Справа № 503/2589/13-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 503/2589/13-а

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1
інстанції: Сопільняк О.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Романішина В.Л.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка
О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду в місті
Одесі апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області на
постанову Кодимського районного суду
Одеської області від 30 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління соціального захисту
населення Кодимської районної
державної адміністрації Одеської
області про визнання дій
неправомірними, стягнення допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Кодимського районного суду Одеської
області з позовом до Управління
соціального захисту населення
Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області про:
визнання неправомірними дій щодо
відмови у здійсненні перерахунку та
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
згідно діючого законодавства, але не
менше прожиткового мінімуму;
зобов'язання відповідача доплатити
недоотриману, внаслідок невиконання
останнім вимог законодавства України,
суму допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 18.10.2013р. по 12.12.2013р. в розмірі
2596,80 грн.; зобов'язання в подальшому
виплачувати допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, у
відповідності до норм діючого
законодавства, але не менше
прожиткового мінімуму, гарантованого
Конституцією України.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що на підставі ст.43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» вона має право на
отримання допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для працездатних осіб, однак
відповідачем державна допомога в
період з 18.10.2013р. по 12.12.2013р.
виплачувалась в значно меншому
розмірі, ніж передбачено чинним
законодавством.

Управління соціального захисту
населення Кодимської районної
державної адміністрації Одеської
області проти позову заперечило,
зазначивши, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, виходячи з доходів, сім'ї ОСОБА_2
не призначена, оскільки
середньомісячний дохід на одного члена
сім'ї перевищує прожитковий мінімум
для працездатних осіб. В задоволенні
позову відповідач просив відмовити.

Постановою Кодимського районного суду
Одеської області від 30.12.2013р. позов
задоволено частково. Визнано дії
Управління соціального захисту
населення Кодимської районної
державної адміністрації Одеської
області щодо призначення допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі меншому, ніж
встановлено ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та відмову у перерахунку
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
протиправними. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі,
встановленому ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» за період з 18.10.2013р. по
12.12.2013р. В задоволені решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить скасувати
оскаржуване судове рішення та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 є матір'ю малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та перебуває у відпустці
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Позивач застрахована
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
перебуває на обліку в Управлінні
соціального захисту населення
Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області.

Згідно повідомлення відповідача від
28.10.2013р. ОСОБА_2 призначено допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 18.10.2013р. в розмірі 130
грн. щомісячно.

Позивач, не погоджуючись з розмірами
соціальних виплат, звернулася до суду з
проханням перерахувати та виплатити
допомогу по догляду за дитиною
відповідно до ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Задовольняючи частково
позов ОСОБА_2 суд першої інстанції
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог, оскільки Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» не встановлювався інший
розмір допомоги, ніж той, що
встановлений Законами України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми». Колегія суддів
погоджується з таким висновком
Кодимського районного суду Одеської
області.

Згідно ст.46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон №107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(далі - Закон №2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон №2240-ІІІ), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
законами.

Статтею 43 Закону №2240-ІІІ було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону №107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-ІІІ.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону
№2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону №2240-ІІІ
було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
№10-рп/2008 визнано неконституційними
низку положень Закону №107-VI, в тому
числі й пункту 25 розділу ІІ Закону №107-VI
щодо виключення статей 40-44 Закону
№2240-ІІІ.

Пунктом 2 розділу ІІ Закону №107-VI було
передбачено, що розділ ІІ цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
№2240-ІІІ, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15
Закону №2811-XII.

Частиною 3 статті 45 Закону №2154-VI було
визначено, що допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону №2811-ХІІ та Закону
№2240-ІІІ призначається та здійснюється
в розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№1751 саме на виконання Закону №2811-ХІІ
(пункт 1 Порядку), згідно з якою
встановлюється Кабінетом Міністрів
України тільки порядок призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми та перелік документів,
необхідних для призначення допомоги за
цим Законом.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку до Закону №2240-ІІІ на
виконання ст.45 Закону №2154-VI Кабінет
Міністрів України не визначав.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2013 рік» не встановлювалось
на 2013 рік іншого, ніж визначено
законами України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та Закону «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми розміру
допомоги.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що на спірні правовідносини
щодо виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон
№2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2012 року у справі №21-410а 12.

Згідно ст.244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З урахуванням вищезазначеного, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення трирічного віку повинна
здійснюватися у розмірі, передбаченому
статтею 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове держане соціальне
страхування у з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», так як ОСОБА_2 є
застрахованою особою.

Доводи апелянта щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми виплати допомоги по догляду
за дитиною колегія суддів не бере до
уваги, оскільки питання фінансування
цих видатків не є предметом даного
спору. Проблеми надання бюджетних
коштів Управлінню для виконання
покладених на нього обов'язків у
справах цієї категорії виходять за
межі заявлених вимог.

Колегія суддів вважає, що при розгляді
справи судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення,
а постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області
залишити без задоволення, а постанову
Кодимського районного суду Одеської
області від 30 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.