Справа № 2а-946/12/1070
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/59534/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6від
відповідачане з'явився розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової службина
постановуКиївського окружного
адміністративного суду від 06.03.2012та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2012у
справі№ 2а-946/12/1070за
позовомОСОБА_7доДержавної податкової
інспекції у Вишгородському районі
Київської області Державної
податкової службипро визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернулась до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Вишгородському районі
Київської області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 13.10.2011.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 06.03.2012,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.09.2012, позовні вимоги задоволено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити, оскільки вважає, що
постанову та ухвалу було прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

У судовому засіданні касаційної
інстанції 10.02.2014 відповідачем було
заявлено клопотання про заміну
відповідача (Державної податкової
інспекції у Вишгородському районі
Київської області Державної
податкової служби) його
правонаступником - Вишгородською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській області.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про наявність підстав
для часткового задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- ДПІ у Вишгородському районі Київської
області проведено документальну
позапланову перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2007 року по 31.12.2010 року, за
результатами якої складено акт №
2135/17-1/НОМЕР_2 від 04.10.2011.

- за наслідками перевірки відповідачем
було прийнято податкове повідомлення -
рішення № від 13.10.2011, яким
позивачу донараховано податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на суму 45 490 993,95 грн.

Податковий орган дійшов висновку про
порушення позивачем податкового
законодавства з огляду на те, що
перевіркою встановлено, що в період з
2007 по 2010 рр. позивач отримав від ТОВ
«Аларіт Пром», ТОВ «Аларіт Україна»,
ТОВ «Аларіт Трейд», ТОВ «Орто Плюс» та
ТОВ «Спеціалізоване управління № 630»
на свої розрахункові рахунки грошові
кошти на суму 303 273 293 грн., які не включив
до річних декларацій, внаслідок чого
позивач не сплатив податок з доходів
фізичних осіб у розмірі 45 490 993,95 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій визнали необґрунтованим
донарахування позивачу грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, оскільки судами
встановлено, що у відповідності до
договорів, укладених позивачем з
вказаними юридичними особами, всі
юридичні дії, які здійснюються
повіреним як представником довірителя,
здійснюються від імені та за рахунок
довірителя, а тому надані довірителями
повіреному грошові кошти на виконання
договорів доручення не є доходом
повіреного (позивача) у розумінні п.1.2
ст.1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб».

Суд касаційної інстанції вважає такі
висновки судів попередніх інстанцій
передчасними. При цьому, колегія
виходить з наступного.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
доходом є сума будь-яких коштів,
вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

Пунктом 1.6 ст.1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
встановлено, що загальний
оподатковуваний дохід - будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахований
(виплачений) на користь платника
податку протягом звітного податкового
періоду (далі - оподатковуваний дохід).

Загальний оподатковуваний дохід
складається з доходів, які підлягають
кінцевому оподаткуванню при їх
нарахуванні (виплаті); доходів, які
підлягають оподаткуванню у складі
загального річного оподатковуваного
доходу; доходів, які оподатковуються за
іншими правилами, визначеними цим
Законом.

За змістом п. 2.1 ст. 2 названого Закону
платниками податку є резидент, який
отримує як доходи з джерелом їх
походження з території України, так і
іноземні доходи.

Згідно п.3.1 ст.3 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
об'єктом оподаткування резидента є
загальний місячний оподатковуваний
дохід; чистий річний оподатковуваний
дохід, який визначається шляхом
зменшення загального річного
оподатковуваного доходу на суму
податкового кредиту такого звітного
року; доходи з джерелом їх походження з
України, які підлягають кінцевому
оподаткуванню при їх виплаті; іноземні
доходи.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, грошові кошти на суму 303 273 293
грн., які, за твердженнями відповідача,
в порушення норм податкового
законодавства не були включені
позивачем до річних декларацій, були
надані позивачу на підставі укладених
договорів доручення з ТОВ «Аларіт
Пром», ТОВ «Аларіт Україна», ТОВ
«Аларіт Трейд», ТОВ «Орто Плюс» та ТОВ
«Спеціалізоване управління № 630».

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що за змістом зазначених
договорів доручення та додаткових угод
позивачу було доручено здійснити від
імені юридичних осіб, що
перераховували позивачу грошові кошти,
юридичні дії: провести розрахунки з
фізичними особами, придбати
товарно-матеріальні цінності. Також
судом першої інстанції встановлено, що
договорами позивача передбачено, що за
виконання зобов'язань, передбачених
договорами доручення, позивач
(повірений) не отримує винагороди.

Проте, суди попередніх інстанцій,
обмежившись аналізом змісту укладених
позивачем договорів та норм чинного
законодавства, не дослідили фактичні
обставини щодо використання позивачем
отриманих грошових коштів у сумі 303 273 293
грн. та не встановили, чи були повністю
використані позивачем отримані кошти
на призначені цілі, а саме, на виконання
умов укладених договорів доручення
(проведення від імені юридичних осіб
розрахунків та придбання
товарно-матеріальних цінностей).

Встановлення вищезазначених обставин
справи має суттєве значення для
правильного висновку щодо наявності чи
відсутності у позивача об'єкта
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб.

Вищевказані обставини та фактичні дані
залишилися поза межами дослідження
судами першої та апеляційної
інстанцій, що, з урахуванням
повноважень касаційного суду (які не
дають касаційній інстанції права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні),
виключає можливість перевірити Вищим
адміністративним судом України
правильність висновків судів
попередніх інстанцій в цілому по суті
спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що судами
попередніх інстанцій не було з'ясовано
належним чином обставини справи, у той
час як їх встановлення впливає на
правильність вирішення спору, ухвалені
у справі судові рішення в частині
задоволення позову підлягають
скасуванню з направленням справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи судам
слід взяти до уваги вищевикладене,
встановити повно і правильно фактичні
обставини відповідно до заявлених
позовних вимог та предмету доказування
у справі та, в залежності від
встановленого й у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 160, 221, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Державної податкової інспекції у
Вишгородському районі Київської
області Державної податкової служби)
його правонаступником - Вишгородською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській області.

2. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової служби задовольнити
частково.

3. Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 06.03.2012 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2012
скасувати та справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний