Справа № 1570/5334/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/5334/2012

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Корой С. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Вербицької
Н.В.

при секретарі Сівелькіній С.Є.,

за участю представника позивача Конєва
К.С. та представника відповідача
Биковської С.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Одесі апеляційну скаргу Ізмаїльської
об`єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 15 листопада 2012 року по справі
за адміністративним позовом
Приватного підприємства «Укрос-Агро»
до Ізмаїльської об`єднаної державної
податкової інспекції Одеської області
Державної податкової служби
(правонаступник - Ізмаїльська ОДПІ ГУ
Міндоходів Одеської області) про
визнання протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

05.09.2012р. ПП «Укрос-Агро» звернулося до
Одеського окружного адміністративного
суду із позовом до Ізмаїльської ОДПІ
Одеської області ДПС (правонаступник -
Ізмаїльська ОДПІ ГУ Міндоходів
Одеської області), в якому просило суд:

- визнати протиправними дії
Ізмаїльської ОДПІ щодо проведення
позапланової виїзної перевірки ПП
«Укрос-Агро» () та
формуванню в акті №216/22-00/31693431 від 13.06.2012
року висновків про завищення ПП
«Укрос-Агро» податку на прибуток на
суму 460 грн. у IV кварталі 2011 року та
заниження податку на додану вартість
на суму 23933 грн. за грудень 2011 року;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення
Ізмаїльської ОДПІ Одеської області ДПС
від 25.06.2012 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 29916 грн. (з
яких 23933 грн. - основний платіж, 5983 грн. -
штрафна (фінансова) санкція).

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що податковим
органом було проведено спірну
перевірку з порушенням вимог діючого
законодавства. Окрім того, зазначені в
цьому акті перевірки висновки
підтверджується відповідачем лише за
допомогою внутрішньої податкової
інформації та відсутністю
товарно-транспортних накладних на
отримане позивачем обладнання.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15
листопада 2012 року позовні вимоги ПП
«Укрос-Агро» задоволено. Визнано
протиправними дії Ізмаїльської ОДПІ
Одеської області ДПС щодо проведення
позапланової виїзної перевірки ПП
«Укрос-Агро» та формуванню в акті
перевірки від 13.06.2012 року №216/22-00/31693431
висновків про завищення ПП
«Укрос-Агро» податку на прибуток на
суму 460 грн. у ІV кварталі 2011 року та
заниження податку на додану вартість
на суму 23933 грн. за грудень 2011 року.
Визнано протиправним та скасовано в
повному обсязі податкове
повідомлення-рішення Ізмаїльської
ОДПІ Одеської області ДПС від 25.06.2012
року № з податку на додану
вартість на суму 29916 грн., з яких 23933 грн.
- основний платіж, а 5983 грн. - штрафна
санкція.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, 30.11.2012р.
представником Ізмаїльської ОДПІ
Одеської області ДПС подано апеляційну
скаргу, в якій зазначено, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми процесуального та
матеріального права та просить
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
15.11.2012 року, прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи
сторін та перевіривши матеріали справи
і доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність належних підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

В період з 30.05.2012 року по 06.06.2012 року
працівниками Ізмаїльської ОДПІ, на
підставі направлень від 30.05.2012р. №000065 і
№000066, згідно з пп.78.11 п.78.1 ст.78 ПК
України, було проведено виїзну
позапланову перевірку ПП «Укрос-Агро»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства щодо взаємовідносин з
ТОВ «ТМС Лімітед» (), за
період з 01.12.2011 року по 31.12.2011 року, за
результатами якої складено акт від
13.06.2012 року №216/22-00/31693431.

Так, у вказаному акті перевірки було
зафіксовано порушення ПП «Укрос-Агро»
приписів:

- п.135.1.135.2 ст.135, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, в результаті чого, було
встановлено завищення податку на
прибуток у сумі 460 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.187.1. ст.187, п.18.1 ст.188, п.198.2
ст.198, п.198.3. ст.198, п.198.6 ст.198 ПК України, в
результаті чого, встановлено заниження
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету, за грудень 2011 року -
на суму 23 933 грн.

