., термін сплати якого
відповідно до вимог частини 8 статті 9
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон №
2464) настав 28 лютого 2013 року.

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону №
2464 обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Порядок, строки подання звіту про суми
нарахованого єдиного внеску до
управлінь Пенсійного фонду України та
його форма встановлені Постановою
правління пенсійного фонду України від
08 жовтня 2010 року № 22-2 «Про порядок
формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (надалі по
тексту, Постанова № 22-2).

Пунктом 3.1 Постанови № 22-2 визначено, що
страхувальники, яким є відокремлений
підрозділ «Шахта «Партизанська»
державного підприємства «Антрацит»,
зобов'язані формувати та подавати до
органів Пенсійного фонду звіт не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
звітним періодом. Звітний періодом є
календарний місяць.

Відокремленим підрозділом «Шахта
«Партизанська» державного
підприємства «Антрацит» було надано
управлінню Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області звіт про
суми нарахованого єдиного внеску 18
лютого 2013 року - за січень 2013 року.

Відповідно до звіту за січень 2013 року
відокремленим підрозділом «Шахта
«Партизанська» державного
підприємства «Антрацит» нараховано до
сплати у січні 2013 року єдиний внесок у
розмірі 5673307,53 грн.

Платіжними дорученнями від 13 лютого 2013
року №№ 29, 35, від 14 лютого 2013 року №№
1394, 1395, від 27 лютого 2013 року №№ 46, 49, 54 та
від 28 лютого 2013 року №№ 16-22, 45, 56
державним підприємством «Антрацит»
сплачено єдиний внесок за січень 2013
року на загальну суму 5673307,53 грн., про що
зазначено у розділі: «Призначення
платежу» платіжних доручень.

Сплата відокремленим підрозділом
«Шахта «Партизанська» державного
підприємства «Антрацит» сум єдиного
внеску за січень 2013 року також
підтверджується постановою
Луганського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2013
року у справі № 812/3863/13-а.

Таким чином, на думку позивача, станом
на 28 лютого 2013 року заборгованість з
єдиного внеску за січень 2013 року за
відокремленим підрозділом «Шахта
«Партизанська» державного
підприємства «Антрацит» була відсутня.

За таких підстав відповідач не мав
права нараховувати пеню та
застосовувати штрафні санкції, тому
рішення від 13 травня 2013 року № 985 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несвоєчасну сплату
єдиного внеску є незаконним.

Крім того, позивач зазначив, що
Пенсійний фонд України, залишаючи
скаргу державного підприємства
«Антрацит» без розгляду, помилково
виходив з того, що скарга підписана не
повноважною на те особою, оскільки
представнику підприємства -
Алексаняну О.О. надані всі права,
передбачені законом для сторони по
справі, у тому числі право підписувати
та подавати заяви, клопотання, відзиви
та скарги в інтересах державного
підприємства «Антрацит», його
відокремлених підрозділів, а відтак
скарга підписана повноважною особою.

У судове засідання представник
позивача не прибув, про дату, час і
місце судового розгляду повідомлений
належним чином (арк. справи 150, 153).
Заявою від 22 січня 2014 року № 09/83, яка
надійшла через відділ діловодства та
обліку звернень громадян суду 23 січня
2014 року за вхідним реєстраційним
номером 2122, державне підприємство
«Антрацит» просить розглянути справу
без участі його представника (арк.
справи 59).

Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області
адміністративний позов не визнало, про
що подало заперечення на
адміністративний позов від 23 січня 2014
року № 625/08-11а, в яких у задоволенні
позовних вимог просить відмовити у
повному обсязі (арк. справи 130-136).
Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач зазначив таке. Відповідно
до статей 4, 6 Закону України № 2464
позивач є платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та несе
обов'язки з нарахування, обчислення і
сплати єдиного внеску у встановлені
строки та в повному обсязі. Частиною 8
статті 9 Закону платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця. За несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску територіальним органом
Пенсійного фонду накладається штраф на
платника у розмірі 10 відсотків
своєчасно не сплачених сум. Розрахунок
цієї фінансової санкції здійснюється
на підставі даних карток особових
рахунків платників.

Законом України від 08 липня 2010 року №
2464 «Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
за рахунок сум, що надходять від
платника єдиного внеску або від
державної виконавчої служби,
погашаються суми недоїмки, штрафних
санкцій та пені у порядку календарної
черговості їх виникнення. У разі якщо
платник має несплачену суму недоїмки,
штрафів та пені, сплачені ним суми
єдиного внеску зараховуються в рахунок
сплати недоїмки, штрафів та пені у
порядку календарної черговості їх
виникнення (стаття 25 Закону).

Таким чином, суми коштів, які надходять
від платника на рахунок органу
Пенсійного фонду, спрямовуються на
погашення боргу у порядку календарної
черговості його виникнення, незалежно
від визначеного платником цільового
призначення цих коштів. Дії УПФУ в м.
Антрациті та Антрацитівському районі
Луганської області по зарахуванню
єдиного внеску в рахунок сплати
недоїмки, штрафів та пені у порядку
календарної черговості їх виникнення,
цілком узгоджуються з вимогами Закону
України від 14 травня 1992 року «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», та не є
стягненням у розумінні статті 19 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Через несвоєчасну сплату
відокремленим підрозділом «Шахта
«Партизанська» державного
підприємства «Антрацит» єдиного
внеску, за ним станом на 01 лютого 2013
року рахувався борг за єдиним
соціальним внеском (недоїмка) 4271223,10
грн. Відтак кошти, перераховані
платником у рахунок сплати єдиного
соціального внеску за січень 2013 року,
були зараховані в порядку календарної
черговості згідно з частиною 6 статті 25
Закону № 2464.

У судове засідання представник
відповідача не прибув, про дату час і
місце судового розгляду повідомлений
належним чином (арк. справи 151, 153). В
запереченнях від 23 січня 2014 року №
625/08-11а управління Пенсійного фонду
України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області, серед іншого, просить
розглядати справу за відсутності його
представника (арк. справи 136).

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню
повністю, з таких підстав.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є роботодавці:
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Облік осіб, зазначених у частині першій
статті 4 цього Закону, ведеться в
порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Взяття на облік осіб, зазначених у
пункті 1 частини першої статті 4 цього
Закону, здійснюється Пенсійним фондом
шляхом внесення відповідних
відомостей до реєстру страхувальників
(частина 1 статті 5 Закону України від 08
липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»).

Частиною 3 статті 5 Закону України від 08
липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», серед
іншого встановлено, що платником
єдиного внеску, зазначеним у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону, в
порядку, встановленому Пенсійним
фондом, безоплатно надсилається
повідомлення про взяття їх на облік, в
якому для платників, зазначених у
пункті 1 частини першої статті 4 цього
Закону, зазначається клас професійного
ризику виробництва, до якого віднесено
платника.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону
України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Згідно із частиною 8 статті 9 Закону
України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

При цьому платники, зазначені у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону,
під час кожної виплати заробітної
плати (доходу, грошового забезпечення),
на суми якої (якого) нараховується
єдиний внесок, одночасно з видачею
зазначених сум зобов'язані сплачувати
нарахований на ці виплати єдиний
внесок у розмірі, встановленому для
таких платників (авансові платежі).
Винятком є випадки, якщо внесок,
нарахований на ці виплати, вже
сплачений у строки, встановлені
абзацом першим цієї частини, або за
результатами звірення платника з
територіальним органом Пенсійного
фонду за платником визнана переплата
єдиного внеску, сума якої перевищує
суму внеску, що підлягає сплаті, або
дорівнює їй. Кошти перераховуються
одночасно з отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплату доходу, грошового
забезпечення), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі.
При цьому фактичним отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплату доходу, грошового
забезпечення) вважається отримання
відповідних сум готівкою, зарахування
на рахунок одержувача, перерахування
за дорученням одержувача на будь-які
цілі, отримання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
у рахунок зазначених виплат, фактичне
здійснення з таких виплат відрахувань
згідно із законодавством або
виконавчими документами чи будь-яких
інших відрахувань.

Відокремлений підрозділ «Шахта
«Партизанська» державного
підприємства «Антрацит»
зареєстрований в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області як платник єдиного внеску з 30
січня 2012 року, про що свідчить
повідомлення про взяття на облік
платника єдиного внеску від 30 січня 2012
року № 1366/0312 (арк. справи 159). Базовим
звітним періодом для відокремленого
підрозділу «Шахта «Партизанська»
державного підприємства «Антрацит» є
календарний місяць.

18 лютого 2013 року позивач -
відокремлений підрозділ «Шахта
«Партизанська» державного
підприємства «Антрацит», подав до
управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області звіт про
суми нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за січень 2013
року, відповідно до якого самостійно
нарахував до сплати єдиний внесок у
розмірі 5673307,53 грн. (арк. справи 9-13).

Платіжними дорученнями від 12 лютого 2013
року № 16 в сумі 1005000,00 грн., від 12 лютого
2013 року № 23 в сумі 70800,00 грн., від 14
лютого 2013 року № 1395 в сумі 5100,00
грн., від 14 лютого 2013 року № 1394 в сумі
52700,00 грн., від 27 лютого 2013 року № 30 в
сумі 567220,00 грн., від 27 лютого 2013 року № 32
в сумі 3380780,00 грн., від 27 лютого 2013 року №
28 в сумі 252000,02 грн., від 28 лютого 2013 року
№ 16 в сумі 45986,90 грн., від 28 лютого
2013 року № 17 в сумі 5507,22 грн., від 28 лютого
2013 року № 18 в сумі 112,18 грн., від 28
лютого 2013 року № 19 в сумі 91106,74 грн., від
28 лютого 2013 року № 20 в сумі 178913,21 грн.,
від 28 лютого 2013 року № 21 в сумі 1497,13 грн.,
від 28 лютого 2013 року № 22 в сумі 11249,93
грн., від 28 лютого 2013 року № 45 в сумі
906,42 грн., від 28 лютого 2013 року № 56 в сумі
4427,58 грн. позивачем сплачено єдиний
внесок за січень 2013 року відповідно до
призначення платежу (арк. справи 14-29).

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону
№ 2464 у разі несвоєчасної або не в
повному обсязі сплати єдиного внеску
до платника застосовуються фінансові
санкції, передбачені цим Законом, а
посадові особи, винні в порушенні
законодавства про збір та ведення
обліку єдиного внеску, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464
встановлено, що єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

Рішення, прийняті органами Пенсійного
фонду з питань, що належать до їх
компетенції відповідно до цього
Закону, є обов'язковими до виконання
платниками єдиного внеску, посадовими
особами і застрахованими особами
(частина 1 статті 25 Закону № 2464).

Згідно частини 2 статті 25 Закону № 2464 у
разі виявлення своєчасно не сплачених
сум страхових внесків платники єдиного
внеску зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

Частиною 3 статті 25 Закону № 2464
встановлено, що суми недоїмки
стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням штрафів.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464
передбачено, що за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум.

Частиною 10 статті 25 Закону № 2464
встановлено, що на суму недоїмки
нараховується пеня з розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим
Законом, починається з першого
календарного дня, що настає за днем
закінчення строку внесення
відповідного платежу, до дня його
фактичної сплати (перерахування)
включно (частина 13 статті 25 Закону №
2464).

Частиною 14 статті 25 Закону № 2464
встановлено, що про нарахування пені та
застосування штрафів, передбачених цим
Законом, посадова особа
територіального органу Пенсійного
фонду в порядку, встановленому
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики,
приймає рішення, яке протягом трьох
робочих днів надсилається платнику
єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим
Законом, підлягають сплаті платником
єдиного внеску протягом десяти робочих
днів після надходження відповідного
рішення. Зазначені суми зараховуються
на рахунки органів Пенсійного фонду,
відкриті в органах Державного
казначейства України для зарахування
єдиного внеску. При цьому платник у
зазначений строк має право оскаржити
таке рішення до органу Пенсійного
фонду вищого рівня або до суду з
одночасним обов'язковим письмовим
повідомленням про це територіального
органу Пенсійного фонду, яким прийнято
це рішення.

Пунктом 3 частини 15 статті 25 Закону № 2464
передбачено, що суми штрафів та
нарахованої пені, застосованих за
порушення порядку та строків
нарахування, обчислення і сплати
єдиного внеску, стягуються в такому
самому порядку, що і суми недоїмки із
сплати єдиного внеску.

Частиною 16 статті 25 Закону № 2464
передбачено, що строк давності щодо
нарахування, застосування та стягнення
сум недоїмки, штрафів та нарахованої
пені не застосовується.

За наявності у платника єдиного внеску
одночасно із зобов'язаннями із сплати
єдиного внеску зобов'язань із сплати
податків, інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу).

Відповідно до пункту 7.1 розділу 7
Інструкції про порядок нарахування та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27 вересня 2010 року № 21-5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27 жовтня 2010 року за № 994-18289
(далі - Інструкція № 21-5), за порушення
норм законодавства про єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування до платників, на
яких згідно з Законом покладено
обов'язок нараховувати, обчислювати та
сплачувати єдиний внесок,
застосовуються фінансові санкції
(штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Пунктом 7.2 розділу 7 Інструкції № 21-5
встановлено, що відповідно до частини
одинадцятої статті 25 Закону до
платників, визначених підпунктами
2.1.1-2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї
Інструкції, органи Пенсійного фонду
застосовують штрафні санкції у таких
розмірах, серед іншого, підпунктом 7.2.2
пункту 7.2 розділу 7 Інструкції,
визначено, що за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум. При цьому складається
рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за формою
згідно з додатком 10. Розрахунок цієї
фінансової санкції здійснюється на
підставі даних карток особових
рахунків платників.

Згідно з пунктом 7.5 розділу 7 Інструкції
№ 21-5 на суму недоїмки платнику єдиного
внеску нараховується пеня з розрахунку
0,1 відсотка суми недоплати за кожний
день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого
календарного дня, що настає за днем
закінчення строку внесення
відповідного платежу, до дня його
фактичної сплати (перерахування)
включно.

Пунктом 7.7 розділу 7 Інструкції № 21-5
передбачено, що рішення про
нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених пунктами 7.2, 7.3, 7.5
та 7.6 розділу VII цієї Інструкції, за
наслідками розгляду акта та інших
матеріалів про порушення приймає
начальник управління Пенсійного фонду
України в районі, місті, районі у місті
або його заступник. Рішення
приймаються за встановленою формою у
двох примірниках.

13 травня 2013 року рішенням управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області № 985 до відокремленого
підрозділу «Шахта «Партизанська»
державного підприємства «Антрацит»
застосовано штрафні санкції у сумі
567330,75 грн. та нараховано пеню у сумі
218254,78 грн. за період з 28 лютого 2013 року
по 29 квітня 2013 року (арк. справи 6).

Не погодившись із вищезазначеним
рішенням позивач оскаржив його до
Пенсійного фонду України.

Рішенням Пенсійного фонду України від
16 жовтня 2013 року № 27509/09-10 скарга
державного підприємства «Антрацит» на
рішення управління пенсійного фонду
України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області від 13 травня 2013 року № 985
залишена без розгляду (арк. справи 7-8).

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 09 січня 2013 року
у справі № 913/124/13-г порушено
провадження у справі про банкрутство
державного підприємства «Антрацит» та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів (арк. справи 124).

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону
України від 14 травня 1992 року № 2343-XII
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, яка діяла до 18 січня 2013 року
на час порушення справи про
банкрутство) мораторій на задоволення
вимог кредиторів - зупинення виконання
боржником стосовно якого порушено
справу про банкрутство грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону
України від 14 травня 1992 року № 2343-XII
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду. Протягом
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Статтею 19 Закону України від 14 травня
1992 року № 2343-XII «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
яка є чинною з 18 січня 2013 року)
визначено поняття мораторію на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до дня введення
мораторію. Протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів:
забороняється стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, що
містять майнові вимоги, у тому числі на
предмет застави, за якими стягнення
здійснюється в судовому або в
позасудовому порядку відповідно до
законодавства, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від продажу майна боржника),
перебування майна на стадії продажу з
моменту оприлюднення інформації про
продаж, а також у разі звернення
стягнення на заставлене майно та
виконання рішень у немайнових спорах;
забороняється виконання вимог, на які
поширюється мораторій; не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань із задоволення
всіх вимог, на які поширюється
мораторій; зупиняється перебіг
позовної давності на період дії
мораторію (частини 1 та 3).

З картки особового рахунку вбачається,
що станом на 09 січня 2013 року
відокремлений підрозділ «Шахта
«Партизанська» державного
підприємства «Антрацит» мав загальний
борг в сумі 4269044,79 грн., з яких недоїмка з
єдиного внеску - 4269044,79 грн., штрафні
санкції - 0 грн., пеня - 0 грн. (арк. справи
167-169).

Зазначена заборгованість є конкурсною
у розумінні Закону України від 14 травня
1992 року № 2343-XII «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» та на її
погашення через поширення дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів встановлено заборону
частиною 3 статті 19 Закону України від 14
травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Із картки особового рахунку
вбачається, що управлінням Пенсійного
фонду України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області за рахунок коштів, сплачених
відокремленим підрозділом «Шахта
«Партизанська» державного
підприємства «Антрацит» 17 січня 2013
року в сумі 3100,00 грн., 17 січня 2013 року в
сумі 349300,00 грн., 17 січня 2013 року в сумі
68000,00 грн., 17 січня 2013 року в сумі 940000,00
грн., 31 січня 2013 року в сумі 1055,06 грн., 31
січня 2013 року в сумі 1481,34 грн., 31 січня 2013
року в сумі 4445,26 грн., 31 січня
2013 року в сумі 10814,86 грн., 31 січня 2013 року
в сумі 13806,78 грн., 31 січня 2013 року в сумі
73496,20 грн., 31 січня 2013 року в сумі 164515,13
грн., 31 січня 2013 року в сумі 1818000,00 грн., 31
січня 2013 року в сумі 111,00 грн., 31 січня 2013
року в сумі 1589000,00 грн., 31 січня 2013 року в
сумі 266000,00 грн., 31 січня 2013 року в сумі
23233,75 грн., на погашення зобов'язань зі
сплати єдиного внеску за грудень 2012
року, була повністю погашена конкурсна
заборгованість в сумі в сумі 4269044,79 грн.,
з яких недоїмка з єдиного внеску - 4269044,79
грн., штрафні санкції - 0 грн., пеня - 0 грн.
(арк. справи 92-95, 97-112, 115-123, 167-169), що прямо
суперечить вимогам Закону України від
14 травня 1992 року № 2343-XII «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
який у спірних правовідносинах є
спеціальним.

Кошти, сплачені відокремленим
підрозділом «Шахта «партизанська»
державного підприємства «Антрацит»
після 09 січня 2013 року, мають бути
зараховані виключно на погашення
поточної заборгованості, тобто тієї
заборгованості, яка виникла по
зобов'язаннях зі сплати єдиного внеску,
починаючи з грудня 2012 року, термін
сплати яких до 28 січня 2013 року, та на
погашення штрафних санкцій та пені, які
стали узгодженими після введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Обставини щодо безпідставного
погашення відповідачем конкурсної в
сумі в сумі 4269044,79 грн., з яких недоїмка з
єдиного внеску - 4269044,79 грн., штрафні
санкції - 0 грн., пеня - 0 грн., яка
рахувалась у картці особового рахунку
платника єдиного внеску станом на 09
січня 2013 року, вплинули на розрахунок
штрафної санкції та пені за рішенням
управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області від 13 травня
2013 року № 985 про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, який
внаслідок цього здійснено не вірно
(арк. справи 6, 6 на звороті).

За результатами судового розгляду
рішення управління Пенсійного фонду
України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області від 13 травня 2013 року № 985 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску визнається судом
протиправним та скасовується повністю
з огляду на нижчевикладене.

Частково протиправним можна визнати
якусь частину (пункт, речення) рішення
або рішення в частині нарахування
певної суми як основного платежу, так і
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).
Суд перевіряє обґрунтованість рішення
контролюючого органу, зокрема, й у
частині розрахунків, а тому рішення
підлягає визнанню протиправним
повністю, оскільки суд у даній справі
не може самостійно визначити частину
основного платежу та нараховувати
частину штрафних (фінансових) санкцій
(штрафів). Тобто, суд не може підміняти
державний орган, рішення якого
оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень. Разом з тим, рішення, в
якому недійсну частину не можна
виокремити, ідентифікувати, є
недійсним в цілому. Визнання рішення
контролюючого органу недійсним
повністю у такій ситуації, дає йому
можливість визначити в установленому
Законом порядку правильне рішення,
зокрема через прийняття нового
рішення, при умові, якщо не закінчилися
строки давності, встановлені законом.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень, на якого частиною 2 статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності своїх дій та рішень, не
довів суду правомірності своїх рішень,
що є підставою для задоволення
адміністративного позову.

Щодо обраного позивачем способу
захисту порушеного права суд зазначає
таке.

Встановлені статтями 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
способи захисту порушеного права не є
вичерпними.

Разом з тим, деякі із встановлених
способів захисту порушеного права
носять обмежений характер і не можуть
бути застосовані при виникненні
будь-якого спору у сфері публічних
правовідносин. Так, вимога про визнання
нечинним акта може стосуватися лише
нормативно-правового акта, а про
визнання протиправним -
індивідуального акта.

Нечинним нормативно-правовий акт стає
з дати набрання відповідним рішенням
суду законної сили, а протиправність
індивідуального акта виникає, у разі
набрання рішенням суду про задоволення
адміністративного позову законної
сили, з моменту прийняття такого акта
суб'єктом владних повноважень
(вчинення дії або бездіяльності).

Вимога про визнання протиправним
(недійсним, незаконним, неправомірним,
скасування) індивідуальних актів не
містять різних способів захисту, а є
одним і тим же способом, сформульованим
у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли
предметом спору є індивідуальний акт,
дія або бездіяльність позовною вимогою
за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
має бути визнання такого акта, дії чи
бездіяльності протиправними
(недійсними, незаконними,
неправомірними, скасування такого
акту), а в разі оскарження
нормативно-правового акта - визнання
його нечинним.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті
105 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може містити вимоги про
скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єкта владних повноважень суд
перевіряє, зокрема законність таких
рішень, за результатом чого, згідно з
пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову може
прийняти постанову про визнання
протиправним (недійсним, незаконним,
неправомірним) рішення суб'єкта
владних повноважень і про скасування
або визнання його нечинним.

Відповідно до приписів частини 2 статті
11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Зважаючи на обставини справи, з метою
повного захисту прав позивача, про
захист яких він просить, суд вважає за
необхідне відповідно до частини 2
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України вийти за межі
позовних вимог, визнати протиправним
та скасувати рішення управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області від 13 травня 2013 року № 985 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до частини 1 статті 98
Кодексу адміністративного судочинства
України суд вирішує питання щодо
судових витрат у постанові суду або
ухвалою.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України від 06 грудня 2012
року № 5515-VI «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» установлено на 2013
рік мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі з 1 січня - 1147,00
гривні.

За подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру підпунктом 1 пункту 3 частини
2 статті 4 Закону України від 08 липня 2011
року № 3674-VI «Про судовий збір»
встановлена ставка судового збору у
розмірі 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальних
заробітних плат.

З огляду на розмір мінімальної
заробітної плати з 01 січня 2013 року,
встановленої статтею 8 Закону України
від 06 грудня 2012 року № 5515-VI «Про
Державний бюджет України на 2013 рік», за
подання до адміністративного суду
після 23 жовтня 2013 року до 31 грудня 2013
року позовної заяви майнового
характеру встановлена ставка судового
збору у розмірі 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1720,50 грн. та
не більше 4588,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону
України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Враховуючи вищезазначені положення
Кодексу адміністративного судочинства
України та Закону України від 08 липня
2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», з
Державного бюджету України на користь
державного підприємства «Антрацит»
підлягає стягненню судовий збір в сумі
458,80 грн. - 10 відсотків розміру ставки
судового збору, сплаченого під час
подання адміністративного позову
майнового характеру.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 27 лютого 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено до 04
березня 2014 року, про що згідно вимог
частини 4 статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства України
повідомлено після проголошення
вступної та резолютивної частин
постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтею 25 Закону України від
08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», розділом 7
Інструкції про порядок нарахування та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27 вересня 2010 року № 21-5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27 жовтня 2010 року за № 994-18289,
статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 105, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов державного
підприємства «Антрацит» до управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області про скасування рішення від 13
травня 2013 року № 985 задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення управління Пенсійного фонду
України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області від 13 травня 2013 року № 985 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь державного підприємства
«Антрацит» (ідентифікаційний код 32226065,
місцезнаходження: 94613, Луганська
область, м. Антрацит, вул. Ростовська,
буд. 38) судові витрати зі сплати
судового збору у сумі 458,80 грн.
(чотириста п'ятдесят вісім гривень
вісімдесят копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 04 березня 2014 року.

Суддя
Т.І. Чернявська