Справа № К-23118/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К-23118/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 11 березня 2009
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2010
року в справі за його позовом до
Міністерства внутрішніх справ України,
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області про
перерахунок та виплату грошового
забезпечення,

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
вказаним адміністративним позовом, в
якому зазначив, що у 2006 році звільнився
зі служби в органах внутрішніх справ і
йому призначено пенсію відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб». Під час проходження служби йому
не в повному обсязі виплачувались
основні та додаткові видів грошового
забезпечення, у зв'язку з чим
неправильно обчислено розмір пенсії.

Уточнивши позовні вимоги, просив
зобов'язати управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Миколаївській області нарахувати і
виплатити:

- доплату від належної пенсії в
сумі 13 161,40 грн. за період з 1997 по 2006 рік;

- різницю в посадовому окладі в
сумі 76,51 грн. за 2006 рік;

- премію в сумі 7 263,04 грн.;

- доплату за роботу в умовах
режимних обмежень в сумі 131 грн.;

- матеріальну допомогу в сумі 10 972,52
грн. за період з 1997 по 2006 рік;

- допомогу на оздоровлення в сумі 9
924,21 грн.;

- доплату за понаднормову працю,
нічний час та роботу в дні відпочинку і
святкові дні в сумі 22,28 грн.;

- заборгованість по нарахуванню 20%
надбавки згідно вказівки МВС від 20
січня 2006 року №904 КЛ;

- додаткові види грошового
забезпечення: надбавку за вислугу
років в сумі 718,95 грн., 100% надбавку в сумі
554,16 грн., надбавку за особливі умови
служби в сумі 7 869,70 грн., надбавку за
безперервну службу в сумі 11 809,02 грн.;

- одноразову грошову допомогу
згідно довідки МСЕК про визначення
ступеню втрати професійної
працездатності;

- провести індексацію грошових
доходів за період служби;

- провести донарахування пенсії з
урахуванням зазначених виплат та
пільгової вислуги років - 33 роки 04
місяці 26 днів.

Постановою Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 11
березня 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2010
року, позов задоволено частково:
зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області донарахувати та
виплатити пенсійне забезпечення у
відповідності до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» виходячи з розрахунку пільгової
вислуги 33 роки 04 місяці 26 днів,
починаючи з 01 січня 2007 року.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, позивач ставить
питання про скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій та
направлення справи на новий розгляд.
Вказує, зокрема на те, що після
повернення на службу з виборчої посади
до органів внутрішніх справ він має
право на встановлення усіх надбавок,
які отримував до обрання на виборчу
посаду. Зазначає, що ці надбавки були
йому встановлені лише у грудні 2006 року,
проте спірний період з квітня по
грудень 2006 року залишився поза увагою
судів. Крім того, його грошове
забезпечення підлягає перерахунку у
зв'язку зі збільшенням вислуги років.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 24 грудня 1984 року
ОСОБА_4 проходив публічну службу в
органах внутрішніх справ.

20 травня 2004 року позивача звільнено з
посади оперуповноваженого карного
розшуку Ольшанського ПВМ
Миколаївського районного відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області
та відряджено на виборну посаду
Ольшанського селищного голови
Миколаївського району Миколаївської
області, на якій перебував до 18 квітня
2006 року із залишенням у кадрах МВС
України.

18 квітня 2006 року позивача зараховано на
посаду старшого інспектора патрульної
служби 4 роти батальйону патрульної
служби міського управління України в
Миколаївській області управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області.

31 грудня 2006 року ОСОБА_4 звільнено з
посади начальника відділу карного
розшуку Миколаївського районного
відділу управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Миколаївській області та призначено
пенсію на підставі Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб».

Пільгова вислуга років позивача станом
на 31 грудня 2006 року складає 33 роки 04
місяці 26 днів.

Згідно з атестатом на час звільнення
йому були встановлені та виплачувались
такі види грошового забезпечення:
посадовий оклад - 140 грн.; оклад за
спеціальним званням - 125 грн.; 35%
надбавка за вислугу років - 92,75 грн.; 100%
надбавка - 357,75 грн.; 70% надбавка УМВС за
безперервній стаж служби - 944,38 грн.
(згідно наказу №70 від 01 серпня 2006 року);
15 % надбавка за секретність - 21 грн.
(згідно наказу №111 від 16 вересня 2006
року); 30 % премія - 688,05 грн. (згідно наказу
№285 від 15 грудня 2006 року); 50 % надбавка за
особливі умови служби 132,50 грн. (згідно
наказу №286 від 15 грудня 2006 року); 50 %
надбавка від суми пенсії 480,12 грн.
(згідно наказу УМВС №129 від 01 грудня 2006
року).

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відповідачем неправильно обчислено
пільгову вислугу років позивача, у
зв'язку з чим зобов'язали пенсійний
орган провести перерахунок і виплату
пенсійного забезпечення. В частині
позовних вимог про зобов'язання
донарахувати і виплатити грошове
забезпечення суди відмовили у зв'язку
з тим, що зазначені позивачем надбавки
не виплачувались під час проходження
служби.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до положень статті 19 Закону
України «Про міліцію» форми і зміст
грошового забезпечення працівників
міліції встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента
України «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ»
від 04 жовтня 1996 року №926 (у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) керівникам органів
внутрішніх справ надано право у межах
асигнувань, що виділяються на
утримання цих органів, установлювати
особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ, які
мають право на пенсію за вислугу років
згідно із законодавством і залишені за
їхньою згодою та в інтересах справи на
службі, - щомісячну доплату в розмірі
від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б
могла бути їм нарахована; за особливі
умови служби, кваліфікацію,
професійний ризик та виконання
особливо важливих завдань - до 50
відсотків окладів грошового
забезпечення; преміювати осіб рядового
і начальницького складу органів
внутрішніх справ відповідно до їх
особистого вкладу в загальні
результати роботи в межах фонду
преміювання, створеного у розмірі
чотиримісячного фонду грошового
забезпечення без обмеження
індивідуальних премій максимальними
розмірами. А статтею 21 було установлено
місячні надбавки в розмірі 100 відсотків
грошового забезпечення (окладів
грошового забезпечення та надбавки за
вислугу років).

Отже, керівникам органів внутрішніх
справ було надано право, а не покладено
обов'язок, установлювати перелічені
доплати у межах асигнувань, що
виділяються на утримання органів
внутрішніх справ, преміювати - у межах
фонду преміювання.

Надбавки за безперервну службу
встановлювалися за рахунок коштів,
передбачених у Державному бюджеті
України на утримання Міністерства
внутрішніх справ. При цьому,
вищевказаними нормами передбачені
обов'язкові умови, за яких такі
надбавки на розсуд керівництва та з
урахуванням наявних на це коштів
можуть встановлюватися працівниками
органів внутрішніх справ.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, додаткові види грошового
забезпечення позивачу були
встановлені у 2006 році.

Разом з тим, висновок районного суду, з
яким погодився апеляційний суд про те,
що грошове забезпечення позивача з
квітня 2006 року здійснювалось у межах
асигнувань не ґрунтується на доказах, а
є припущенням, оскільки приведена
обставина судами не досліджувалася.

Висновки щодо позовних вимог в частині
індексації грошових доходів за період
служби в органах внутрішніх справ
судами у рішеннях відсутні.

Крім того, судам слід дослідити питання
дотримання позивачем строку звернення
до адміністративного суду,
встановленого статтями 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо позовних вимог за період з квітня
по грудень 2006 року, та з'ясувати у
відповідача його ставлення до
можливого застосування наслідків,
визначених статтею 100 Кодексу у разі
пропущення строків звернення до
адміністративного суду.

Так як наказом начальника управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області від 30 липня 2007
року №88 о/с внесено зміни до наказу від
25 грудня 2006 року №134 о/с в частині
нарахування вислуги років та її
збільшення, суди обґрунтовано
зобов'язали з 01 січня 2007 року
донарахувати та виплатити пенсійне
забезпечення, виходячи з розрахунку
пільгової вислуги 33 роки 04 місяці 26
днів.

Допущені судами порушення норм
матеріального і процесуального права в
частині позовних вимог про
встановлення і виплату додаткових
видів грошового забезпечення з період
з квітня по грудень 2006 року призвели до
неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, що відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування в цій частині судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 11
березня 2009 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2010 року в частині позовних
вимог про встановлення і виплату
додаткових видів грошового
забезпечення з період з квітня по
грудень 2006 року скасувати, а справу в
цій частині направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/