Справа № 755/17115/13-а
Суддя: Галаган В. І.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/755/100/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Дмитрієвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду міста Києва
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Мурихіна
Сергія Володимировича, третя особа:
Управління пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва, про
визнання дій протиправними, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, просить суд визнати
протиправною бездіяльність Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві щодо
проведення виконавчих дій з виконання
виконавчого листа Дніпровського
районного суду м. Києва від 12.09.2012 року
№ 2-а-2346/11 про зобов'язання Управління
пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва
нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як
дитині війни, щомісячне підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, передбачене ст. 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни", з 22.12.2010 року, з урахуванням
проведених виплат та відсутністю
належного контролю за своєчасністю,
правильністю і повнотою виконання
судового рішення; та позивачка просить
визнати протиправними дії Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві в частині
винесення 18.12.2012 року постанови про
закінчення виконавчого провадження №
34426618; скасувати постанову Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 18.12.2012
року про закінчення виконавчого
провадження; зобов'язати відповідача
поновити виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12.09.2012 року № 2-а-2346/11; зобов'язати
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві провести виконавчі дії з
виконання виконавчого листа
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12.09.2012 року № 2-а-2346/11.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що в
провадженні старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції м. Києва Мурихіна
С.В. знаходився виконавчий лист
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12.09.2012 року № 2-а-2346/11 про
зобов'язання Управління пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1,
як дитині війни, щомісячне підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, передбачене ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни", з 22.12.2010 року, з
урахуванням проведених виплат. Після
відкриття виконавчого провадження
належні грошові кошти позивачці не
виплачено протягом тривалого періоду
часу, та 07.07.2013 року позивачкою отримано
копію постанови державного виконавця
від 13.12.2012 року про закінчення
виконавчого провадження, відкритого на
підставі вищевказаного виконавчого
листа, у зв'язку із нарахуванням
позивачці надбавки, яку фактично
виплачено не було, що є підставою
звернення позивачки з даним позовом до
суду.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
судового розгляду справи повідомлена
належним чином, однак надала до суду
заяву, відповідно до якої позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить провести розгляд справи за її
відсутності.

Представник відповідача Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, про
поважні причини неявки суд не
повідомив.

Відповідач головний державний
виконавець Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Мурихін
С.В. в судове засідання не з'явився, про
день, час та місце судового розгляду
справи повідомлений належним чином,
про поважні причини неявки суд не
повідомив.

Представник третьої особи Управління
пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, про
поважні причини неявки суд не
повідомив.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку наявним в матеріалах справи
доказам, суд приходить до наступного.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Відповідно до статті 14 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом. Зміст ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
не містить жодних застережень, які б
надавали можливість за тих чи інших
умов не виконувати судове рішення, яке
набрало законної сили. Зазначена норма
Закону має імперативний характер і
довільному та розширеному тлумаченню
не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Зазначена норма відсилає до статті 10
Закону України „Про виконавче
провадження", якою визначено коло
учасників виконавчого провадження, які
мають право звернутися до
адміністративного суду з позовом, якщо
рішенням, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про
виконавче провадження", державний
виконавець здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі про
примусове виконання рішення у спосіб і
порядку, визначеному виконавчим
документом.

Згідно положення ч. 2 ст. 25 Закону
України „Про виконавче провадження",
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк
до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення
про примусове виселення боржника - у
строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає,
що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України
„Про виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного у статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Судом встановлено, що постановою від
21.09.2012 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Мурихіним
С.В. відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого Дніпровським районним
судом м. Києва від 12.09.2012 року № 2-а-2346/11
про зобов'язання Управління пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1,
як дитині війни, щомісячне підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, передбачене ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни", з 22.12.2010 року, з
урахуванням проведених виплат. (а.с. 37,
39)

18.12.2012 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Мурихіним
С.В. винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, відкритого на
підставі виконавчого листа від 12.09.2012
року № 2-а-2346/11, виданого Дніпровським
районним судом м. Києва про
зобов'язання Управління пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1,
як дитині війни, щомісячне підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, передбачене ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни", з 22.12.2010 року, з
урахуванням проведених виплат, у
зв'язку із проведенням боржником
перерахунку пенсії стягувачу. (а.с. 41)

