Справа № 820/10666/13-а
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 р.Справа № 820/10666/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання
Городової А.О. Г Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 10.01.2014р.
по справі № 820/10666/13-а

за позовом Приватного підприємства
"Харківвторсировина"

до Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство
"Харківвторсировина" (далі - ПП
"Харківвторсировина"), звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області (далі - Західна
ОДПІ, відповідач) про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 16.07.2013р.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.01.2014 р.
адміністративний позов Приватного
підприємства "Харківвторсировина" -
задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення № від
16.07.2013р. Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, яким зменшено
суму бюджетного відшкодування в
розмірі 658584,00 грн. та застосовано
штрафні санкції в розмірі 329292,00 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог позивача, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, судом не надано
належної правової оцінки обставинам
справи та доказам.

В судовому засіданні представник
відповідача повністю підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти задоволення вимог апеляційної
скарги та просив постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників
судового процесу, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 13.05.2013 р. по 12.06.2013 р. фахівцями
Західної ОДПІ проведена виїзна планова
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2010 р. по 31.12.2012 р.

За результатам проведеної перевірки
складено акт №2262/22.4-07/34390768 від 27.06.2013 р.
(т.4, а.с.1-40), в якому зафіксовані
порушення позивачем п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200, п.201.4 ст.201
Податкового кодексу України, чим
завищено задеклароване від'ємне
значення з ПДВ за жовтень 2012 року в сумі
583339,71 грн., за листопад 2012 року на суму
75244,00 грн., що призвело до завищення
задекларованого до відшкодування ПДВ у
сумі 658583,71 грн. (р.23.1 Декларації за
листопад 2012 року на суму 583339,71 грн. та за
грудень 2012 року на суму 75244,00 грн.)

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від
16.07.2013р., яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 658584,00 грн. та
застосовано штрафні санкції в розмірі
329292,00 грн.

Не погоджуючись з висновками акта
перевірки та винесеним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив їх в адміністративному
порядку до Головного управління
Міндоходів у Харківській області, а
потім до Міністерства доходів і зборів
України.

Рішеннями Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
19.09.2013р. №2418/10/20-40-10-04-17 та Міністерства
доходів і зборів України №13631/6/99-99-10-01-15
від 21.10.2013р. податкове
повідомлення-рішення № від
16.07.2013р. залишено без змін, а скарги
позивача - без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
податкового повідомлення - рішення, а
тому воно підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються в окремих рядках
певні обов'язкові реквізити.

Відповідно до пункту 201.4. ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

З огляду на викладені норми
Податкового кодексу України можна
дійти висновку про існування декількох
підстав для формування податкового
кредиту, а саме: наявність у платника
податку - покупця належно оформленої
податкової накладної, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційної
скарги, що між позивачем та ТОВ "Едем"
укладено договір №1 від 05.07.2012р. (т.1,
а.с.26-27), згідно з умовами якого
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупцю, а Покупець прийняти
та оплатити товар (вторинну сировину)
на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до положень п.3 Договору
розрахунки з Постачальником
здійснюються на умовах попередньої
оплати в розмірі 25% від вартості
товарної партії, зазначеної у
Специфікації та у відповідній
накладній, шляхом зарахування коштів
на рахунок Постачальника. Датою оплати
Товару вважається дата списання
грошових коштів з поточного рахунку
Покупця.

Положеннями п.5.1 передбачено, що
Поставка товару здійснюється на склад
Покупця за рахунок Постачальника.
Зміна умов поставки можлива лише за
письмовою домовленістю сторін.

На виконання вимог податкового
законодавства ТОВ "Едем" видані
податкові накладні за липень-грудень
2012 року (т.1 а.с.28-187), які позивач включив
до складу податкового кредиту
відповідних періодів.

З метою виконання укладеного договору
на користь позивача здійснено продаж,
обумовлених умовами договору товарів,
що підтверджується видатковими
накладними (т.1. а.с.188-250, т.2 а.с.1-96).

Перевезення отриманих товарів від
контрагента здійснювалося відповідно
до умов договору, що підтверджується
наданими товарно-транспортними
накладними (т.2 а.с.97-209).

Розрахунки за вищезазначеними
господарськими операціями проведені у
безготівковій формі, про що свідчать
надані позивачем копії виписки з
рахунку у банку, оборотно-сальдової
відомості та картки рахунку № 631 (т.3
а.с.80-192).

Також, між позивачем та ТОВ
"Торгівельне підприємство "Нова
Торгівельна Мережа" укладено договір
купівлі - продажу №б/н від 31.07.2012р.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивач надав
податкові накладні, видаткові накладні
та довідку щодо оплати значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за жовтень 2012 року (т.4 а.с.208-250,
т.5 а.с. 1-9, 23-36).

Крім того, між позивачем та ВАТ "АТП-16351"
укладено договір про оренду будівлі
№01/10 від 03.10.2011р. (т.4 а.с.68-76), відповідно
до якого позивач, як орендар, приймає у
тимчасове володіння будівлю та
прилеглу територію, визначену у
договорі. Згідно з п.7.1 Договору сплата
комунальних платежів здійснюється в
порядку переплати.

На підтвердження виконання умов
договору щодо плати комунальних
платежів позивачем надано
рахунки-фактури, акти прийому здачі
робіт (наданих послуг) та податкову
накладну №3 від 19.12.2011р. (т.4 а.с.77-84).

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що вказані первинні
документи за своєю формою та змістом
відповідають вимогам чинного
законодавства, засвідчують факт
виконання позивачем зобов'язань з
оплати вартості товарів та послуг за
вказаними правочинами шляхом
перерахування грошових коштів.

Таким чином, факт реальності понесення
позивачем витрат у спірних
правовідносинах підтверджений
матеріалами справи.

Також, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зауважити на те, що відповідачем ні під
час розгляду в суді першої інстанції,
ні до суду апеляційної інстанції не
було надано доказів на підтвердження
фальшивості зазначених документів, або
на невідповідність відомостей,
зазначених в цих первинних документах,
фактичним обставинам, або на
відсутність у контрагентів статусу
платника ПДВ на момент вчинення та
виконання правочинів, або на завищення
вартості робіт чи послуг, або на
несумісність зазначених в документах
робіт чи послуг з власною
господарською діяльністю ПП
"Харківвторсировина". У ході перевірки
відповідачем не встановлено
проведення ПП "Харківвторсировина"
збиткових операцій, невикористання у
власній господарській діяльності
товарів (послуг), отриманих від ТОВ
"Едем", ТОВ "Торгівельне підприємство
"Нова Торгівельна Мережа", ВАТ "АТП-16351",
обізнаності щодо обставин
господарювання один одного, вчинення
ними узгоджених дій щодо отримання
будь-якої вигоди (в тому числі і
податкової).

З огляду на викладене, матеріалами
справи підтверджено факт виконання
позивачем та контрагентами позивача
зобов'язань за спірними правочинами.
Копії первинних і розрахункових
документів не мають дефектів форми,
змісту або походження, які в силу ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", ст.ст.44, 201 Податкового кодексу
України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Згідно з п.п. 14.1.18. п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ
(далі за текстом - ПК України) бюджетне
відшкодування це відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 - п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

При цьому, згідно з п. 200.5 ст. 200
Податкового кодексу України не мають
права на отримання бюджетного
відшкодування особи, які: були
зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів); мали
обсяги оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Виходячи із вищезазначеної норми,
податкова накладна є документом, який
підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у
ціні товару.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач виконав вимоги Податкового
кодексу України, сплативши податок на
додану вартість в ціні товару,
придбаного у безпосереднього
постачальника, який, в свою чергу,
виконав вимоги п. 201.10 ст. 201 Кодексу,
видавши покупцеві, яким є позивач,
належним чином оформлені податкові
накладні на визначену та сплачену
покупцем суму податку.

Таким чином, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, позивачем було
повністю дотримано всіх вимог закону з
реалізації права на податковий кредит
та отримання суми бюджетного
відшкодування. Вказані позивачем суми
підтверджені наявними у матеріалах
справи первинними бухгалтерськими
документами. Колегія суддів також
вважає за доцільне зазначити, що
укладені між позивачем та його
контрагентами договори не були визнані
недійсними. Вищезазначене свідчить про
правомірність дій позивача при
заявленні свого права на бюджетне
відшкодування суми надміру сплаченого
ПДВ.

Відповідно до п. 200.17 ст. 200 Податкового
кодексу України джерелом сплати
бюджетного відшкодування (у тому числі
заборгованості бюджету) є доходи
Державного бюджету України.
Забороняється обумовлювати або
обмежувати виплату бюджетного
відшкодування наявністю або
відсутністю доходів, отриманих від
цього податку в окремих регіонах
України.

Отже, заборону обмеження виплати
бюджетного відшкодування визначено
законодавчо.

Щодо доводів апеляційної скарги про
відсутність деяких записів у наданих
ТТН, на підставі яких відповідач зробив
висновки про нереальність здійснення
фінансово-господарських операцій з
отримання та перевезення вантажів,
колегія суддів зазначає на таке.

Правилами перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженими Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14.10.1997р.
визначено лише права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту та не
встановлюються правила податкового
обліку валових витрат та податкового
кредиту платника податку.

При цьому, товарно-транспортні
накладні не є документами первинного
бухгалтерського обліку, на підставі
яких проводиться оприбуткування
поставленого товару та не є єдиним та
безумовним документом, що підтверджує
факт придбання або продажу
товарно-матеріальних цінностей.

Згідно з ст. 545 ЦК України підтвердження
факту та належності виконання
зобов'язання є письмове підтвердження
одержання такого виконання кредитором.

Відповідно до положень Закону України
"Про бухгалтерський облік та податкову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік господарських операцій в Україні
ведеться на підставі первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи складаються під час
здійснені господарської операції, або
безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В даному випадку, первинними
документами, що підтверджують факт
господарської операції, є видаткові,
податкові накладні та розрахункові
документи.

Також необхідно зауважити на те, що
документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційної
скарги, що загальна сума господарської
операції між позивачем та ТОВ "Едем" з
придбання товару включена до складу
податкового кредиту.

Придбаний позивачем товар
використовувався у власній
господарській діяльності.

ТОВ "Едем" здійснило постачання
товарів, що підтверджується
відповідними первинними документами, а
саме ви датковими накладними.

Отже, за наявності документів, які
підтверджують фактичне отримання
позивачем товарів та використання їх у
власній господарській діяльності
(накладних), помилка у оформленні
товарно-транспортної накладної не може
бути підставою для висно вків про
відсутність документального
підтвердження податкового кредиту та
підтвер дження реальності здійснення
господарських операцій з придбання
товару, оскільки ві дповідною
транспортною документацією
обов'язково мають бути підтверджені
витрати з послуг по перевезенню
вантажів, а не витрати з придбання ТМЦ.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
податкових накладних ТОВ "Торгівельне
підприємство "Нова Торгівельна Мережа"
відсутні ПІБ особи, яка підписала
податкові накладні, а тому вони не
відповідають вимогам ст. 201 Податкового
кодексу України, колегією суддів не
приймаються до уваги, оскільки
досліджені в ході розгляду справи
податкові накладні, виписані ТОВ
"Торгівельне підприємство "Нова
Торгівельна Мережа" на адресу позивача
за жовтень 2012 року (т.4 а.с.234-250, т.5 а.с. 1-9),
містять ПІБ особи, яка їх підписала.

Також, в обґрунтування правомірності
формування від'ємного значення за
жовтень 2012 року позивачем до
матеріалів справи надано акт перевірки
Західної міжрайонної держаної
податкової інспекції м.Харкова
Харківської області Державної
податкової служби №336/15.4-08/34390768 від
30.01.2013р. "Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
правомірності нарахування Приватним
підприємством "Харківвторсировина"
() від'ємного значення
різниці між сумою податкового кредиту
та суми бюджетного відшкодування ПДВ
за листопад 2012 року". У п.3.15 вказаного
акту (стор.9 акту) зазначено про
відсутність порушень щодо
правомірності нарахування позивачем
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за жовтень 2012 року
(довідка перевірки від 19.12.2012р. за
№3216/15-404/34390768) (т.5 а.с. 18).

Колегія суддів зауважує, що в акті
перевірки №336/15.4-08/34390768 від 30.01.2013р.
фахівцями контролюючого органу не
висловлено зауважень щодо податкових
накладних, що були отримані позивачем
від ТОВ "Торгівельне підприємство
"Нова Торгівельна Мережа" та ВАТ
"АТП-16351".

З приводу твердження суб'єкта владних
повноважень в акті перевірки та в
апеляційній скарзі про відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Едем", колегія суддів зауважує
на те, що дане твердження ґрунтується
на висновках акту Олександрійської
ОДПІ Кіровоградської області ДПС
№215/22-10/-20635611 від 28.05.2013р. "Про результати
позапланової невиїзної перевірки
товариства з обмеженою
відповідальністю "Едем" () щодо підтвердження відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з платником ПП "Валга" () за липень-грудень 2012 року
та січень 2013 року та ТОВ СУРН "Вектор М"
() за липень-грудень 2012
року, ТОВ "Поліметал-Торг" () за жовтень 2012 року", матеріалах
досудового розслідування та
поясненнях власників транспортних
засобів відповідно до протоколів
допиту.

Проте, необхідно зауважити на те, що
належними та допустимими в розумінні
ст.124 Конституції України, ст.70 КАС
України доказами факту вчинення
платником податків нікчемного
правочину або факту відображення в
обліку показників господарських
операцій, які в дійсності не відбулись,
можуть бути або обвинувальний вирок
суду по кримінальній справі (оскільки
діяння платника податків по
протиправному заволодінню майном
іншої особи або ухиленню від сплати
податків, тобто вчинення нікчемного
правочину, є об'єктивною стороною
злочинів, передбачених ст.191 КК України
та ст.212 КК України), або рішення суду у
справі про стягнення одержаного за
нікчемним правочином (оскільки
наслідком вчинення платником податків
нікчемного правочину відповідно до
ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу
України є застосування
конфіскаційного заходу у вигляді
стягнення одержаного за нікчемним
правочином), або рішення суду про
визнання правочину недійсним (оскільки
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Разом з тим, під час розгляду справи
відповідачем не надано до суду
наявності обвинувального вироку суду,
рішення суду про стягнення одержаного
за нікчемним правочином, наявності
рішення суду про визнання правочинів
недійсними.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій, а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що надають
право на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що в силу
закону отримання податковим органом
акту перевірки, довідки зустрічної
звірки або акту про неможливість
проведення зустрічної звірки, в яких
викладені висновки про наявність ознак
фіктивної господарської діяльності,
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій, вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, акт перевірки контрагента або
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки тощо, не має
преюдиціального значення при розгляді
справи судом та не є документом, що
достовірно та безсумнівно
підтверджують обставини фактичної
дійсності.

Крім того, зазначені відповідачем
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
податковий кредит з ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого права та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту. Адже,
Податковий кодекс України не ставить
право платника ПДВ на податковий
кредит та отримання бюджетного
відшкодування ПДВ в залежність від дій
або бездіяльності його контрагентів чи
відсутності їх за місцезнаходженням,
так само відсутності у контрагентів
основних фондів, кваліфікованого
персоналу тощо. І в разі порушення
контрагентом податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
особи, оскільки позивач та його
контрагент є окремими суб'єктами
господарювання зі статусом юридичної
особи, окремими платниками податку на
додану вартість, кожен з яких має свої
межі юридичної відповідальності, яка є
індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61
Конституції України.

В силу ст.18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Колегія суддів також акцентує увагу і
на тому, що чинне законодавство не
покладає на платника податків
обов'язку перевіряти безпосереднього
контрагента на предмет виконання ним
вимог податкового законодавства та
його безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити відповідні суми податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Крім того, акт перевірки
Олександрійської ОДПІ Кіровоградської
області ДПС №215/22-10/-20635611 від 28.05.2013р.
ґрунтується на висновках інших актів
перевірок, дії щодо формування яких
визнані в судовому порядку
неправомірними (т.3 а.с. 48-73), а тому
висновки зазначеного акту щодо
нереальності здійснення господарських
операцій між позивача та його
контрагентом є безпідставними.

Враховуючи викладене, оскільки ПП
"Харківвторсировина" належним чином
була підтверджена правомірність
віднесення до податкового кредиту суми
ПДВ наданими до перевірки належно
оформленими податковими накладними,
зібрані по справі докази підтверджують
виконання зобов'язань між сторонами
спірних правочинів, колегія суддів
дійшла висновку про необґрунтованість
висновків податкового органу щодо
завищення суми бюджетного
відшкодування.

З наданих позивачем первинних
документів вбачається, що господарські
операції між позивачем та ТОВ "Едем",
ТОВ "Торгівельне підприємство "Нова
Торгівельна Мережа", ВАТ "АТП-16351" мали
реальний характер, у зв'язку з чим у
відповідача не було підстав для
неприйняття до заліку зазначених
документів при визначенні податкового
кредиту підприємства у звітному
податковому періоді.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням,
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірність
його рішення, що оскаржується.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів апеляційної інстанції зазначає,
що обставини, які викладені
відповідачем в акті перевірки та в
апеляційній скарзі, неможливо
кваліфікувати як порушення, що
передбачені п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1,
п.200.4 ст.200, п.201.4 ст.201 Податкового
кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
податкового повідомлення - рішення, а
тому воно підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції підтверджує, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Західної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.01.2014р.
по справі № 820/10666/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С. Повний
текст ухвали виготовлений 04.03.2014 р.