Справа № 815/347/14
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/347/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

Судді - Гусева О.Г.,

при секретарі судового засідання -
Селімової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у
Київському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки),
рішення про застосування штрафних
санкцій від 15.11.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом у якому
просив суд визнати протиправними та
скасувати вимоги про сплату боргу
(недоїмки), рішення про застосування
штрафних санкцій від 15.11.2013 року.

Свої вимоги позивач обґрунтував
тим, що відповідачем було проведено
камеральну документальну планову
виїзну перевірку відповідача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 року з висновками якого
вони не згодні, оскільки зазначені
висновки виникли у результаті
неналежного аналізу особами, що
проводили перевірку матеріалів
перевірки та невірного тлумачення
чинного законодавства.

Позивач посилаючись ст., ст. 104-106, 162
КАС України, вважає, що їх позов
підлягає задоволенню.

Представник позивача у судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав у повному обсягу, просив їх
задовольнити з підстав викладених у
позові.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився, з позовним вимогами
не погодився з підстав викладених у
запереченні.

У судовому засіданні встановлено
слідуючи обставини та відповідні ним
правовідносини -

ФОП ОСОБА_1 є суб'єктом
підприємницької діяльності, про що
видано Свідоцтво про державну
реєстрацію.

Позивач є платником податку на
додану вартість.

Відповідачем було здійснено
камеральну документальну планову
виїзну перевірку позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 року.

За наслідками проведеної
перевірки відповідачем був складений
акт № 921/17-01/261520/8535/86 від 15.11.2013 року.

Відповідач на підставі акту №
921/17-01/261520/8535/86 від 15.11.2013 року прийняв та
надіслав позивачу вимогу Форми № 2у від
15.11.2013 року, якою вимагав сплатити
недоїмки зі сплати єдиного внеску,
штрафів та пені на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі -
39897 грн. 00 коп., а також на підставі
даного акту прийняв рішення №4/1701 про
застосування санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску у розмірі
- 2030 грн. 80 коп.

У судовому засіданні
представник позивача пояснив суду, що
вони не згодні з даною податковою
вимогою та рішенням №4/1701 про
застосування санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів єдиного внеску, оскільки на час
перевірки вони мали усі необхідні
первинні документальні данні, які
підтверджують реальність здійснення
відповідачем господарських операцій.

Крім того представник позивача
також зауважив, що позивачем за 2012 рік
через розрахунковий рахунок (Дт 311 Кт 361)
був отриманий дохід у сумі - 805797 грн.,
при цьому ця сума була підтверджена як
первинними документами так і
банківськими витягами, які були надані
до перевірки.

Також у судовому засіданні
представник позивача стверджував, що
включав до валових витрат лише
документально підтверджені витрати,
пов'язані із здійсненням господарської
діяльності, і до податкового кредиту
включав суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів, послуг, підтверджені
оригіналами податкових накладних і
інших документів, оформлених згідно
вимог законодавства.

За даними обставинами суд
приходить до висновку, що позовна заява
підлягає задоволенню у повному обсягу,
оскільки відповідно до п. 44.6 ст.44 ПК
України у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці 2 п. 44.7 цієї статті платник
податків не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого не надання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податкової
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складання
такої звітності. Якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим п. 44.7 цієї статті),
такі документи повинні бути враховані
контролюючим органом під час розгляду
ним питання про прийняття рішення.

Як вбачається з матеріалів
справи позивач надавав відповідачу
оригінали первинних документів під час
перевірки, проте вони не були прийняті
до уваги посадовими особами
відповідача та в порушення вимог п., п.
44.6, 44.7 ст. 44 ПК України відповідачем
була винесена податкова вимога та
прийняте оскаржуване рішення №4/1701.

Так відповідно до ст. 198.3
Податкового Кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Разом з тим за наявністю усіх
наданих позивачем первинних
документів та книги обліку доходів та
витрат відповідачем помилково було
зроблено висновок про завищення
податкового кредиту, що не відповідає
обставинам, які були встановлені у
судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи
вищевикладене у відповідача були
відсутні правові підстави для
прийняття оскаржуваного рішення про
застосування санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів не нарахованого єдиного внеску
у розмірі - 2030 грн. 80 коп.

В ході розгляду справи
відповідачем не було надано до суду
доказів, які спростовують заявлені
позивачем вимоги.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової
норми випливає, що рішення, дії чи
бездіяльність державного органу,
органу місцевого самоврядування
повинні бути прийняті чи здійснені в
межах компетенції відповідного органу
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, не
порушувати інтересів держави, прав та
інтересів фізичних та юридичних осіб,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
відповідати вимогам діючого
законодавства.

Відповідно до ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст. 11 КАС України розгляд
і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Керуючись: ст., ст. 44, 198 ПКУ, ст.ст. 2,
7, 8, 9, 11, 71-72, 86-87, 94, 159 - 164, 167, 186 КАС
України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до
ДПІ у Київському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки),
рішення про застосування штрафних
санкцій - задовольнити у повному
обсягу..

Визнати протиправним та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки),
рішення про застосування штрафних
санкцій від 15.11.2013 року, прийняті ДПІ у
Київському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ФОП ОСОБА_1 судовий
збір у розмірі - 182 грн. 70 коп.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання її повного тексту.

Повий текст Постанови
виготовлено та підписано суддею 06
березня 2014 року

Суддя:
Гусев О.Г.