Справа № 826/2402/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2014 року № 826/2402/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. при секретарі судового
засідання Віруцькій О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції в м.Києві
про визнання незаконними дії,
зобов'язати вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції в м. Києві про визнання
протиправними дій: щодо відмови у
закінченні виконавчого провадження
№38394290, по винесенню постанови про
відкриття виконавчого провадження
щодо зазначеної у постанові подвійної
суми штрафу, по винесенню постанови про
арешт майна боржника від 10.10.2013.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що ним добровільно сплачено
суму штрафу накладеного постановою
ВДАІ АА2 №704960 виданої 12.04.2013, а відатк,
на думку позивача, державний
виконавець не мав права накладати
арешт на його майно та відкривати
виконавче провадження щодо стягнення
подвійної суми штрафу.
Представник відповідача - Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції в м. Києві - в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог та
зазначив, що державний виконавець діяв
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження».
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Вирішуючи питання щодо поважності
пропуску позивачем строку на звернення
до суду з вказаними вище вимогами суд
виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
Положеннями частини 2 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено скорочені строки
звернення до суду, так позовну заяву
може бути подано до суду: у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів; у триденний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав, свобод
чи інтересів, у разі оскарження
постанови про відкладення провадження
Як зазначено вище, позивач звернувся з
позовом про визнання протиправними
дій, зокрема, щодо винесення постанови
про арешт майна боржника від 10.10.2013 та
відкриття виконавчого провадження
зазначеної у постанові подвійної суми
З матеріалів справи вбачається,
що листом від 10.01.2014 позивача
повідомлено про дії вчиненні у
спірному виконавчому провадженні.
В подальшому ухвалою від 31.01.2014
Святошинського районного суду м. Києва
позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції в м. Києві
повернуто позивачу для подання до
належного суду.
Враховуючи, що повернення позовної
заяви не позбавляє права звернення до
суду у встановленому законом порядку,
суд дійшов висновку, що позивачем з
поважних причин пропущено строк на
звернення до суду.
Відповідно до статті 1 Закону України
від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
Відповідно до статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Судом встановлено, що постановою
Відділу державної автоінспекції АА2
№704960 від 12.04.2013 притягнуто ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122
КУпАП та накладено штраф у розмірі 255
Відповідно до ч. 1 ст. 307 Кодексу про
адміністративні правопорушення штраф
має бути сплачений порушником не
пізніш як через п'ятнадцять днів з дня
вручення йому постанови про накладення
штрафу, а в разі оскарження або
внесення на неї подання прокурора
такої постанови - не пізніш як через
п'ятнадцять днів з дня повідомлення про
залишення скарги або подання без
Статтею 308 Кодексу про адміністративні
правопорушення встановлено, що у разі
несплати правопорушником штрафу у
строк, установлений частиною першою
статті 307 цього Кодексу, постанова про
накладення штрафу надсилається для
примусового виконання до відділу
державної виконавчої служби за місцем
проживання порушника, роботи або за
місцезнаходженням його майна в
порядку, встановленому законом. У
порядку примусового виконання
постанови про стягнення штрафу за
вчинення адміністративного
правопорушення з правопорушника
стягується: подвійний розмір штрафу,
визначеного у відповідній статті цього
Кодексу та зазначеного у постанові про
стягнення штрафу; витрати на облік
зазначених правопорушень. Розмір
витрат на облік правопорушень
визначається Кабінетом Міністрів
Суд зауважує, що постанова ВДАІ
позивачем не оскаржувалась. Протягом
строку встановленого ч. 1 ст. 307 Кодексу
про адміністративні правопорушення
позивачем штраф не сплачено, внаслідок
чого постанова направлена для
примусового виконання та штраф,
відповідно до ст. 308 Кодексу про
адміністративні правопорушення,
підлягає стягненню у подвійному
розмірі, тобто в сумі 510 грн.
Постанова Відділу державної
автоінспекції АА2 №704960 від 12.04.2013 у
справі про адміністративне
правопорушення є виконавчим
документом, на підставі якого
державною виконавчою службою
здійснюється примусове виконання
рішень (стаття 17 Закону України «Про
виконавче провадження»).

Частиною 2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця від 12.06.2013
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання згадуваної
постанови , а саме стягнення з позивача
подвійної суми штрафу, тобто 510 грн. та
надано боржнику (позивачу) строк на
добровільне виконання постанови
протягом семи днів з моменту винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Оскільки позивачем не сплачено штраф
протягом строку встановленого ч. 1 ст. 307
Кодексу про адміністративні
правопорушення, отже, відповідно до ст.
308 Кодексу про адміністративні
правопорушення, відповідачем відкрито
виконавче провадження про стягнення з
позивача подвійної суми штрафу.
Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що при відкритті виконавчого
провадження щодо зазначеної у
постанові подвійної суми штрафу,
відповідач діяв відповідно до вимог ст.
308 Кодексу про адміністративні
правопорушення, отже позовні вимоги у
вказаній частині не підлягають
задоволенню.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що позивач 18.06.2013 сплатив штраф в сумі 255
грн. відповідно до згадуваної
постанови.

Проте в матеріалах справи відсутні
докази того, що позивач повідомив
державного виконавця про сплату
штрафу.

В подальшому, постановою від 10.10.2013
накладено арешт на майно, що належить
позивачу.

Статтею 11 Закону № 606-ХІV державному
виконавцю надано право у процесі
здійснення виконавчого провадження
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізувати
його у встановленому законом порядку.

Право державного виконавця за заявою
стягувача накласти арешт на майно (крім
коштів) боржника з метою забезпечення
виконання рішення про майнові
стягнення при відкритті виконавчого
провадження також передбачено
частиною 2 статті 25 Закону України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

З системного аналізу викладеного
вбачається, що державний виконавець в
силу згадуваних статей Закону України
«Про виконавче провадження» наділений
правом накладати арешт на майно
боржника.

Враховуючи, що у державного виконавця
були відсутні відомості про сплату
позивачем штрафу, оскільки державний
виконавець в силу вимог Закону України
«Про виконавче провадження» наділений
правом накладати арешт на майно
боржника, суд дійшов висновку, що
відповідач при винесенні постанови від
10.10.2013 про арешт майна боржника діяв
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», що, в свою
чергу свідчить про необґрунтованість
позовних вимог у вказаній частині.

Щодо вимоги позивача про визнання
протиправними дій щодо відмови у
закінченні виконавчого провадження
№38394290 суд зазначає наступне.

Підстави закінчення виконавчого
провадження визначені ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відповідно до якої виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі, зокрема, фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Проте, як зазначено вище, виконавче
провадження відкрито з примусового
виконання постанови від Відділу
державної автоінспекції АА2 №704960 від
12.04.2013 про стягнення з позивача
подвійної суми штрафу, а саме 510 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем сплачено штраф в сумі 255 грн.,
тобто частина штрафу в сумі 255 грн.,
тобто постанова виконана не в повному
обсязі, отже у відповідача відсутні
підстави для закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з фактичним
виконанням постанови.

Судом не встановлено наявності інших
підстав визначених ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» для
закінчення виконавчого провадження
№38394290, отже позовні вимоги у вказаній
частині є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою державного виконавця від
26.02.2014 згадувану постанову Відділу
державної автомобільної інспекції
повернено стягувачу на підставі п. 2 ч. 1
ст. 47, ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», у зв'язку з
відсутністю майна, що належить
позивачу на праві власності.

Відповідно до статті 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах та відповідно до
законів України.

Як передбачено частиною другою статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві
посилання позивача є необґрунтованими,
та відповідно такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено
12.03.2014.