Справа № 2а-13088/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/7448/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Служби безпеки
України

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.11.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011

у справі № 2а-13088/10/2670

за позовом Служби безпеки України

до 1. Державної податкової інспекції у
Подільському районі м.Києва,

2. Головне Управління Державного
казначейства України в м.Києві

про скасування податкових
повідомлень-рішень та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Служба безпеки України подала позов
про визнання дій ДПІ у Подільському
районі м.Києва щодо нарахування
штрафних (фінансових) санкцій та пені
за прострочення оплати оренди
земельної ділянки по вул. Боричів Тік,
4-а в м.Києві протиправними, скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Подільському районі м.Києва від 12.02.2010
№ /0, № /0 та № 000213530/0,
стягнення з місцевого бюджету м.Києва
грошових коштів в сумі 5555,76 грн., що були
зараховані відповідачем до місцевого
бюджету без правової на те підстави
внаслідок прийняття суб'єктом владних
повноважень протизаконних рішень:
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Подільському районі м.Києва від 12.02.2010
№ /0, № /0 та № 000213530/0.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.11.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011, в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Служба безпеки України подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову повністю. Вказує на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права: ст. 19 Конституції
України, ст. 3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» від 25.12.2008 № 800-VI,
наголошуючи на тому, що Служба безпеки
України, здійснюючи оплату оренди
земельних ділянок фактично вносила до
відповідного цільового фонду бюджету
міста Києва обов'язкові платежі, сплата
яких за цією нормою Закону могла бути
відстрочена. Органи державної
податкової служби при здійсненні
нарахувань позивачеві мали керуватися
Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ з
обов'язковим врахуванням положень
Закону України «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» від 25.12.2008 № 800-VI. Також
зазначає, що суди залишили поза увагою
положення п. 12.3 Договору оренди
земельної ділянки, укладеного між
Службою безпеки України та Київською
міською радою, відповідно до якого вона
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язань, якщо доведе, що
ці порушення сталися не з її вини, у
підтвердження чого службою безпеки
надані докази.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що штрафні (фінансові)
санкції нараховано позивачеві за
податковими повідомленнями-рішеннями
відповідача від 12.02.2010 № /0, №
/0 та № 000213530/0 на підставі п.п. 17.1.7
п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ
за несплату узгодженої суми
податкового зобов'язання з орендної
плати за земельну ділянку комунальної
власності протягом граничних строків,
визначених законом.

Таке порушення зафіксовано
відповідачем в акті документальної
невиїзної (камеральної) перевірки
позивача з питань своєчасності сплати
податків і зборів до бюджету,
відображених в податкових деклараціях
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності за
2009 рік.

Виходячи з вимог ст. 14, ст. 20 Закону
України «Про систему оподаткування»
від 25.06.1991 № 1251-XII (чинного на час
виникненні спірних відносин) орендна
плата за земельні ділянки державної та
комунальної власності належить до
загальнодержавних податків, зборів
(обов'язкових платежів), контроль за
правильністю та своєчасністю
справляння яких здійснюється
державними податковими органами та
іншими державними органами в межах
повноважень, визначених законами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про систему оподаткування»
платник податків зобов'язаний
сплачувати належні суми податків і
зборів (обов'язкових платежів) у
встановлені законом терміни.

Статтею 26 Закону України «Про плату за
землю» від 03.07.1992 № 2535-XII (чинного на час
виникнення спірних відносин)
передбачено, що платники податку за
порушення норм цього Закону несуть
відповідальність, передбачену
Земельним Кодексом України та законами
України.

Законом України з питань
оподаткування, який встановлював
порядок погашення зобов'язань
юридичних та фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів, включаючи
нарахування та сплату пені, штрафних
санкцій, що застосовуються до
платників податків контролюючими
органами, на час виникнення спірних
відносин був Закон України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 № 2181-ІІІ (далі Закону № 2181-ІІІ).

Статтею 17 Закону № 2181-ІІІ передбачена
відповідальність за порушення
податкового законодавства, яка
поширюється в тому числі і на платника
такого податку як плата за землю
(орендна плата за земельні ділянки
комунальної та державної власності).

Тому, застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій на
підставі п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ є
правильним.

Щодо посилань позивача, викладених в
касаційній скарзі, на необхідність
застосування до спірних правовідносин
положень ч. 5 ст. 3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» від 25.12.2008 № 800-VI,
відповідно до яких суб'єкти
господарської діяльності, що
здійснюють будівництво (забудовники),
мають право на відстрочення внесків до
цільових фондів місцевих бюджетів, суд
касаційної інстанції зазначає таке.

Наведена норма передбачає право
суб'єктів господарської діяльності, що
здійснюють будівництво (забудовники),
на відстрочення внесків до цільових
фондів місцевих бюджетів. Водночас,
таке право могло бути реалізовано
зазначеними суб'єктами в порядку,
передбаченому вказаною нормою Закону.

Так, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» від 25.12.2008 № 800-VI
передбачено, що підставою для
відстрочення платежів та відрахувань є
письмова заява суб'єкта господарської
діяльності, що здійснює житлове
будівництво, до органів, які здійснюють
облік та адміністрування відповідних
платежів та відрахувань.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Служба безпеки України не
подавала до ДПІ у Подільському районі
м.Києва письмової заяви для
відстрочення платежів з оренди
земельної ділянки комунальної
власності, тому сплата таких платежів
не відстрочувалась. Відповідно,
позивач зобов'язаний був сплатити суму
плати за землю (орендної плати за
земельну ділянку комунальної
власності), самостійно узгодженої в
податкових деклараціях, у встановлений
законом строк. У разі несвоєчасної
сплати орендної плати за земельну
ділянку комунальної власності, яка
належить до загальнодержавних
податків, зборів (обов'язкових
платежів), має нести відповідальність,
передбачену Законом № 2181-ІІІ,
незалежно від причин несвоєчасної
сплати, адже іншого законами з питань
оподаткування не передбачено.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, на які
посилається позивач в касаційній
скарзі, та вважає, що суди повно
встановили обставини у справі та
надали їм правову оцінку. Підстав для
задоволення касаційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Служби безпеки
України залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун