Справа № 804/1088/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р. Справа № 804/1088/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Парненко
В.С.

при секретарі судового засідання
Драгота С.А.,

за участю:

представник позивача Самойленко
В.І.

представник відповідача
Гребенюк О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автокомплект» до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автокомплект»
(надалі - позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (надалі -
відповідач), в якому просить скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 13.09.2013 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтував
тим, що вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення протиправним та
таким, що підлягає скасуванню, оскільки
не ґрунтується на законі та прийняте
податковим органом без достатніх на те
правових підстав.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, просив в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що відповідачем
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автокомплект» () з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 р. по
31.05.2013 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 р. по
31.05.2013 р.

По результатам проведення вказаної
перевірки податковим органом було
складено Акт від 28.08.2013 р. № 649/222/25533861
(надалі - Акт перевірки), яким
встановлено, зокрема, порушення пп. 198.3
п. 198 ст. 198 Податкового кодексу України,
до складу податкового кредиту
безпідставно віднесено загальну суму
ПДВ у розмірі 21226,00 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість.

На підставі Акту перевірки винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 13.09.2013 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 20320,00 грн. (16256,00 грн. -
основний платіж, 4064,00 - штрафна
(фінансова) санкція).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що між позивачем
(орендар) та ПАТ «Магазин «Будинок
меблів» (орендодавець) ()
укладено договір оренди нежитлового
приміщення №40 від 08.10.2012 р., відповідно
до якого орендодавець приймає в
строкове платне користування без права
викупу нежитлове приміщенні загальною
площею 415,3 кв.м., а саме: на першому
поверсі будинку площею 198,63 кв.м., на
другому поверсі будинку площею 216,7 кв.м.

Згідно п. 1.5 договору майно передається
в оренду з метою використання його
орендарем виключно для організації
роботи закладу громадського
харчування.

Орендна плата за місяць орендованого
користування майном складає 191 038 грн,. у
т.ч. ПДВ- 31 839,67 грн. (п. 2.1 договору).

У відповідності до п.2.4 договору
сторони домовились, що за перші 3 місяці
оренди орендар щомісячно сплачує 1/3 від
розміру місячної орендної плати
встановленої п. 2.1 цього договору, що
складає 63 679,33 грн., у т.ч. ПДВ- 10 613,22 грн.

Актом здачі-приймання від 01.11.2012 р.
орендодавець здав, а орендар прийняв
майно - нежитлове приміщення з №1 по №5
загальною площею 415,3 кв.м. житлового
будинку з адресою: Україна, м.Київ, бул.
Лесі Українки 7 «Б» (літера А) секція Д.

Згідно даного Акту здачі-приймання
приміщення передано у стані після
забудовника та потребує проведення
ремонту для мети оренди.

ПАТ «Магазин «Будинок меблів» виписано
на адресу ТОВ «Автокомплект» податкову
накладну №124 від 25.01.2013 р. на суму - 127 358,6
грн., у т.ч. ПДВ- 21 226,43 грн. ТОВ
«Автокомплект» сума ПДВ у розмірі 21 226,43
грн. віднесена до складу податкового
кредиту січня 2013 р.

В ході перевірки не встановлено
надання послуг громадського
харчування ТОВ «Авто комплект» у
листопаді-грудні 2012 р. (та у подальшому).
Податковим органом зроблено висновок,
що позивачем необґрунтовано віднесено
до складу податкового кредиту січня 2013
р. суму ПДВ у розмірі 21 226 грн. згідно
податкової накладної № 124 від 25.01.2013 р.,
отриманою від ПАТ «Магазин «Будинок
меблів» по угоді №40 від 08.10.2012р., так як
придбання послуг оренди (нежитлове
приміщення з №1 по №5 загальною площею
415,3 кв.м. житлового будинку з адресою:
Україна, м.Київ, бул. Лесі Українки 7 «Б»
(літера А) секція Д) не пов'язано з
господарською діяльністю
підприємства.

Також, в Акті перевірки зазначено, що
наданий платником податків Акт
виконаних робіт за листопад-грудень 2012
р. будучи первинним документом та
підставою формування витрат у зв'язку
із здійсненням господарської
діяльності, не відповідають вимогам п.
9.2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", складені з
порушенням приписів п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом МФУ від 24.05.95 р. N 88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.95 р. за N 168/704.

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу з огляду
на наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99 р. №
996-ХІУ, із змінами та доповненнями,
встановлені вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за
№ 168/704 первинні документи (на паперових
і машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Відповідно до
пунктів 2.15, п.2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності та не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

· придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

· придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від того,
чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

У судовому засіданні підтверджено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
виключно на підставі висновку щодо не
встановлення надання послуг
громадського харчування позивачем, як
то обумовлено метою договору оренди.
Отже, у контексті заявлених позовних
вимог, судом досліджуються виключно
відносини, здійснення яких мали вплив
на винесення даного податкового
повідомлення-рішення.

У судовому засіданні позивач висловив
думку, якою не погоджується з винесеним
податковим повідомленням-рішенням,
оскільки підставою для віднесення до
складу податкового кредиту
нарахованих сум орендної плати є сама
мета використання орендованого
приміщення у оподаткованих операціях,
а не саме їх здійснення.

До перевірки і до суду надавалися
необхідні документи на підтвердження
мети використання орендованого
приміщення у власній господарській
діяльності, а саме Договір підряду №27/3
від 01.02.2013 р. укладеного між позивачем
та ПП «Партнер», за яким ведуться
будівельні роботи на орендованому
приміщенні; договори кредиту,
листування за такими договорами про
надання розширеного кредитування для
проведення ремонтних робіт та закупки
устаткування; копії платіжних доручень
на підтвердження оплати орендної плати
за січень на суму 127358,66 грн. в т.ч. ПДВ
21226,44 грн.; копії платіжних документів
щодо подальшої оплати орендної плати.
Під час судового засідання долучені
копії правовстановлюючих документи ПП
«Партнер» (підрядник), підтверджуючі
право проведення певних видів
діяльності (свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи, свідоцтво
платника податку на додану вартість,
ліцензія Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України, перелік робіт, провадження
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури,
довідка про взяття на облік платника
податків, довідка Державного комітету
статистики України).

Слід звернути увагу, що мета
використання нерухомого майна за
договором оренди позивачем не
змінювалась.

З даного проводу відповідачем
заперечень не надано.

Разом з тим, за результатами перевірки
не встановлено порушення заповнення
первинних бухгалтерських документів
(податкових та видаткових накладних,
інше), що були досліджені податковим
органом, та порядок їх обліку в
бухгалтерському та в податковому
обліку.

Під час судового розгляду справи
позивачем надано первинну
документацію підприємства, що
підтверджує мету укладання правочинів,
їх виконання та оплату.

Дослідження первинних документів
показало, що вони складені у
відповідності до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Відносно наданих до перевірки та
відображених в Акті перевірки
первинних документів податковим
органом жодних зауважень висловлено не
було.

А отже, придбавши послуги для
використання у власній господарській
діяльності, та сплативши їх вартість, у
т.ч. ПДВ у вартості послуг, позивач
набув право на віднесення сплачених
сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Акт перевірки не свідчить про
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України, що могло б стати
підставою для визначення контролюючим
органом податкових зобов'язань.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем належним чином не
доведено використання позивачем
орендованого приміщення всупереч меті,
встановленій у договорі оренди,
натомість позивачем наведені
обставини, які підтверджуються
достатніми доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку
про задоволення адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автокомплект» до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автокомплект» до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення, - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
13.09.2013 р.

В порядку розподілу судових витрат
стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автокомплект»
судовий збір в сумі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві грн., 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено
07 лютого 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили 07.02.14 Суддя З
оригіналом згідно В.С. Парненко В.С.
Парненко Помічник судді
Ю.Ю. Ковтун