Справа № 806/435/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Житомир справа №
806/435/14

категорія 2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Талько А.М.,

за участі прокурора Муляренко Т.О.,

за участі представника відповідача
Цицюри В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом прокурора Баранівського
району Житомирської області до
Баранівської районної ради, голови
Баранівської районної ради про
визнання нечинним та незаконним
рішення, визнання дій протиправними,

встановив:

Прокурор Баранівського району
Житомирської області звернувся до суду
з адміністративним позовом в якому, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії
Баранівської районної ради щодо
включення до порядку денного засідання
позачергової сесії Баранівської
районної ради від 28.01.2014 р. питань щодо
розгляду та затвердження вимоги
Баранівської районної ради до
Президента України, як гаранта
Конституції України;

- визнати протиправними дії
Баранівської районної ради щодо
прийняття рішення Баранівської
районної ради від 28.01.2014 р. "Про
затвердження тексту звернення
Баранівської районної ради до
Президента України, як гаранта
Конституції України".

- визнати протиправним та скасувати
рішення позачергової сесії
Баранівської районної ради від 28.01.2014 р.
"Про затвердження тексту звернення
Баранівської районної ради до
Президента України, як гаранта
Конституції України".

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що оскаржуване рішення є
протиправним та таким, що суперечить
вимогам чинного законодавства, порушує
конституційні засади місцевого
самоврядування, оскільки Баранівська
районна рада не є органом, який
здійснює контроль за діяльністю тих
органів державної влади, до яких
виставлені вимоги. Вважає, що при
прийнятті спірного рішення відповідач
вирішив питання, які перебувають за
межами наданих законодавством
повноважень місцевого значення, чим
порушив вимоги Конституції України та
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Прокурор в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала з підстав,
викладених в позовній заяві та заяві
про зміну позовних вимог. Просила позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти даного позову
заперечив та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог прокурора.
Пояснив, що даним рішення Баранівська
районна рада висловила позицію своєї
територіальної громади, дане рішення
не містить питань які є обов'язковими
до виконання, а носять форму звернення.
Відтак вважає, що відповідач діяв на
підставі та в межах визначених Законом.

Заслухавши пояснення прокурора та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позов слід задовольнити, мотивуючи
це наступним.

Встановлено, що 28 січня 2014 р.
Баранівською районною радою прийнято
рішення, яким вирішила висловлюючи
волю мешканців Баранівського району та
свою позицію як свідомих громадян
держави, представників народу,
звернутися до Президента України:

1. Скасувати закони, прийняті Верховною
Радою 16 січня 2014 року.

2. Негайно звільнити всіх затриманих
активістів Майдану як у Києві, так і на
місцях, закрити кримінальні
провадження та припинити
переслідування активістів і
журналістів.

3. Негайно відставити Уряд.

4. Повернути Конституцію України в
редакції 2004 року.

5. Провести одночасні позачергові
вибори Президента України та Верховної
Ради України.

6. Повернути підрозділи міліції за
місцями їх постійної дислокації,
негайно розслідувати протиправні дії
та притягнути до відповідальності
правоохоронців за виконання злочинних
наказів із дотриманням принципів
публічності та гласності.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Так, статтею 8 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Норми Конституції
України є нормами прямої дії.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Аналогічні за змістом
положення містить частина 3 статті 24
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
19 Закону України "Про прокуратуру",
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є, зокрема,
відповідність актів, що видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.

Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону
України "Про прокуратуру" передбачено,
що прокурор, без внесення подання, може
звернутися до суду щодо визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування відповідно до
Конституції України визначає Закон
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР.

Відповідно до статті 5 Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування.

З цього конституційного положення у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України про те, що
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, випливає, що
органи місцевого самоврядування не є
органами державної влади, а місцеве
самоврядування слід розглядати як
форму здійснення народом влади, яка
визнається і гарантується в Україні
(стаття 7 Конституції України).

Конституція України (стаття 140)
визначає місцеве самоврядування як
право територіальної громади - жителів
села чи добровільного об'єднання у
сільську громаду жителів кількох сіл,
селища та міста - самостійно вирішувати
питання місцевого значення в межах
Конституції і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Конституційний суд України у Рішенні
від 26 березня 2002 р. № 6-рп/2002 (справа про
охорону трудових прав депутатів
місцевих рад) дійшов висновку, що
такому конституційному змісту
інституту місцевого самоврядування
властиві принаймні дві найважливіші
ознаки. Це - самостійність
територіальної громади, органів
місцевого самоврядування у вирішенні
певного кола питань і те, що предметами
відання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад. Перелік таких питань визначено
у Конституції України та Законі
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" від 21 травня 1997 р. №280/97-ВР.

Таким чином, гарантоване державою
місцеве самоврядування, як форма
здійснення народом влади, реалізується
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність.

Однак, суд зазначає, що така
самостійність має певні
конституційно-правові межі,
встановлені, зокрема, приписами статей
19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України.

З аналізу вказаних конституційних
положень слідує, що ці органи місцевого
самоврядування, здійснюючи владу і
самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Такі ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу.

Окрім того, дана позиція
кореспондується з рішенням
Конституційного Суду України №7 від 16
квітня 2009 р. у справі №1-9/2009 за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Відповідно до статті 25 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

До виключної компетенції районних і
обласних рад належить ряд питань, що
перелічені в статті 43 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні".

Районні і обласні ради можуть
розглядати і вирішувати на пленарних
засіданнях й інші питання, віднесені до
їх відання цим та іншими законами.