Листами від 15.05.2013 року № З-1991 та від
03.07.2013 року № З-2786 Головним управлінням
юстиції у м. Києві повідомлено ОСОБА_1
про здійснення Управлінням Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва в межах своєї компетенції
нарахування пенсії ОСОБА_1, та
боржником направлено відповідні
документи до Управління з координації
та контролю за виплатою пенсій
Головного Управління Пенсійного фонду
України у м. Києві, до компетенції якого
належить проведення виплати коштів,
тому, керуючись п. 8 ст. 49 Закону України
„Про виконавче провадження", державним
виконавцем 18.12.2012 року винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, копію якої направлено
сторонам виконавчого провадження. (а.с.
43, 44)

Відповідно до статті 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
покладено на державну виконавчу
службу.

Згідно положення статті 6 Закону
України „Про виконавче провадження",
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частиною 1 статті 75 Закону України „Про
виконавче провадження" передбачено, що
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України
„Про виконавче провадження", державний
виконавець провадить виконавчі дії з
виконання рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу,
який його видав, - згідно із статтею 48
цього Закону. Державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а з
виконання рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України „Про виконавче провадження",
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом

Частиною 3 статті 75 Закону України „Про
виконавче провадження" встановлено, що
у разі якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника
штраф відповідно до статті 89 цього
Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до
суду чи іншого органу (посадової особи),
що його видав.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України
„Про виконавче провадження", у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від
сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Частиною 1 статті 36 Закону України „Про
виконавче провадження", за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
державний виконавець за власною
ініціативою чи за заявою сторін, а
також самі сторони мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання

Судом встановлено, що предметом спору є
дії посадових осіб Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві щодо
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа від 12.09.2012 року № 2-а-2346/11, виданого
Дніпровським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України
„Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
74 рішення у справі „Іммобільяре Саффі
проти Італії" зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі „Горнсбі проти
Греції" від 19.03.1997 року зазначив, що
право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
Конвенції гарантії, які забезпечуються
стороні на етапі судового розгляду
справи, фактично втрачають свій сенс
(рішення у справі „Піалопулос та інші
проти Греції" від 15.03.2001 року, пункт 68).

Крім цього, відповідно до пункту 17
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України „Про
внесення змін до постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13 грудня 2010 року № 3 „Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" від 21.05.2012 року № 5, державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом. Водночас,
відповідно до пункту 2 частини першої
статті 47 Закону України „Про виконавче
провадження" виконавчий документ,
прийнятий державним виконавцем до
виконання, за яким стягнення не
провадилося або було проведено
частково, повертається стягувачеві,
якщо у боржника відсутнє майно, на яке
може бути звернено стягнення, і
здійснені державним виконавцем
відповідно д цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

З огляду на зазначені законодавчі
приписи виконавці мають право
повертати виконавчі документи щодо
виконання рішень адміністративних
судів про стягнення з пенсійних
органів та суб'єктів владних
повноважень відповідних виплат пенсії,
соціальної допомоги тощо у разі
здійснення державним виконавцем усіх
можливих дій, спрямованих на виконання
рішення, що не позбавляє стягувача
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 Закону
України „Про виконавче провадження", а
не закінчувати виконавче провадження.

Як убачається з матеріалів справи,
позивачка звернулася з позовом щодо
протиправної бездіяльності Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві щодо
проведення виконавчих дій з виконання
виконавчого листа Дніпровського
районного суду м. Києва від 12.09.2012 року
№ 2-а-2346/11 про зобов'язання Управління
пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва
нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як
дитині війни, щомісячне підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, передбачене ст. 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни", з 22.12.2010 року, з урахуванням
проведених виплат та відсутністю
належного контролю за своєчасністю,
правильністю і повнотою виконання
судового рішення; та позивачка просить
визнати протиправними дії Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві в частині
винесення 18.12.2012 року постанови про
закінчення виконавчого провадження №
34426618; скасувати постанову Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 18.12.2012
року про закінчення виконавчого
провадження; зобов'язати відповідача
поновити виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12.09.2012 року № 2-а-2346/11; зобов'язати
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві провести виконавчі дії з
виконання виконавчого листа
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12.09.2012 року № 2-а-2346/11.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (ч. 3 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Аналізуючи зміст позовної заяви,
надавши оцінку наявним у справі
доказам в їх сукупності, суд дійшов
висновку щодо правомірності вимог
позивачки про визнання протиправними
дій Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві щодо винесення постанови від
18.12.2012 року про закінчення виконавчого
провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону
України „Про виконавче провадження",
оскільки судом встановлено
відсутність факту повного виконання
боржником Управлінням пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва постанови Дніпровського
районного суду м. Києва щодо виплати
ОСОБА_1, як дитині війни, щомісячне
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбачене ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни", з 22.12.2010
року, з урахуванням проведених виплат,
про що зазначено боржником у листі на
ім'я позивачки, обґрунтовуючи таке
невиконання відсутністю фінансування
ресурсу бюджету Пенсійного фонду, та
державним виконавцем не ураховано
обставини фактичного невиконання
боржником постанови суду та винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 18.12.2012 року з підстав
фактичного повного виконання рішення
суду, що, відповідно, свідчить про
передчасне винесення державним
виконавцем оскаржуваної постанови про
закінчення виконавчого провадження, не
перевіривши при цьому фактичність його
виконання боржником.

При цьому судом ураховано, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу, та
протилежне є порушенням наданих
статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
гарантій на справедливий суд.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку щодо протиправності дії
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві в частині винесення 18.12.2012 року
постанови про закінчення виконавчого
провадження, відкритого на підставі
виконавчого листа від 12.09.2012 року №
2-а-2346/11, виданого Дніпровським районним
судом м. Києва, тому вимога позивачки
про скасування постанови Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 18.12.2012
року про закінчення виконавчого
провадження є обґрунтованою та такою,
що підлягає до задоволення.

Разом з тим, як роз'яснено у Постанові
Пленуму Верховного Суду України від 26
грудня 2003 року № 14 „Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження", у разі визнання
неправомірними рішення, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд зобов'язує їх
усунути допущені порушення або іншим
шляхом поновлює порушені права чи
свободи заявника. При цьому суд не
вправі зобов'язувати зазначених осіб
до вчинення тих дій, які згідно із
Законом України „Про виконавче
провадження" можуть здійснюватися
тільки державним виконавцем або
відповідною посадовою особою
державної виконавчої служби.

Таким чином, суд визнає безпідставними
вимоги позивачки щодо зобов'язання
відповідача Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві поновити
виконавче провадження по виконанню
виконавчого листа Дніпровського
районного суду м. Києва від 12.09.2012 року
№ 2-а-2346/11та зобов'язання відповідача
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві провести виконавчі дії з
виконання виконавчого листа
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12.09.2012 року № 2-а-2346/11, - оскільки суд
не наділено правом зобов'язання
відповідача Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві до
вчинення дій, передбачених Законом
України „Про виконавче провадження" та
до виконання обов'язків згідно вимог
цього Закону, що належать до
компетенції даного державного органу
та його посадових осіб, за відсутності
доказів порушення такого виконання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
19, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 5, 6, 10,
11, 19, 22, 25, 30, 36, 47, 49, 50, 75, 89 Закону України
„Про виконавче провадження", ст. 17
Закону України „Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського Суду з прав людини",
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 26 грудня 2003 року № 14 „Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження", Постановою
Пленуму Вищого адміністративного суду
України „Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року № 3 „Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" від 21.05.2012 року № 5, ст.ст. 2, 8, 10, 11,
14, 69-72, 158-163, 181, 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
головного державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Мурихіна Сергія
Володимировича, третя особа:
Управління пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва, про
визнання дій протиправними -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві щодо проведення виконавчих дій
з виконання виконавчого листа
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12.09.2012 року № 2-а-2346/11 про
зобов'язання Управління пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1,
як дитині війни, щомісячне підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, передбачене ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни", з 22.12.2010 року, з
урахуванням проведених виплат.

Визнати протиправними дії старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Мурихіна С.В. щодо винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 18.12.2012 року.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Мурихіна С.В. від 18.12.2012 року про
закінчення виконавчого провадження №
34426618 з примусового виконання
виконавчого листа Дніпровського
районного суду м. Києва від 12.09.2012 року
№ 2-а-2346/11.

В решті частині позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

С у д д я: