Справа № 820/12037/13-а
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.Справа № 820/12037/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013р.
по справі № 820/12037/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Державної фінансової інспекції
у Харківській області

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1М.),
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції в Харківській
області (далі - ДФІ в Харківській
області, відповідач), в якому, з
урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати незаконною відмову Державної
фінансової інспекції в Харківській
області у здійсненні перевірки
законності паювання земель колишнього
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Жовтень" (село
Царедарівка, Лозівський район,
Харківська область);

- встановити наявність компетенції
(повноважень) Державної фінансової
інспекції в Харківській області щодо
здійснення перевірки законності
паювання земель колишнього
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Жовтень" (село
Царедарівка, Лозівський район,
Харківська область);

- зобов'язати Державну фінансову
інспекцію у Харківській області
здійснити перевірку законності
паювання земель колишнього
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Жовтень" (село
Царедарівка, Лозівський район,
Харківська область), а саме перевірити
підконтрольні установи, які приймали
участь у паюванні земель, до яких
належать: Царедарівська сільська рада
(місцезнаходження: 64661, Харківська обл.,
Лозівський район, село Царедарівка,
вул. Котовського, буд. 1- А), Лозівська
районна рада (місцезнаходження : 64602
Харківська обл., місто Лозова, вул.
Лозовського, будинок 10-А), Лозівська
районна державна адміністрація
(місцезнаходження: 64602, Харківська обл.,
місто Лозова, вул. Лозовського, будинок
10-А), Управління Держземагентства у
Лозівському районі (місцезнаходження:
64600, Харківська обл., місто Лозова, вул.
Карла Маркса, будинок 7).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013 р. у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову - про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, а саме: ст.ст. 2-5, п.
3, ч. 5 ст. 11 Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" та
Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами (затверджено
Постановою КМУ від 20.04.2006 р. № 550),
неправильне дослідження доказів, яке
призвело до невірного встановлення
обставин справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, дійшла
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із
заявою від 30.09.2013 р., у якій просив:
здійснити перевірку законності
паювання земель колишнього КСП
"Жовтень" (с. Царедарівка, Лозівський
р-н, Харківська обл.); зобов'язати
Царедарівську сільську раду, Лозівську
районну раду, Лозівську РДА, Управління
Держземагентства у Лозівському районі
усунути порушення земельного
законодавства: виділити ОСОБА_1
земельну частку (пай) у розмірі 7,68 га на
території Царедарівської сільської
ради та видати державний акт на право
власності на земельну ділянку (а.с.7).

Листом від 04.10.2013 р. відповідач
повідомив позивача про відсутність у
Державної фінансової інспекції в
Харківській області компетенції для
вирішення порушених у заяві питань, а
також про направлення звернення
позивача Лозівському міжрайонному
прокурору (а.с. 8).

09.10.2013 р. позивач повторно звернувся до
ДФІ в Харківській області із заявою, в
якій просив вирішити порушені раніше
питання.

Листом від 21.10.2013 р. відповідач
повідомив позивачеві про відсутність у
ДФІ в Харківській області відповідних
повноважень для проведення перевірки
за його заявою і повторно повідомив про
направлення попереднього звернення
позивача до органів прокуратури.

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у проведенні перевірки,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що письмові звернення позивача з
приводу перевірки законності паювання
земель колишнього КСП "Жовтень" були
розглянуті відповідачем з дотриманням
вимог чинного законодавства, у тому
числі з урахуванням вимог позивача,
викладених у цих заявах, оскільки для
проведення саме такого заходу
контролю, якого вимагав заявник, у
відповідача були відсутні законодавчо
визначені підстави та повноваження.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року N 499/2011,
Державна фінансова інспекція України
(Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України (далі - Міністр), входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Правові та організаційні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні регулюються,
насамперед, Законом України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні".

Згідно з ч. 1 ст. 2 вказаного Закону,
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, за дотриманням
законодавства на всіх стадіях
бюджетного процесу щодо державного і
місцевих бюджетів, дотриманням
законодавства про державні закупівлі,
діяльністю суб'єктів господарської
діяльності незалежно від форми
власності, які не віднесені
законодавством до підконтрольних
установ, за рішенням суду, винесеним на
підставі подання прокурора або
слідчого для забезпечення
розслідування кримінальної справи.

Відповідно до п. 3 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
основними завданнями Держфінінспекції
України є реалізація державної
політики у сфері державного
фінансового контролю, а також внесення
пропозицій щодо її формування.

Статтею 8 Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
визначено основні функції органу
державного фінансового контролю,
відповідно до яких орган державного
фінансового контролю здійснює
державний фінансовий контроль та
контроль за:

- виконанням функцій з управління
об'єктами державної власності;
цільовим використанням коштів
державного і місцевих бюджетів;

- цільовим використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії;

- складанням бюджетної звітності,
паспортів бюджетних програм та звітів
про їх виконання (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі), кошторисів та
інших документів, що застосовуються в
процесі виконання бюджету;

- станом внутрішнього контролю та
внутрішнього аудиту у розпорядників
бюджетних коштів;

- усуненням виявлених недоліків і
порушень;

- розробляє пропозиції щодо усунення
виявлених недоліків і порушень та
запобігання їм у подальшому;

- вживає в установленому порядку
заходів до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства та
притягнення до відповідальності
винних осіб;

- здійснює інші повноваження, визначені
законами України та покладені на нього
Президентом України.

Орган державного фінансового контролю
розглядає листи, заяви і скарги
громадян про факти порушення
законодавства з фінансових питань.
Звернення, в яких повідомляється про
крадіжки, розтрати, недостачі, інші
правопорушення, негайно пересилаються
правоохоронним органам для прийняття
рішення згідно з законодавством.

Слід зазначити, що правовідносини з
приводу здійснення органами Державної
фінансової інспекції України
державного фінансового контролю
деталізовані нормами Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами
(затверджений Постановою КМУ від 20.04.2006
р. №550 у відповідності до статті 2
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні"; далі - Порядок №550)

Інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб (п.п. 1-2 Порядку
№550.)

Згідно з п. п. 46 Порядку № 550, планові та
позапланові виїзні ревізії
проводяться контролюючими органами
відповідно до Закону та цього Порядку.

Планові виїзні ревізії проводяться
відповідно до планів
контрольно-ревізійної роботи,
затверджених в установленому порядку,
позапланові виїзні ревізії - за
наявності підстав, визначених Законом.

Контролюючі органи за письмовим
зверненням можуть отримувати від
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ і організацій інформацію, що
стосується діяльності та фінансового
стану об'єкта контролю.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що до повноважень Державної
фінансової інспекції відноситься
контроль за дотриманням вимог
законодавства виключно з фінансових
питань.

Таким чином, питання, порушені
позивачем у зверненнях від 30.09.2013 року
та 09.10.2013 року, не відносяться до
компетенції відповідача, оскільки
контроль за додержанням законності
розподілу паїв між учасниками
приватних підприємств не належить до
завдань та функцій, покладених на
Державну фінансову інспекцію Законом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" плановою виїзною ревізією
вважається ревізія у підконтрольних
установах, яка передбачена у плані
роботи органу державного фінансового
контролю і проводиться за
місцезнаходженням такої юридичної
особи чи за місцем розташування об'єкта
права власності, стосовно якого
проводиться така планова виїзна
ревізія.

Позаплановою виїзною ревізією за
приписами ч.5 ст.11 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
вважається ревізія, яка не передбачена
в планах роботи органу державного
фінансового контролю і проводиться за
наявності хоча б однієї з таких
обставин: 1) пункт 1 частини п'ятої
статті 11 виключено згідно із Законом
України від 15.12.2005р. №3202-IV; 2)
підконтрольною установою подано у
встановленому порядку скаргу про
порушення законодавства посадовими
особами органу державного фінансового
контролю під час проведення планової
чи позапланової виїзної ревізії, в якій
міститься вимога про повне або
часткове скасування результатів
відповідної ревізії; 3) у разі
виникнення потреби у перевірці
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з
підконтрольною установою, якщо
підконтрольна установа не надасть
пояснення та їх документальні
підтвердження на обов'язковий
письмовий запит органу державного
фінансового контролю протягом десяти
робочих днів з дня отримання запиту; 4)
проводиться реорганізація (ліквідація)
підконтрольної установи; 5) у разі
надходження доручення щодо проведення
ревізій у підконтрольних установах від
Кабінету Міністрів України, органів
прокуратури, органів доходів і зборів,
Міністерства внутрішніх справ України,
Служби безпеки України, в якому
містяться факти, що свідчать про
порушення підконтрольними установами
законів України, перевірку додержання
яких віднесено законом до компетенції
органів державного фінансового
контролю; 6) у разі, коли вищестоящий
орган державного фінансового контролю
в порядку контролю за достовірністю
висновків нижчестоящого органу
державного фінансового контролю
здійснив перевірку актів ревізії,
складених нижчестоящим органом
державного фінансового контролю, та
виявив їх невідповідність вимогам
законів.

