Справа № 822/1567/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м.Київ
К/800/40201/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя
Голяшкін О.В. (доповідач),

судді
Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Славутського комунального
підприємства Управління
водопровідного-каналізаційного
господарства на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 09 липня 2013 року у справі за позовом
Славутського управління
водопровідного-каналізаційного
господарства до Державної фінансової
інспекції України про визнання дій
неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року Славутське
управління
водопровідного-каналізаційного
господарства звернулось до суду з
позовом до Державної фінансової
інспекції України, в якому просило
визнати неправомірними дії
відповідача щодо направлення
посадових осіб в участі у ревізії та
визнання нечинним направлення від 19
червня 2012 року №9190922 на її проведення.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідач згідно наказу
№208 уповноважив ревізорів здійснити
перевірку бюджету міста Славути, тобто
Славутської міської ради, а не
позивача, що спростовує легітимність
оскаржуваних направлень та
правомірність дій відповідача щодо
направлення посадових осіб для
ревізії. Вважає, що відповідач не має
права видавати напряму направлення не
своїм співробітникам. Також зазначає
про неправомірні дії відповідача щодо
направлення та участі у ревізії
посадової особи, яка відповідно до
направлення №960 повинна була здійснити
ревізію Виконавчого комітету
Славутської міської ради.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2013
року, у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили із правомірності
дій відповідача та їх відповідності
вимогам Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні».

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями, Славутське управління
водопровідного-каналізаційного
господарства звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги позивача.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом Державної
фінансової інспекції України від 19
червня 2012 року №208 відповідно до п.3.3
Плану контрольно-ревізійної роботи
Держфінінспекції на ІІ квартал 2012 року
призначено з 21 червня 2012 року по 27 липня
2012 року ревізію бюджету м.Славути
Хмельницької області за 2010, 2011 роки та
завершений період 2012 року.

Пунктом 7 наказу зобов'язано керівників
держфінінспекцій, зокрема, у
Івано-Франківській та Львівській
області, відрядити фахівців до
м.Славути.

Згідно направлень від 19 червня 2012 року
№№ 919 - 922 об'єктом ревізії є Славутське
комунальне підприємство Управління
водопровідного-каналізаційного
господарства, а згідно направлення від
26 червня 2012 року №960 об'єктом для
проведення ревізії є Виконавчий
комітет Славутської міської ради.

З 21 червня 2012 року по 02 серпня 2012 року
ревізійною групою проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності Славутського комунального
підприємства Управління
водопровідного-каналізаційного
господарства за 2010-2011 роки та
завершений період 2012 року.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про відмову у
задоволенні позовних вимог щодо
визнання неправомірними дій Державної
фінансової інспекції України.

Як передбачено ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» (у чинній на момент виникнення
спірних відносин редакції) головним
завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі
ревізії та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

До функцій контрольно-ревізійних
підрозділів (відділів, групах) у
районах, містах і районах у містах
відноситься проведення у
підконтрольних установах ревізії
фінансово-господарської діяльності,
використання і збереження фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильності визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
стану і достовірності бухгалтерського
обліку та фінансової звітності (ст.ст.8,
9 Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні»).

Стаття 10 Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
визначає права державної
контрольно-ревізійної служби, зокрема,
перевіряти у підконтрольних установах
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, проводити перевірки
фактичної наявності цінностей
(грошових сум, цінних паперів, сировини,
матеріалів, готової продукції,
устаткування, тощо); безперешкодного
доступу при проведенні ревізій на
склади, у сховища, виробничі та інші
приміщення, що належать підконтрольним
установам, для їх обстеження і
з'ясування питань, пов'язаних з
ревізією.

Відповідно до ст.2 Бюджетного кодексу
України бюджети місцевого
самоврядування- бюджети
територіальних сіл, їх об'єднань, селищ,
міст (у тому числі районів у міста);
бюджетні установи - органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, а також організації,
створені ними у встановленому порядку,
що повністю утримуються за рахунок
відповідно державного бюджету чи
місцевого бюджет.

Відповідно до ст.113 Бюджетного кодексу
України до повноважень органів
державного фінансового контролю з
контролю за дотриманням бюджетного
законодавства належить здійснення
контролю за цільовим та ефективним
використанням коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів;
достовірністю визначення потреби в
бюджетних коштах при складанні
планових бюджетних показників; ведення
бухгалтерського обліку, а також
складанням фінансової і бюджетної
звітності, паспортів бюджетних програм
та звітів про їх виконання (у разі
застосування програмно-цільового
методу у бюджетному процесі),
кошторисів та інших документів, що
застосовуються в процесі виконання
бюджету.

У п.1.2 Статуту Славутського
комунального підприємства Управління
водопровідного-каналізаційного
господарства, затвердженого рішенням
сесії Славутської міської ради від 16
грудня 2003 року, встановлено, що воно
належить до комунальної власності
територіальної громади міста,
підконтрольне та підзвітне міській
раді. Власником майна є територіальна
громада в особі Славутської міської
ради.

Отже, враховуючи право володіння усіма
активами позивача територіальною
громадою в особі Славутської міської
ради, яке є комунальною власністю,
відповідач мав право перевіряти
використання і збереження позивачем
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів.

Згідно п.7 Положення про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року №499/2011,
Держфінінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, районах,
містах або міжрайонні, об'єднані в
районах та містах територіальні
органи, головних інспекторів у районах
та містах.

Відповідно до п.1-2 Положення про
державні фінансові інспекції в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 03 жовтня 2011 року
№1236, державні фінансові інспекції в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі
підпорядковуються Державній
фінансовій інспекції України та є її
територіальними органами; у своїй
діяльності керуються, зокрема, і
наказами Держфінінспекції.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» посадові особи органу
державної контрольно-ревізійної
служби вправі приступити до проведення
ревізії за наявності підстав для її
проведення, визначених цим та іншими
законами України, та за умови надання
посадовим особам підконтрольних
установ, інших суб'єктів господарської
діяльності під розписку направлення на
ревізію, в якому зазначаються дата його
видачі, назва органу державної
контрольно-ревізійної служби, мета,
вид, підстави, дата її початку та дата
закінчення ревізії, посади, звання та
приз віща посадових осіб органу
державної контрольно-ревізійної
служби, які проводитимуть ревізію.
Направлення на ревізію є дійсними за
умови наявності підпису керівника
органу державної
контрольно-ревізійної служби,
скріпленого печаткою органу державної
контрольно-ревізійної служби.

Ненадання цих документів посадовим
особам підконтрольних установ та інших
суб'єктів господарської діяльності або
їх надання з порушенням вимог,
встановлених частиною чотирнадцятою
цієї статті, є підставою для
недопущення посадових осіб органу
державної контрольно-ревізійної
служби до проведення ревізії.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що оскаржувані позивачем
направлення оформлені належним чином,
містять всі необхідні реквізити,
підписані керівником та скріплені
печаткою. У встановлений законом строк
позивача повідомлено про проведення
ревізії, направлення на перевірку
вручені уповноваженим особам,
перевіряючи були допущені до
перевірки.

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що відповідач
при направленні посадових осіб на
перевірку згідно направлень від 19
червня 2012 року №919-922 діяв в порядку, в
межах повноважень та у спосіб,
визначений ст.11 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні».

Колегія суддів також погоджується з
висновками судів про безпідставність
вимог позивача про визнання
неправомірними дії відповідача щодо
направлення старшого державного
фінансового інспектора
Держфінінспекції у Львівській області
Ангеленюка Я.Ю. згідно направлення від
26 червня 2012 року №906 у зв'язку з
відсутністю доказів на підтвердження
його участі в ревізій позивача.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Славутського
комунального підприємства Управління
водопровідного-каналізаційного
господарства відхилити.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 09 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та в порядку, встановленими
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді