Справа № 535/88/14-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р.Справа № 535/88/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Котелевському районі
Полтавської області на постанову
Котелевського районного суду
Полтавської області від 13.02.2014р. по
справі № 535/88/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Котелевському районі
Полтавської області

про визнання незаконною відмови в
здійсненні перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Котелевського районного
суду Полтавської області від 13 лютого
2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Котелевському районі Полтавської
області, про визнання незаконною
відмови в здійсненні перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплатити утримання відповідно закону
- задоволено повністю.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Котелевському районі Полтавської
області та постанову № 1 від 02.01.2014 року,
про відмову ОСОБА_1 в проведенні
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Котелевському районі
Полтавської області здійснити ОСОБА_1
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
починаючи з 01.12.2013 року, виходячи з
розміру заробітної плати голови
районного суду, підтвердженої довідкою
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області № 2360 від 06.12.2013
року та виплатити утворену
заборгованість з 01.12.2013 року.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказану постанову
суду першої інстанції та постановити
нове рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні позову. Скаржник
зазначають, що приймаючи зазначену
постанову суд першої інстанції дійшов
до помилкових висновків, які призвели
до неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин положення Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» та ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об'єктивності розгляду
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
справа розглядається в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції
розглядає справу в межах доводів
апеляційної скарги відповідно до вимог
ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41
КАС України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є суддею у відставці, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи світлокопією посвідчення судді
у відставці № 00114 (а.с. 14). На час
відставки стаж її роботи на посаді
судді та зарахованого в цей стаж
становив 37 років, що підтверджується
відповідними записами в трудовій
книжці (а.с. 12).

Згідно довідки Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Полтавській
області № 2360 від 06.12.2013 року, наданої
позивачці про суддівську винагороду
для обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
з 01.12.2013 року розмір її суддівської
винагороди, яка враховується при
призначенні (перерахунку) довічного
грошового утримання, складає 23142.00 грн.
(а.с. 8).

Позивачка перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Котелевському районі Полтавської
області та одержує довічне грошове
утримання судді у відставці.

27.12.2013 року позивач звернулась до
Управління Пенсійного фонду України у
Котелевському районі Полтавської
області із заявою про проведення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді відповідно
п. 4 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» та
довідки Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області № 2360 від
06.12.2013 року.

Але, відповідачем у проведенні
зазначеного перерахунку було
відмовлено з посиланням на те, що
Законом України «Про судоустрій та
статус суддів» та нормативних актів
Пенсійного фонду України не
передбачено проведення перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, про що
позивачку повідомлено листом № 53/02-11
від 02.01.2014 року на підставі рішення
колегіального органу з призначення
пенсії управління Пенсійного фонду
України в Котелевському районі
Полтавської області від № 1 02.01.2014 року
(а.с. 9-10, 23-24).

Приймаючи оскаржувану постанову, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про наявність у позивача, як судді у
відставці права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці у розмірі, встановленому ч.3
ст. 138 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів». В свою чергу
відповідачем - Управління Пенсійного
фонду України у Котелевському районі
Полтавської області не доведено
правомірності прийнятого рішення про
відмову у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці
позивачу згідно ст. 138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»,
виходячи з розміру суддівської
винагороди, визначеного у довідці
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області № 2360 від 06.12.2013
року.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституції та законами
України.

У ч.1 ст. 126 Конституції України
закріплено положення, згідно з яким
незалежність і недоторканість суддів
гарантується Основним Законом та
іншими законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у ч.1
ст. 126 Конституції України, є надання їм
за рахунок держави матеріального і
соціального захисту, до яких, зокрема,
відноситься і щомісячне довічне
грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України «Про
судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010
року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Як встановлено частиною 1 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» судді, який вийшов у відставку,
після досягнення, жінками - пенсійного
віку, встановленого ст. 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виплачується пенсія на умовах,
передбачених ст. 37 Закону України «Про
державну службу», або за його вибором
щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною 4 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» (в
редакції згідно з Рішенням
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03.06.2013 року) передбачено, що
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання,
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

У разі зміни розміру грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок (ч.4 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»).

Відповідно до ст. 129 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів»
суддівська винагорода складається з
посадового окладу та доплат за вислугу
років, перебування на адміністративній
посаді в суді, науковий ступінь, роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці.

Таким чином, розмір довічного
грошового утримання безпосередньо
пов'язаний із розміром заробітної
плати суддів відповідних судів.

Як зазначив Конституційний Суд України
у мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне
довічне грошове утримання судді є
самостійною гарантією незалежності
судді та складовою його правового
статусу. Правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання судді,
який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді,
встановлюється у зв'язку з виконанням
ним своїх обов'язків щодо здійснення
незалежного, неупередженого та
справедливого правосуддя, а щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці є належним утриманням цього
судді після припинення виконання ним
своїх професійних обов'язків та
особливою формою його соціального
забезпечення.