В подальшому, на підставі вказаного
акту перевірки, уповноваженою особою
Ізмаїльської ОДПІ було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
25.06.2012 року №, яким ПП «Укрос-Агро»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
у сумі 29 916 грн., в тому числі за основним
платежем - у сумі 23 933 грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 5983
грн.

Не погоджуючись з вказаними вище діями
та рішенням податкового органу,
позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції
виходив з обгрунтованості позовних
вимог, а також з того, що дії та
оскаржуване рішення відповідача є
неправомірними та не відповідаючими
діючому законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
надані сторонами докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обґрунтованими та заснованими на
законі, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Так, як вбачається зі спірного акту
перевірки, єдиною правовою підставою
для проведення перевірки визначено
п.п.78.1.1 п.18.1 ст.78 ПК України.

Разом тим, відповідно до цієї норми ПК,
документальна позапланова перевірка
здійснюється, зокрема, уразі, якщо за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом
10-ти робочих днів з дня отримання
запиту.

Отже, зі змісту зазначеної норми
слідує, що обов'язковою умовою, за
наявності якої можливе проведення
позапланової перевірки, є неотримання
від платника податку відповіді на
запит із необхідними документами. При
цьому, безпосередньо направлення
платнику податку запиту з приводу
виявлених можливих порушень іншими
платниками податку є обов'язковим, у
зв'язку з чим, не направлення платнику
податку відповідного запиту фактично
позбавляє податковий орган права
проводити позапланову документальну
перевірку.

Однак, як встановлено судовою колегією,
відповідачем, в даному випадку, не було
надано до суду жодних доказів
направлення позивачеві (та отримання
його ним) відповідного запиту з приводу
отримання пояснень та документальних
підтверджень щодо його господарських
взаємовідносин із контрагентом ТОВ
«ТМС Лімітед», що, в свою фактично
свідчить про відсутність у податкового
органу законних підстав для проведення
згаданої перевірки.

Так, досліджуючи спірні
правовідносини, судами обох інстанцій
встановлено, що наведений в акті
перевірки висновок відповідача,
ґрунтується на встановлених
відповідачем фактах, які, на його думку,
свідчать про безтоварність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом, на підставі яких
був сформований податковий кредит з
ПДВ.

Разом з тим, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, не може погодитися з такими
висновками податкового органу, з
огляду на наступне.

У відповідності до приписів пп.135.1,135.2
ст.135 ПК України, доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до ст.137, на підставі
документів, зазначених у п.135.2 цієї
статті, та складаються з: доходу від
операційної діяльності, який
визначається відповідно до п.135.4 цієї
статті; інших доходів, які визначаються
відповідно до п.135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у п.135.3
цієї статті та у ст.136 цього Кодексу.

При чому, доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, виходячи з положень пп.139.1.9. п.139.1
ст.139 ПКУ витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не включаються до
складу витрат.

Як слідує з п.185.1 ст.185 ПК України,
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість, зокрема, є операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до ст.186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, виходячи з положень п.187.1
ст.187 ПКУ, датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Крім того, у відповідності до п.198.1. ст.198
ПК України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
зокрема, виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг.

Також, п.198.2. ст.198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

А згідно з п.198.3. ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст.198 цього ж Кодексу також
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст.201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст.201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

При чому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом державної
податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у
випадках, передбачених ст.197 цього
розділу, у податковій накладній
робиться запис «Без ПДВ» з посиланням
на відповідний пункт та/або підпункт
ст.197 цього Кодексу.

Слід зазначити, що податкова накладна
виписується у 2-х примірниках в день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому, платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст.183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, виходячи зі змісту
наведених вище норм діючого
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи та
згідно з розшифровками податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів податкової
декларації з податку на додану
вартість, поданої позивачем за грудень
2011 року, до складу податкового кредиту
з ПДВ у відповідному періоді
підприємством позивача, зокрема,
віднесено суму ПДВ у розмірі 50833,33 грн.,
сплачену ТОВ «ТМС Лімітед» (ін.н.
51).

Також, судами обох інстанцій
встановлено, що 12.12.2011 року між
позивачем (покупець) та ТОВ «ТМС
Лімітед» (продавець) було укладено
договір купівлі-продажу обладнання
№126, згідно з умовами якого, продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти обладнання і сплатити
продавцю ціну відповідно до умов, що
визначені у договорі, а саме, компресор
«ПКС-5, 25 А», фрезерувальний верстат «
6М12П», фрезерувальний верстат « 6А2П»
загальною вартістю 159 000 грн. (в т.ч. ПДВ -
26500 грн.).

На підставі вказаного договору,
сторонами угоди було складено акт
приймання-передачі обладнання,
видаткову накладну від 12.12.2011 року №71, а
також контрагентом позивача, який є
платником ПДВ відповідно до свідоцтва
про реєстрацію платника ПДВ серії НБ
№258611 від 23.11.2010р. №00311048), було виписано
податкову накладну від 12.12.2011 року №71
на суму ПДВ у розмірі 26500 грн.

Крім того, апеляційним судом
встановлено, що 26.12.2012 року між
позивачем (покупець) та ТОВ «ТМС
Лімітед» (продавець) було укладено ще
один договір купівлі-продажу
обладнання №127, згідно з умовами якого,
продавець зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти обладнання і
сплатити продавцю ціну відповідно до
умов, що визначені у договорі, а саме,
прес - КЕ 2128 60 т.с., прес - КД 2126 40 т.с.,
голтовочну машину 150, загальною
вартістю 146000,00 грн., в тому числі ПДВ -
24333,33 грн.

На підставі цього договору від 26.12.2012р.
сторонами угоди було складено акт
приймання-передачі обладнання,
видаткову накладну від 26.12.2011 року №171,
а також контрагентом позивача було
виписано і належним чином оформлену
податкову накладну від 26.12.2011 року №171
на суму ПДВ у розмірі 24 333,33 грн.

При цьому, придбаний товар був
оплачений позивачем у безготівковій
формі у повному обсязі, що
підтверджується відповідними
банківськими платіжними дорученнями.

Як встановлено по справі, частину
придбаного товару позивач реалізував
ТОВу «НМТ-Агро», відповідно до договору
купівлі-продажу обладнання від 20.12.2011
року №128, що підтверджується актом
приймання-передачі обладнання,
відповідною видатковою накладною,
довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей особою,
яка приймала участь у здійсненні
відповідної господарської операції,
податковою накладною від 21.12.2011 року №8,
виписаною позивачем у зв'язку з
продажем обладнання на загальну суму
ПДВ у розмірі 26 900 грн.

Іншу частину придбаного товару позивач
використовував у власній
господарській діяльності як основні
засоби виробництва, що підтверджується
пакетом необхідних документів, а саме
актами приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобів, розпорядженням про вводу в
експлуатацію основних засобів,
оборотно-сальдовими відомостями
рахунку 15 «Інвестиції», рахунку 10
«Місця зберігання, необоротні активи»,
відомістю нарахування амортизації, а
також інвентарними картками обліку
основних засобів.

При цьому, судовою колегією з
матеріалів справи також встановлено,
що придбане обладнання
використовувалось позивачем у
виробництві власної продукції, яка, в
свою чергу, реалізовувалась ним за
відповідними договорами третім особам.

Посилання ж відповідача на відсутність
у ПП «Укрос-Агро» товарно-транспортних
документів на підтвердження факту
перевезення вантажів, що виступали
предметом договорів купівлі-продажу,
судова колегія, як і суд 1-ї інстанції,
оцінює критично, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.ч.12 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як слідує з п.2.1.,2.2. «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» (затв. наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995р. №88), первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Дійсно, усі первинні документи повинні
бути складені у момент проведення
кожної господарської операції або,
якщо це неможливо, безпосередньо після
її завершення. Але, при реалізації
товарів за готівку допускається
складання первинного документа не
рідше одного разу на день на підставі
даних касових апаратів, чеків тощо. Для
контролю та впорядкування обробки
інформації на основі первинних
документів можуть складатися зведені
документи.