Отже, компетенція місцевих рад є
правовою формою виразу їх функцій, вона
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації. Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" розрізняє
загальну і виключну компетенцію
місцевих рад. Здійснюючи загальну
компетенцію, місцеві ради правомочні
розглядати і вирішувати питання,
віднесені Конституцією та законами
України до їх відання. До виключної
компетенції належать питання, які
перебувають у віданні рад і підлягають
розгляду тільки на їх пленарних
засіданнях. Це, як правило,
найважливіші питання місцевого
значення, розгляд і вирішення яких не
може бути делеговано іншим органам.

Серед таких немає повноважень органів
місцевого самоврядування щодо оцінки
дій органів центральної влади України,
вимагання відставки Уряду, скасування
законів, призначення позачергових
виборів Президента України та
Верховної Ради України.

Виходячи із положень вищезазначених
норм, суд приходить до висновку, що до
відання Баранівської районної ради
належить вирішення питань виключно
місцевого значення.

Крім того, питання відставки Уряду та
призначення позачергових виборів
Президента України, відповідно до
Конституції України, Закону України
"Про вибори Президента України"
належать виключно Верховій Раді
України, яка є єдиним органом
законодавчої влади в Україні і до
повноважень якої належить внесення
змін до Конституції України в межах і
порядку, передбачених розділом XIII цієї
Конституції, законів України та
прийняття резолюції недовіри Кабінету
Міністрів України.

У статті 106 Конституції України
визначено, що повноваження Верховної
Ради України припиняє Президент
України.

Також слід звернути увагу на те, що
згідно із приписами статті 124
Конституції України, правосуддя в
Україні здійснюється виключно судами.
Делегування функцій судів, а також
привласнення цих функцій іншими
органами чи посадовими особами не
допускаються.

Таким чином, Конституцією України та
законами України визначено інший
порядок вирішення питань, зазначених у
рішенні Баранівської районної ради.

З огляду на викладене, суд дійшов
однозначного висновку, що до відання
Баранівської районної ради не належить
вирішення питань, визначених у
спірному рішенні.

Аналізуючи зміст оспорюваного рішення
Баранівської районної ради від 28 січня
2014р. суд зазначає, що при прийнятті
такого відповідач вийшов за межі
повноважень, визначених Конституцією
України та Законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

При цьому, такий висновок, не
суперечить положенням ст. 40
Констутиції України щодо
гарантованого права кожного
направляти індивідуальні чи
колективні звернення або особисто
звертатись до органів державної влади,
оскільки рішення органу місцевого
самоврядування, в силу правового
статусу такого, не є колективним
зверненням громадян.

Щодо доводів представника відповідача,
суд зазначає, що поняття депутатського
звернення закріплено в статті 13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад" № 93-IV від 11.07.2002 р., згідно з якою
депутатське звернення - це викладена в
письмовій формі вимога депутата
місцевої ради з питань, пов'язаних з
його депутатською діяльністю, до
місцевих органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб, а також керівників
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, здійснити певні дії,
вжити заходів чи дати офіційне
роз'яснення з питань, віднесених до їх
компетенції.

З наведеної правової норми та з
врахуванням приписів Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
слідує, що відповідне звернення може
бути оформлене виключно як депутатське
звернення, а не у вигляді рішення сесії,
водночас порушені в ньому питання
повинні бути пов'язані виключно з
депутатською діяльністю.

В той же час, у випадку реалізації
депутатських повноважень шляхом
направлення депутатського звернення,
таке звернення надсилається
безпосередньо адресатам, а не
виноситься на голосування, оскільки
схвалення звернення депутатів не
належить до компетенції міської ради.

Окрім того суд підкреслює, що депутати
місцевої ради, як і кожен громадянин
України, не позбавлені права надсилати
відповідні заяви чи звернення до
органів державної влади у порядку,
визначеному законодавством.

При цьому, такі звернення не потребують
затверджень в органах місцевого
самоврядування, в тому числі на
пленарних засіданнях міської ради у
формі рішення, оскільки чинним
законодавством таке не передбачено.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом не встановлено наявності
будь-якої норми Закону, яка би наділяла
орган місцевого самоврядування правом
та повноваженнями включати до порядку
денного засідання позачергової сесії
питань щодо розгляду та затвердження
вимог до Президента України, за
результатами яких приймати відповідні
рішення.

Крім цього, відповідачем не надано суду
доказів, які стали підставою для
прийняття спірного рішення, не подано
також доказів правомірності прийняття
такого.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону "Про
місцеве самоврядування в Україні" акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

В контексті вказаних законодавчих
норм, суд дійшов висновку, що рішення
Баранівської районної ради від 28 січня
2014 р. прийняте відповідачем з
перевищенням повноважень, визначених
Конституцією та Законами України,
порушує встановлений чинним
законодавством порядок управління
державою, оскільки вирішує питання які
не відносяться до питань місцевого
значення, в результаті чого
порушуються інтереси держави.

Дане рішення суперечить нормам
Конституції України та Закону України
"Про місцеве самоврядування в України",
а тому його слід визнати протиправним
та скасувати.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог прокурора Баранівського району
Житомирської області.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії
Баранівської районної ради щодо
включення до порядку денного засідання
позачергової сесії Баранівської
районної ради від 28.01.2014 р. питань щодо
розгляду та затвердження вимоги
Баранівської районної ради до
Президента України, як гаранта
Конституції України.

Визнати протиправними дії
Баранівської районної ради щодо
прийняття рішення Баранівської
районної ради від 28.01.2014 р. "Про
затвердження тексту звернення
Баранівської районної ради до
Президента України, як гаранта
Конституції України".

Визнати протиправним та скасувати
рішення позачергової сесії
Баранівської районної ради від 28.01.2014 р.
"Про затвердження тексту звернення
Баранівської районної ради до
Президента України, як гаранта
Конституції України".

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 10
лютого 2014 р.