Матеріалами адміністративної справи
встановлено, що згідно довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області № 2360 від 06.12.2013
року суддівська винагорода, яка
враховується при обчисленні
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці позивачу, з
01.12.2013 року, складає 23142 гривні, в тому
числі оклад - 12180 гривень, щомісячна
доплата 10% посадового окладу (за
перебування на адміністративній
посаді), щомісячна доплата за вислугу
років 80% - 9744 гривні (а.с.8). При цьому,
стаж державної служби позивача складає
37 років.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що Управління Пенсійного
фонду України у Котелевському районі
Полтавської області зобов'язано
здійснити судді у відставці ОСОБА_1
перерахунок щомісячного грошового
утримання судді у відставці починаючи
з 01.12.2013 року, виходячи з розміру
заробітної плати голови районного
суду, підтвердженої довідкою № 2360 від
06.12.2013 року та виплатити утворену
заборгованість з 01.12.2013 року, до надання
нової довідки про підвищення грошового
утримання працюючого на відповідній
посаді судді.

До заперечень Управління Пенсійного
фонду України у Котелевському районі
Полтавської області викладених в
апеляційній скарзі, про те, що Законом
України «Про судоустрій та статус
суддів» проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, колегія
суддів відноситься критично і не може
взяти зміст таких обгрунтувань до
уваги, оскільки відповідно до змісту
вимог ст.3 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Крім цього, положеннями ч.4 ст. 17 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», єдність системи судів
загальної юрисдикції забезпечується,
зокрема: єдиними засадами організації
та діяльності судів; єдиним статусом
суддів; єдиним порядком
організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Ст. 51 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» визначено, що суддею є
громадянин України, який відповідно до
Конституції України та Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»
призначений чи обраний суддею, займає
штатну суддівську посаду в одному з
судів України і здійснює правосуддя на
професійній основі. Судді в Україні
мають єдиний статус незалежно від
місця суду в системі судів загальної
юрисдикції чи адміністративної посади,
яку суддя обіймає в суді.

Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» за
суддею, звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
га гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Виходячи із вище викладеного, колегія
суддів зазначає, що судді, що працюють
або працювали у системі судів
загальної юрисдикції, не повинні
ставитись у менш вигідне становище в
питаннях пенсійного забезпечення, а
саме нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

Відповідно до п. 2.2 Рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03.06.2013 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу П «Прикінцеві
та перехідні положення» «Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці),
визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням
Європейської хартії про закон "Про
статус суддів" від 10 липня 1998 року, за
якими рівень винагороди суддям за
виконання ними своїх професійних
обов'язків має бути таким, щоб
захистити їх від тиску, що може
спричинити вплив на їхні рішення або
взагалі поведінку суддів і таким чином
вплинути на їхню незалежність та
неупередженість (пункт 6.1); статус
забезпечує судді, який досяг
передбаченого законом віку для виходу
у відставку із посади судді і який
здійснював повноваження судді
протягом певного строку, право на
отримання виплат, рівень яких має бути
якомога ближчим до рівня його
останньої заробітної плати на посаді
судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам щодо суддів:
незалежність, ефективність та
обов'язки від 17 листопада 2010 року N (2010)12,
"оплата праці суддів повинна
відповідати їх професії та виконуваним
обов'язкам, а також бути достатньою, щоб
захистити їх від дії стимулів, через
які можна впливати на їхні рішення.
Мають існувати гарантії збереження
належної оплати праці на випадок
хвороби, відпустки по догляду за
дитиною, а також гарантії виплат у
зв'язку з виходом на пенсію, які мають
відповідати попередньому рівню оплати
їх праці" (пункт 54).

У п.7. Рішення № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року
Конституційний Суд України вказав, що
Закон № 3668, поширюючи дію положень
абзацу другого пункту 2 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення", як
вбачається з їх змісту, на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), залишив
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, але звузив обсяг цього права та
встановив обмеження в перерахунках
передбачених законами України пенсій
та щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці, чим
знизив досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Таким чином,
зазначені положення Закону № 3668 в
частині поширення їх дії на Закон № 2453
стосовно виплати пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) суддів
у відставці суперечать вимогам частини
першої ст. 126 Конституції України.

У зв'язку з чим, дія абзацу другого
пункту 2 розділу II "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону N 3668 не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (п.8
Рішення).

Отже, доводи апеляційної скарги
позивача про порушення судом першої
інстанції під час розгляду справи
вимог Закону України «Про судоустрій
та статус суддів» та норм ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об'єктивності розгляду
справи висновків суду не спростовують,
оскільки при розгляді справи суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст. 159 КАС України повно і всебічно, в
межах заявлених вимог, з'ясував дійсні
обставини справи, дав належну оцінку
наявним у справі доказам, правильно
вирішив питання щодо правовідносин,
зумовлених встановленими фактами, та
вирішив справу на підставі норм
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини.

З огляду на вищевикладене,
постанова суду першої інстанції
ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Котелевському районі Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Котелевського районного
суду Полтавської області від 13.02.2014р.
по справі № 535/88/14-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Спаскін О.А.Судді
Сіренко О.І. Любчич Л.В.