Справа № 825/4469/13-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого: Бужак Н.П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2013
року в справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України, за
участю прокурора про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
казначейської служби України (з
урахуванням уточнення змісту позовних
вимог) про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії.

Відповідно до постанови
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2013
року у задоволені позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним рішення
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явилися в судове засідання,
провіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Вищого адміністративного
суду України від 26.02.2013 року постанову
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 25.10.2008 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2009 року
скасовано та ухвалено нове судове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково: визнано
протиправним та скасовано наказ голови
Державного агентства земельних
ресурсів України від 13.11.2007 №1096-к «Про
звільнення ОСОБА_2», поновлено ОСОБА_2
на посаді начальника управління
земельних ресурсів у Козелецькому
районі Чернігівської області з 13.11.2007
року та стягнуто з Державного
агентства земельних ресурсів України
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за час вимушеного прогулу з
вирахуванням відповідних зборів і
платежів та отриманих сум при
звільненні за період з 13.11.2007 року по
26.02.2013 року, в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Постанову
суду в частині поновлення ОСОБА_2 на
посаді та стягнення на його користь
середньої заробітної плати за один
місяць допущено до негайного
виконання.

На виконання постанови Вищого
адміністративного суду від 26.02.2013 року,
Козелецьким районним судом
Чернігівської області 14.03.2013 року
видано виконавчий лист про стягнення з
Державного агентства земельних
ресурсів України на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з вирахуванням відповідних
зборів і платежів та отриманих сум при
звільненні за період з 13.11.2007 року по
26.02.2013 року.

22.06.2013 року позивачем подано виконавчий
лист, заяву про виконання рішення суду,
копію довідки про середньомісячний
розмір заробітної плати позивача та
інші документи до Державної
казначейської служби України для
примусового виконання виконавчого
листа Козелецького районного суду від
14.03.2013 року.

19.08.2013 року та 13.09.2013 року позивач
звернувся до Державної казначейської
служби України з інформаційними
запитами на отримання інформації, в
яких просив повідомити про хід
виконання судового рішення.

Листами від 03.09.2013 №7-14/94-20350 та від 25.09.2013
№7-14/793-22733 Державна казначейська служба
України повідомила ОСОБА_2 про те, що
постановою суду у справі №2-а-6/2008
визначений період, за який підлягає до
стягнення середній заробіток за час
вимушеного прогулу, проте не вказано
суми до стягнення. Оскільки,
Казначейство не наділено
повноваженнями самостійного
визначення суми до стягнення за
виконавчими документами, то зазначена
підстава унеможливлює виконання
виконавчого листа Козелецького
районного суду Чернігівської області
від 14.03.2013 року в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Згідно з підпунктом 3 пункту 5
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників під час виконання
виконавчих документів органи
Казначейства мають право, зокрема,
звертатися у передбачених законом
випадках до органу, який видав
виконавчий документ, щодо роз'яснення
рішення про стягнення коштів,
порушувати клопотання про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання такого рішення, а
також відстрочку та/або розстрочку
його виконання. В зв'язку з чим,
Казначейство звернулось до суду із
заявою про роз'яснення судового
рішення та повідомило позивача про
відкладення безспірного списання
коштів за виконавчим листом.

Ухвалою Козелецького районного суду
Чернігівської області від 17.09.2013 року
заяву Державної казначейської служби
України про роз'яснення судового
рішення було повернуто відповідачу, в
зв'язку з непідсудністю (а.с.63).

25.11.2013 року Державною казначейською
службою України подано заяву про
роз'яснення судового рішення до Вищого
адміністративного суду України та у
зв'язку з цим було відкладено списання
коштів на користь позивача.

Суд першої інстанції вірно надав
оцінку встановлених у справі
обставинам та прийшов до правильного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що примусове виконання
судових рішень в адміністративних
справах здійснюється в порядку,
встановленому Законом України від
21.04.1999 №606-ХІУ "Про виконавче
провадження" (далі - Закон №606-ХІУ).

Згідно частини 2 статті 3 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення
про стягнення коштів з державних
органів, державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів.

Частиною 1 статті 25 Бюджетного кодексу
України від 08.07.2010 №2456-УІ передбачено,
що безспірне списання коштів бюджету
здійснює центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
місцевих бюджетів на підставі рішення
суду.

Таким органом, згідно Указу Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 є
Державна казначейська служба України
(Казначейство України).

Згідно Положення про Державну
казначейську службу України, Державна
казначейська служба України
(Казначейство України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення
Казначейство України відповідно до
покладених завдань, зокрема, здійснює
безспірне списання коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів на
підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами передбачений
Законом України від 05.06.2012 року №4901-УІ
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» та Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
чи місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року №845
(далі - Порядок №845).

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень»держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є.
зокрема, державний орган.

Згідно статті 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Згідно частин 2 та 4 статті 3 Закону
№4901-VI стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду.
Перерахування коштів стягувачу
здійснюється у тримісячний строк з дня
надходження до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
необхідних для цього документів та
відомостей.

Абзацом 2 пункту 2 Порядку №845
встановлено, що безспірне списання - це
операції з коштами державного та
місцевих бюджетів, що здійснюються з
метою виконання Казначейством та його
територіальними органами рішень про
стягнення коштів без згоди (подання)
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, боржників, органів
місцевого самоврядування та/або
державних органів на підставі
виконавчих документів.

Згідно пункту 4 Порядку №845 органи
Казначейства, зокрема, вживають
заходів до виконання виконавчих
документів протягом установленого
строку.

Пунктом 5 Порядку №845 визначені
повноваження органу Казначейства під
час виконання виконавчих документів,
зокрема, повідомляти органу, який видав
виконавчий документ, про наявність
обставин, що ускладнюють чи
унеможливлюють його виконання, у
спосіб і порядку, які визначені таким
документом, крім випадків виконання
рішень про стягнення коштів за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
судових рішень та виконавчих
документів; звертатися у передбачених
законом випадках до органу, який видав
виконавчий документ, щодо роз'яснення
рішення про стягнення коштів,
порушувати клопотання про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання такого рішення, а
також відстрочку та/або розстрочку
його виконання; відкладати, зупиняти
безспірне списання коштів і їх
перерахування стягувачам у випадках,
передбачених законом та цим Порядком.

Згідно підпункту 1 пункту 11 Порядку №845
підставами для відкладення
безспірного списання коштів є
звернення до органу, який видав
виконавчий документ, за роз'ясненням
рішення про стягнення коштів чи зміни
порядку і способу його виконання.

Відповідно до пункту 12 Порядку №845
безспірне списання коштів і їх
перерахування стягувачам здійснюються
після усунення обставин, що були
підставою для відкладення безспірного
списання таких коштів.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскільки, безспірне
списання коштів на користь позивача
відкладено до роз'яснення судового
рішення Вищим адміністративним судом
України, то відсутні підстави для
задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що Державна
казначейська служба може списати
визначену за рішенням суду конкретну
суму з казначейського розрахунку, тоді
як в постанові ВАСУ сума яка підлягає
стягненню на користь позивача, вказана
не була.

З урахуванням вищевикладеного,
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак
Н.П.

судді:
Костюк
Л.О.

Троян
Н.М.

Повний текст виготовлено: 27 лютого 2014
року

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.