Справа № 816/515/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року м. ПолтаваСправа
№ 816/515/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Колодяжного Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в м.
Полтаві до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області про стягнення
витрат на виплату пенсій, -

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2014 року Управління Пенсійного
фонду України Октябрського району в м.
Полтаві звернулося до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області про стягнення
витрат на виплату пенсій у розмірі 2401
грн 32 коп., посилаючись на те, що
відповідачем безпідставно відмовлено
у прийнятті до відшкодування витрат за
період з жовтня по грудень 2013 року на
виплату пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у розмірі 902
грн 61 коп., а також на виплату і доставку
пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва в розмірі 1498 грн 71
коп.

Позивач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, надавши суду клопотання
про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове
засідання також не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

У письмових запереченнях відповідач
зазначав, що особи, які потерпіли
внаслідок нещасного випадку на
виробництві на підприємствах держав
СНД, не мають статусу застрахованої
особи, яка має право на відшкодування
від нещасного випадку на виробництві,
та не знаходяться на обліку у
відповідача. Особові справи осіб,
вказаних у позовній заяві, до Фонду не
передавалися, що в свою чергу
унеможливлює відшкодування сплачених
пенсій і проведення звірки. Вказував,
що вимоги Пенсійного фонду щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
у зв'язку з втратою годувальника є
безпідставними, оскільки ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на момент настання нещасного
випадку з потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_4
не перебували на утриманні померлих та
не мали на день смерті потерпілих право
на одержання від них утримання. Крім
того, наполягав на тому, що Порядком
встановлено здійснення розрахунків
між фондами на централізованому рівні.
Посилаючись на положення Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
просив суд відмовити у задоволенні
позову.

Відповідно до частини 4 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно актів
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також таблиць
розбіжностей, складених Фондами, за
період з жовтня по грудень 2013 року
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області не враховані суми
витрат на:

- виплату пенсій громадянам
держав-учасників СНД та членам їх
сімей, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну, у розмірі 1 498,71
грн;

- виплату пенсій у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, в розмірі 902
грн 61 коп. /т.1 а.с.48-49, 51-52,54-55/.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не прийнято до заліку
суми витрат на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання громадянам
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 /т. 1 а.с. 50, 53, 56/.

Судом встановлено, що нещасні випадки
на виробництві з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 сталися при здійсненні ними
трудової діяльності на території
держав - учасниць СНД, про що свідчать
наявні у матеріалах справи акти про
нещасні випадки на виробництвах /т. 1
а.с.15-17,25-26,32-34/. Вказаним особам
призначено пенсії по інвалідності у
зв'язку з нещасним випадком на
виробництві або професійним
захворюванням, що підтверджується
протоколами: від 09.02.1962 № у115 щодо
призначення пенсії ОСОБА_5, від 30.06.1994
№ 120 щодо призначення пенсії ОСОБА_6,
від 11.09.1984 № 425 щодо призначення пенсії
ОСОБА_7 /т. 1, а.с. 24, 30, 72/. Факт
встановлення зазначеним громадянам
інвалідності у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві або
професійним захворюванням
підтверджується витягами з актів
огляду у МСЕК.

Протягом спірного періоду жовтня -
грудня 2013 року Управлінням Пенсійного
фонду України Октябрського району в м.
Полтаві здійснено виплати пенсії по
інвалідності вказаним особам, що
підтверджується відповідними
розрахунками та довідками про виплату
пенсій.

Надаючи оцінку діям відповідача щодо
відмови включити до актів щомісячної
звірки суми пенсій по інвалідності гр.
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суд виходить з
наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 вказаних Основ в
Україні залежно від страхового випадку
є такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням; медичне
страхування; страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

За пенсійним страхуванням згідно
пункту 1 частини 1 статті 25 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення, як: пенсії
за віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених п. 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

За страхуванням від нещасного випадку
на виробництві та професійного
захворювання відповідно до пункту 4
частини 1 статті 25 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
надається, зокрема, такий вид
соціальних послуг та матеріального
забезпечення, як пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Статті 21, 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1991 № 1105-ХІV
(надалі - Закон № 1105-XIV), зокрема,
передбачають обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі його смерті при
настанні страхового випадку,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1105-XIV
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві або
професійних захворювань, який у разі
виплати пенсії органами Пенсійного
фонду України має відшкодувати
останньому витрати.

За змістом частини 2 статті 2 Закону №
1105-XIV особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р.
№1788-XII встановлено, що громадянам
України - переселенцям з інших держав,
які не працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України №
1105-XIV відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 пункту 3 розділу XI Прикінцевих
положень вказаного Закону встановлено,
що уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 8 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Інструкцією про порядок передачі
виконавчій дирекції Фонду соціального
страхування нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України документів,
підтверджують право застрахованого
або членів його сім'ї на страхову
виплату, затверджено. постановою
Правління Фонду від 20 квітня 2001 року,
встановлено, що Відділення виконавчої
дирекції Фонду приймають документи на
тих працівників (членів їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 01.04.2001 року
та право яких встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їхніх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що усі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, що надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

За таких обставин, страховиком, який
має виплачувати пенсію по інвалідності
особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків. В разі виплати такої
пенсії органами Пенсійного фонду
України, страховик має відшкодувати ці
витрати органам Пенсійного фонду
України.

Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4 визначено, що відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України "Про
пенсійне забезпечення", "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій (пункт 4
постанови).

Отже, сума витрат Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві на виплату пенсій по
інвалідності ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6
підлягала відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, а тому відповідач повинен
був прийняти їх до заліку для
відшкодування згідно порядку,
затвердженого постановою від 04 березня
2003 року № 5-4/4.

Відповідно до правової позиції,
висловленої Верховним Судом України у
постановах від 20 березня 2007 року
(№21-1087во06), від 20 червня 2011 року (№
21-76а11), 05 грудня 2011 року (№21-204а11), у разі
незгоди Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на підписання
актів звірки, в судах адміністративної
юрисдикції мають вирішуватися вимоги
про стягнення витрат.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про стягнення суми витрат на
виплату пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва у розмірі
1498 грн 71 коп. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення
витрат на виплату пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у розмірі 902 грн 61 коп.,
суд виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не прийнято до заліку
суми витрат на виплату пенсій у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з жовтня по
грудень 2013 року, громадянкам ОСОБА_1 (453
грн 57 коп. ) та ОСОБА_2 (449 грн 04 коп.) /т. 1
а.с. 50, 53, 56/.

Відповідно до статті 33 Закону № 1105-XIV у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті. Такими
непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1) призначено пенсію у
зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок
нещасного випадку на виробництві (акт
про нещасний випадок на виробництві №
97 від 28.11.1967 року, свідоцтво про смерть
НОМЕР_1) /т. 1, а.с.212, 214/.

На момент загибелі чоловіка ОСОБА_1
мала 40 років, докази перебування її на
утриманні ОСОБА_3 або права на
одержання від нього утримання на день
смерті потерпілого відсутні.

Страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 Закону № 1105-ХІV,
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку. Зазначені грошові суми, в тому
числі, складаються із страхової
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

Сторонами не доведено та матеріалами
справи не підтверджено, що ОСОБА_1
відповідає визначенню осіб, які мають
право на одержання щомісячних
страхових виплат відповідно до статті
33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а відтак у Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відсутній
обов'язок відшкодовувати Пенсійного
фонду витрати на виплату вказаній
особі пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" пенсійне
забезпечення громадян, призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України з виплатою
пенсій за рахунок його коштів.

Аналогічну правову позицію викладено в
ухвалі Вищого адміністративного Суду
України від 12 червня 2013 року у справі
№К/9991/3983/12 щодо зобов'язання Фонду
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми витрат на виплату
пенсій у зв'язку із втратою
годувальника лише тим особам, які мають
право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого відповідно до
статті 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" .

З огляду на викладене, позовні вимоги
щодо стягнення витрат на виплату
пенсії ОСОБА_1 за період з жовтня по
грудень 2013 року у розмірі 453 грн 57 коп.
задоволенню не підлягають.

Що стосується сум витрат на виплату
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника ОСОБА_2, то судом
встановлено наступне.

Згідно документів пенсійної справи
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) призначено та
виплачується пенсія у зв'язку з втратою
годувальника ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок нещасного
випадку на виробництві (акт про
нещасний випадок на виробництві № 31
від 17.02.1968 року, свідоцтво про смерть
НОМЕР_2) /т. 1, а.с. 119, 130/.

Відповідний вид пенсії обрано ОСОБА_2
згідно заяви від 11.12.2008 року до
Управління Пенсійного фонду України
міста Дзержинська Донецької області
/т.1, а.с. 166/.

Факт перебування ОСОБА_2 на повному
утриманні ОСОБА_4 до смерті останнього
ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено рішенням
Дзержинського міського суду Донецької
області від 10.11.2003 року, яке набрало
законної сили 11.12.2003 /т.1, а.с. 160, т.2 а.с.16/.
У рішенні суду зазначено, що ОСОБА_2 до
смерті чоловіка не працювала, була
непрацездатною, оскільки доглядала
малолітніх дітей, єдиним джерелом її
існування був заробіток чоловіка
ОСОБА_4

За таких обставин суд приходить до
висновку, що ОСОБА_2 відповідає
визначенню осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до статті 33 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а відтак Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на виплату вказаній особі
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

Отже, позовні вимоги про стягнення
витрат на виплату пенсії ОСОБА_2 за
період з жовтня по грудень 2013 року у
розмірі 449 грн 04 коп. підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частиною 4 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України Октябрського району в м.
Полтаві до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області про стягнення
витрат на виплату пенсій - задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області (,
вул. Автобазівська, 2/9, к.16 м. Полтава) на
користь Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району м. Полтави
(вул. Калініна, 30, м. Полтава, р/р 1 в
ОПРЕВ Ощадбанку, МФО 331467, ) суму витрат за період з 01 жовтня
2013 року по 31 грудня 2013 року на виплату і
доставку пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання в розмірі 1498 грн. 71 коп.
(одна тисяча чотириста дев'яносто вісім
гривень сімдесят одна копійка) та
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання в розмірі 449
грн. 04 коп. (чотириста сорок дев'ять
гривень чотири копійки).

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 11
березня 2014 року.

Суддя
М.В. Довгопол