Позапланову виїзну ревізію в цьому
випадку може бути ініційовано
вищестоящим органом державного
фінансового контролю лише у тому разі,
коли стосовно посадових або службових
осіб нижчестоящого органу державного
фінансового контролю, які проводили
планову або позапланову виїзну ревізію
зазначеної підконтрольної установи,
розпочато службове розслідування або у
випадку повідомлення їм про підозру у
вчиненні кримінального
правопорушення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що вимоги, викладені
позивачем у вищевказаних заявах, не
можуть бути віднесені ані до підстав,
за наявності яких відповідач є
правомочним прийняти рішення про
призначення планової ревізії, ані до
підстав, які надають можливість
прийняття відповідачем рішення про
призначення позапланової ревізії.

Крім того, пункт 3 Постанови Кабінету
Міністрів України „Про Порядок
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами" №550 надає
визначення, що об'єкт контролю це
підконтрольна установа, інший суб'єкт
господарювання, включаючи його
структурні та відокремлені підрозділи,
які не є юридичними особами, щодо якого
контролюючий орган має повноваження та
підстави для проведення ревізії
відповідно до законодавства.

В свою чергу, Колективне
сільськогосподарське підприємство
„Жовтень" не є підконтрольною
установою ДФІ в Харківській області, а
позивачем не наведено жодних підстав,
передбачених законодавством, щодо
проведення планових і позапланових
контрольних заходів відносно установи,
яка не знаходиться в мережі органу
державного фінансового контролю.

Окрім того, в зверненнях ОСОБА_1 не
конкретизовано природу правовідносин,
які саме мав скаржник з колишнім КСП
„Жовтень", не зазначено підстави та
відомості, що підлягають перевірці та в
якій частині.

Процедуру розгляду в Державній
фінансовій інспекції України та її
територіальних органах звернень
громадян, посадових осіб підприємств,
установ, організацій, запитів і
звернень народних депутатів України,
депутатів місцевих рад, а також
організацію особистого прийому
громадян, крім порядку розгляду
звернень з питань надання первинної
правової допомоги, запитів на
інформацію, а також звернень
правоохоронних органів та заперечень
(зауважень), що їх надсилають об'єкти
контролю відповідно до пункту 42
Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України, визначає Порядок
розгляду звернень та організації
особистого прийому громадян у
Державній фінансовій інспекції
України та її територіальних органах,
затверджений Наказом Міністерства
фінансів України від 26.07.2013р. N 707 та
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 23 серпня 2013 р. за N 1467/23999. (далі
-Порядок).

Відповідно до п. 3 цього Порядку, усі
звернення громадян, що надійшли до
контролюючого органу або подані на
особистому прийомі, мають прийматися,
попередньо розглядатися й
централізовано реєструватися в день їх
надходження в порядку, визначеному
Інструкцією з діловодства за
зверненнями громадян в органах
державної влади і місцевого
самоврядування, об'єднаннях громадян,
на підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності, в засобах масової
інформації, затвердженою Постановою
Кабінету Міністрів України від 14
квітня 1997 року N 348 (із змінами).

Згідно з п. 7 Порядку, якщо питання,
порушені в отриманому зверненні
громадянина, не належать до
компетенції контролюючого органу, таке
звернення у термін не більше п'яти днів
пересилається за належністю
відповідному органу чи посадовій
особі, про що повідомляється заявник з
роз'ясненням підстави для передачі
звернення. Копія такого звернення
залишається у провадженні того
контролюючого органу, до якого
звернувся заявник.

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що при розгляді звернень позивача з
приводу паювання земель колишнього КСП
"Жовтень" органом державного
фінансового контролю дотримано вимоги
чинного законодавства, а прийняте за
наслідками розгляду заяви рішення щодо
направлення звернень заявників для
розгляду у межах компетенції
Лозівському міжрайонному прокурору є
правомірним та обґрунтованим, оскільки
для проведення такого заходу контролю,
що вимагав заявник, у відповідача були
відсутні законодавчо визначені
підстави та повноваження.

Колегія суддів апеляційної інстанції
також вважає за необхідне зауважити на
таке.

Відповідно до ч.1 ст.188 Земельного
кодексу України, державний контроль за
використанням та охороною земель усіх
категорій та форм власності
здійснюється відповідно до закону.

Ст.19 Закону України «Про охорону
земель» визначено, що державний
контроль за використанням та охороною
земель здійснює центральний орган
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» від 19.06.2003р. N963-IV
державний контроль за використанням та
охороною земель усіх категорій та форм
власності здійснює центральний орган
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі.

Відповідно до норм "Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України", затвердженого
Указом Президента України від 13.04.2011р.
за №459/2011, Державна інспекція
сільського господарства України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра аграрної
політики та продовольства України,
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі.

Згідно з п. 4 зазначеного Положення
Держсільгоспінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань організовує та здійснює
державний нагляд (контроль) у частині
дотримання земельного законодавства,
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності, в тому
числі за веденням державного обліку і
реєстрації земель, достовірністю
інформації про наявність та
використання земель, дотриманням вимог
земельного законодавства при набутті
права власності на земельні ділянки за
договорами купівлі-продажу, міни,
дарування, застави та іншими
цивільно-правовими угодами,
дотриманням органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
юридичними та фізичними особами вимог
земельного законодавства та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю.

З огляду на вищевказані положення до
компетенції державної фінансової
інспекції не відноситься перевірка
законності паювання, бо перевірки
використання земель є виключною
компетенцією Держсільгоспінспекції
України та її територіальних органів.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити, що відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально - правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень.

Виключення з такої передумови для
оскарження рішень (дій, бездіяльності),
як наявність порушеного права, нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачена лише для справ
щодо оскарження нормативно - правових
актів, які можуть оскаржувати ті особи,
щодо яких можливе застосування акту.

Колегія суддів зазначає, що стаття 55
Конституції України гарантує кожному
право на захист своїх прав і свобод у
суді, а також на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що діями
(бездіяльністю) її права, свободи та
інтереси порушені або порушуються
відповідачем, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав, свобод та
інтересів.

В свою чергу, звертаючись до суду з
вказаним позовом, позивачем не
доведено наявність порушення його прав
з боку відповідача, а колегією суддів
при розгляді даної справи не
встановлено факту порушення
відповідачем вимог Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні",
Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами або Порядку
розгляду звернень та організації
особистого прийому громадян у
Державній фінансовій інспекції
України та її територіальних органах.

Щодо позовних вимог про встановлення
наявності компетенції (повноважень)
Державної фінансової інспекції в
Харківській області щодо здійснення
перевірки законності паювання земель
колишнього КСП "Жовтень", колегія
суддів зауважує на таке.

Відповідно до п. 6 ч.3 ст. 105 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
містити вимоги про встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень.

Зазначена норма кореспондує з п. 3 ч. 2
ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
якої, до компетенції адміністративних
судів відносяться спори між суб'єктами
владних повноважень з приводу
реалізації їхньої компетенції у сфері
управління, у тому числі делегованих
повноважень, а також спори, які
виникають з приводу укладання,
виконання, припинення, скасування чи
визнання нечинними адміністративних
договорів.

Із системного аналізу зазначених норм
вбачається, що такий спосіб захисту
порушених прав, свобод чи інтересів як
визнання наявності чи відсутності
компетенції, можливий у спорах з
приводу реалізації компетенції у сфері
управління, що виникають між суб'єктами
владних повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суб'єкт владних повноважень -
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби.

Зі змісту наведених положень Кодексу
адміністративного судочинства України
випливає, що фізична особа у спорі із
суб'єктом владних повноважень може
заявляти вимоги щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності, а також з питань
прийняття, проходження або звільнення
з публічної служби.

Таким чином, звернувшись до
Харківського окружного
адміністративного суду із позовною
вимогою про встановлення наявності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень - Державної
фінансової інспекції в Харківській
області, ОСОБА_1 обрав неналежний
спосіб захисту порушеного, на його
думку, права, що виключає можливість
задоволення вимог позивача в цій
частині.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
акт суб'єкта владних повноважень це
рішення уповноваженого суб'єкта права,
що регулює суспільні відносини за
допомогою встановлення (зміни,
скасування, зміни сфери дії) правових
норм, а також визначення (зміни,
припинення) на основі цих норм прав і
обов'язків учасників конкретних
правовідносин, міри відповідальності
конкретних осіб за скоєне ними
правопорушення. Він оформлюється у
встановленому законом випадку у
вигляді письмового документа
(акта-документа).

В свою чергу, відповіді ДФІ в
Харківській області на звернення
позивача не породжують правових
наслідків та не є нормативно-правовими
актами чи актами індивідуальної дії, а
тому не є рішеннями суб'єкта владних
повноважень в розумінні п.1 ч.2 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України та не носять обов'язкового
характеру, не встановлюють, не
припиняють та не змінюють
правовідносини, права та обов'язки
осіб, не породжують правових наслідків.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про
відсутність підстав для захисту прав
та охоронюваних законом інтересів
ОСОБА_1 та задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що постанова суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013р.
по справі № 820/12037/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С.