Так, первинними документами, що
підтверджують господарські операції з
придбання позивачем товару у ТОВ «ТМС
Лімітед», є наявні в матеріалах справи
видаткові накладні, акти
приймання-передачі, податкові
накладні, розрахункові документи, в
яких фіксуються всі відомості,
необхідність засвідчення яких
передбачена Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Саме накладні та
акти приймання-передачі містять
інформацію щодо дати і місця складання;
назви підприємства, від імені якого
складено документ; зміст та обсяг
господарської операції, одиниці виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особисті підписи або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати осіб, які брали участь у
здійсненні господарської операції.

Натомість, слід вказати, що
товарно-транспортна накладна є
первинним документом, який лише
підтверджує фактичність господарської
операції з перевезення вантажу, а не
самої господарської операції з
придбання такого вантажу, у зв'язку з
чим, відсутність товарно-транспортної
накладної не може виступати безумовною
підставою чи доводом, що свідчить
взагалі про не придбання такого товару,
враховуючи при цьому той факт, що
чинним законодавством України не
передбачено обов'язку суб'єктів
господарювання здійснювати облік
отриманих товарно-транспортних
накладних.

Таким чином, лише факт відсутності
доказів доставки придбаного
обладнання не може вступати підставою
для визнання договору купівлі-продажу
таким, що не був направлений на реальне
настання правових наслідків, тоді як
інші докази у справі у своїй сукупності
вказують на факт безпосереднього
отримання позивачем придбаного товару.

Отже, дослідивши надані до суду 1-ї
інстанції первинні документи, судова
колегія вважає, що вони повністю
відповідають вимогам, встановленим
вищевказаними положеннями Закону, та у
своїй сукупності свідчать про фактичне
здійснення правочину з придбання
позивачем обладнання, яке, в свою чергу,
в подальшому було частково ним
реалізовано, а частково
використовувалось у власній
господарській діяльності, що свідчить
про використання ним придбаного
товару в оподатковуваних операціях,
тобто, позивачем, в даному випадку, було
дотримано усі умови віднесення сум ПДВ
до податкового кредиту за відповідний
звітний період.

Також, апеляційний суд вважає
безпідставними і посилання
відповідача на те, що 16.03.2012 року
підприємству - ТОВ «ТМС Лімітед»
встановлено стан "09" - направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням, оскільки, по-перше,
сам по собі цей факт не може бути
достатньою підставою для визнання
операцій, що вчиняються таким
підприємством, «безтоварними» та
такими, що не спрямовані на настання
реальних наслідків, по-друге,
зазначений факт був засвідчений у
пізнішому періоді, ніж період, протягом
якого між позивачем та його
контрагентом відбувались вищезгадані
господарські операції, що
підтверджується відповідною довідкою
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Інших будь-яких доказів або пояснень,
які б свідчили про безтоварність
господарських операцій, відповідач до
судів обох інстанцій не надав, тобто,
вищевказані висновки податкового
органу не підтверджуються ні
фактичними обставинами, ні належними і
достатніми доказами.

Таким чином, з огляду на наведене вище,
судова колегія, як і суд 1-ї інстанції,
також вважає безпідставним та
необґрунтованим висновок відповідача
про завищення ПП «Укрос-Агро» валових
доходів та валових витрат з приводу
господарських операцій щодо придбання
та реалізації придбаної продукції, що
описувалось вище, та, відповідно, суми
завищення податку на прибуток, а
формування зазначених висновків в акті
перевірки, яка, в свою чергу, теж була
проведена без законних підстав,
свідчать саме про протиправність дій
та спірних рішень відповідача.

До того ж, судова колегія звертає увагу
ще й на те, що відповідно до приписів
ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, що, в свою
чергу, не було зроблено представником
відповідача при розгляді справи в
судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційних
скаргах доводи правильність висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи в межах доводів апеляційних
скарг, відповідно до ст.200 КАС України,
залишає ці апеляційні скарги сторін
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ізмаїльської
об`єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 15
листопада 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

Н.В. Вербицька