Справа № 817/1679/13
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Київ К/800/51421/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.08.2013 року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року

у справі № 817/1679/13-а

за позовом Головного управління
юстиції в Рівненській області

до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Головне управління юстиції в
Рівненській області звернулось до суду
з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.08.2013 року
у справі № 817/1679/13-а, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року,
позов задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби від 19.04.2013 року №
.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити
повністю, посилаючись на порушення
судами норм матеріального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити без змін рішення судів
попередніх інстанцій.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної Державною податковою
інспекцією у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби
камеральної перевірки податкового
розрахунку за формою № 1-ДФ поданого
Головним управлінням юстиції в
Рівненській області, відповідачем
складено акт від 12.04.2013 року № 151/17-311,
яким встановлено, що податковий
розрахунок за формою №1-ДФ за II квартал
2012 року подано з недостовірними
відомостями, помилками, а саме: по
реєстраційному номеру облікової
картки платника податку за
ознакою доходу « 114» та « 117».

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.04.2013 року №
3, яким до позивача застосовано
суму штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 1 020, 00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відповідачем протиправно
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій, оскільки позивач у даних
правовідносинах не виступає в ролі
платника податків - податкового агента.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, враховуючи наступне.

Згідно із пп. 14.1.180. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб визначається як
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ),
самозайнята особа, представництво
нерезидента - юридичної особи, інвестор
(оператор) за угодою про розподіл
продукції, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пп. 162.1.3. п. 162.1. ст. 162
Податкового кодексу України
платниками податку на доходи фізичних
осіб є в тому числі і податкові агенти.

При оподаткуванні податком на доходи
фізичних осіб об'єктом оподаткування
резидента є: загальний місячний
(річний) оподатковуваний дохід; доходи
з джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);іноземні
доходи - доходи (прибуток), отримані з
джерел за межами України (п. 163.1. ст. 163
Податкового кодексу України).

Особою, відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку. Особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з інших доходів, є
податковий агент - для оподатковуваних
доходів з джерела їх походження в
Україні; платник податку - для
іноземних доходів та доходів, джерело
виплати яких належить особам,
звільненим від обов'язків нарахування,
утримання або сплати (перерахування)
податку до бюджету (ст. 171 Податкового
кодексу України).

Подаючи податковий розрахунок за
формою № 1-ДФ ні позивач, ні нотаріус
державної нотаріальної контори, який
заповнював форму, не діяли як податкові
агенти, оскільки відповідно до п. 18.1. ст.
18 Податкового кодексу України
податковим агентом визнається особа,
на яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків,
оскільки згідно із п. 174.3. ст. 174
Податкового кодексу України особами,
відповідальними за сплату
(перерахування) податку до бюджету, є
спадкоємці, які отримали спадщину.

Таким чином, ні позивач, ні нотаріус
державної нотаріальної контори не
уповноважені законом вчиняти
відповідні дії щодо платника податків
за ідентифікаційним номером , і
відповідно, не виступають в даному
випадку податковими агентами.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що позивач в такому випадку не є
податковим агентом, відповідно до
правил ст. 162 Податкового кодексу
України, він також не може бути
платником податку на доходи фізичних
осіб із доходів, отриманих фізичними
особами за спадщиною.

Відповідно до п. 174.4 ст. 174 Податкового
кодексу України нотаріус щокварталу
подає до органу державної податкової
служби за місцем розташування
державної нотаріальної контори або
робочого місця приватного нотаріуса
інформацію про видачу свідоцтв про
право на спадщину та/або посвідчення
договорів дарування у порядку,
встановленому цим розділом для
податкового розрахунку.

За змістом п. 174.4. ст. 174 Податкового
кодексу України інформація, яку
повинен подавати нотаріус до органу
державної податкової служби, не є
податковою звітністю в розумінні глави
2 розділу ІІ Податкового кодексу
України.

Не будучи податковим агентом, позивач
при поданні до державного податкового
органу Інформації про видачу свідоцтв
про право на спадщину та/або
посвідчення договорів дарування,
повинен брати до уваги тільки ті
розділи податкового розрахунку, які
стосуються його як особи, яка не має
статусу податкового агента, та
подавати таку інформацію в строки,
встановлені Податковим кодексом
України для податкового кварталу.

Таким чином, підстав для застосування
до позивача штрафних (фінансових)
санкцій, передбачених п. 119.2. ст. 119
Податкового кодексу України, у
відповідача не було.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного судами
першої та апеляційної інстанцій
ухвалено законні і обґрунтовані
рішення, що постановлені з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права та підстав для їх скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області відхилити.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.08.2013 року
та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року
у справі № 817/1679/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук