Справа № 815/1085/14
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1085/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого по справі судді Бжассо Н.В.

за участю секретаря Музики
І.О., Білова С.І.

сторін:

представника позивача :
Грандовської Т.М. (за довіреністю)

представника відповідача: Чирва А.І.
(за посвідченням)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі справу за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Хлібна база №77»
Державного агентства резерву України
до Відділу Державної виконавчої служби
Роздільнянського міжрайонного
управління юстиції Одеської області
про забов'язання зняти арешт з частини
коштів

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов
адміністративний позов Державного
підприємства «Хлібна база № 77»
Державного агентства резерву України,
за результатом якого, після уточнення
позовних вимог позивач просить зняти
арешт з частини коштів на рахунку №
3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м.
Києві, МФО 380805, що належить ДП «Хлібна
база № 77», а саме зняти арешт з суми 175
999, 04 грн., обґрунтовуючи заявлені
позовні вимоги наступними доводами.

Як зазначає позивач, 05.02.2014 року,
ним одержано постанову державного
виконавця ВДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 30.01.2014 року про
арешт коштів боржника по виконавчому
провадженні ВП № 41495060, постанова про
відкриття якого надійшла на адресу
позивача, 20.01.2014 року.

При ознайомленні з постановою про
накладення арешту, позивачем було
виявлено не відповідність сум
стягнення за постановою про відкриття
виконавчого провадження та суми
належної до стягнення з арештованого
рахунку за постановою про накладення
арешту. Так, згідно постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 41495060 стягненню з боржника підлягав
основний борг в сумі 137806, 66 грн., за
постановою про арешт коштів у рамках
виконавчого провадження ВП № 41495060 на
підставі того самого виконавчого
документа, сума основного боргу
належного до стягнення з боржника
зазначена в розмірі 297 714, 27 грн.

Позивач зазначає, що за
постановою про арешт коштів боржника
від 30.01.2014 року накладений арешт на
кошти, що містяться на рахунках з яких
здійснюються виплати за
електроенергію та соціальні виплати,
що підтверджується випискою по рахунку
№ 73 за грудень 2013 року.

З урахуванням викладеного,
позивач зазначає, що державний
виконавець при винесенні постанови про
арешт коштів боржника, на свій розсуд,
збільшив суму основного боргу у
порівнянні з сумою, яка зазначена до
стягнення у виконавчому документі та у
постанові про відкриття виконавчого
провадження ВП № 41495060, заблокував
банківський рахунок державного
підприємства з якого здійснюються
соціальні виплати, не врахувавши при
цьому положення ст. 4 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», у зв'язку з чим позивач
вважає накладений арешт протиправним
та просить його зняти.

В ході судового розгляду
представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримав та просив
задовольнити.

Відповідач, Відділ державної
виконавчої служби Роздільнянського
міжрайонного управління юстиції в
Одеській області, заявлені позовні
вимоги не визнав, в задоволенні їх
просив відмовити, наполягаючи, що при
накладанні арешту на банківський
рахунок позивача, державний виконавець
діяв в межах повноважень та на підставі
положень Закону України «Про виконавче
провадження». Самостійного збільшення
суми стягнення не відбувалось,
оскільки постанова про накладення
арешту на кошти боржника виносилась по
зведеному виконавчому провадженню,
сума якого була вирахувана з
урахуванням сум основної
заборгованості по об'єднаним
виконавчим провадженням, виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
проведенням виконавчих дій.

Суд, вислухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, матеріали
виконавчих проваджень, оцінивши докази
в їх сукупності, приходить до
наступного висновку.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, постановою заступника
начальника Відділу ДВС
Роздільнянського МРУЮ в Одеській
області від 14.01.2014 року, відкрито
виконавче провадження № 41494740 з
примусового виконання вимоги УПФУ в
Іванівському районі № 100/21 від 05.12.2013
року з примусового стягнення з УПФУ
боргу у сумі 159 907, 61 грн.

Постановами заступника начальника
Відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 22.01.2014 року, по
виконавчому провадженню № 41494740, з ДП
«Хлібна база -77» стягнуто виконавчий
збір у розмірі 15 990, 76 грн. та витрати на
проведення виконавчих дій 50, 00 грн.

Постановою заступника начальника
Відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 22.01.2014 року,
виконавче провадження № 41494740 з
примусового виконання вимоги № 100/21
від 05.12.2013 року, приєднано до зведеного
виконавчого провадження № 41803902.

Також судом встановлено, що постановою
заступника начальника відділу ДВС
Роздільнянського МРУЮ в Одеській
області від 14.01.2014 року, відкрито
виконавче провадження ВП № 41495060 по
примусовому виконанню вимоги УПФУ в
Іванівському районі № Ф-100/21 від 05.09.2013
року, про стягнення боргу у сумі 137 806, 66
грн.

Постановами заступника начальника
Відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 22.01.2014 року, по
виконавчому провадженню № 41495060 з ДП
«Хлібна база-77» стягнуто витрати на
проведення виконавчих дій у сумі 50, 00
грн. та виконавчий збір в розмірі 13 780, 67
грн.

Постановою заступника начальника
відділу ВДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 22.01.2014 року,
виконавче провадження № 41495060
приєднано до зведеного виконавчого
провадження № 41803902.

З урахуванням викладеного, судом
встановлено, що за зведеним виконавчим
провадженням № 41495060, загальна сума, що
підлягала стягненню, з урахуванням сум
основного боргу за вимогами Управління
пенсійного фонду України в
Іванівському районі, сум виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій, становить 327 585, 70 грн., у
зв'язку з чим, доводи позивача, щодо
безпідставного збільшення суми
основного боргу, що підлягає стягненню,
суд вважає спростованими обставинами,
встановленими в ході судового
розгляду.

Позивач, в обґрунтування заявлених
позовних вимог, зазначає, що державним
виконавцем при прийнятті
оскаржуваного рішення про накладення
арешту на рахункові кошти, не було
враховано положення ст. 4 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Згідно положень ст.4 Закону України від
05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»,
виконання рішень суду про стягнення
коштів з державного підприємства або
юридичної особи здійснюється в
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження", з
урахуванням особливостей,
встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення
коштів з державного підприємства або
юридичної особи не виконано протягом
шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, його виконання
здійснюється за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

З урахуванням викладеного, судом
встановлено, що положення ст. 4
вищезазначеного Закону встановлюють
гарантії держави щодо виконання
судових рішень.

Виконавчими документами на підставі
яких здійснюється примусове виконання
є вимоги Управління пенсійного фонду
України в Іванівському районі, у
зв'язку з чим суд вважає посилання
позивача на положення ст. 4 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень»
безпідставними.

Згідно положень ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження», звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

За результатом аналізу приведеної
статті, судом встановлено, що
виключення при арешті коштів на
рахунку за їх призначенням (соціальні
виплати) Законом не передбачені.

Крім того, як встановлено в ході
судового розгляду та сторонами не
спростовувалос, вимоги УПФУ в
Іванівському районі як виконавчі
документи позивачем не оскаржувались,
в строки добровільного виконання,
заборгованість сплаченою не була, у
зв'язку з чим, було розпочато примусове
виконання.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За результатом розгляду справи, судом
встановлено, що прийнятті постанови
про арешт коштів боржника від 30.01.2014
року по ВП № 41495060, відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень, та у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», у зв'язку
з чим заявлений адміністративний позов
суд визнає таким, що задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 70, 71, 86,
159-164 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Державного підприємства «Хлібна база
№77» Державного агентства резерву
України до Відділу Державної
виконавчої служби Роздільнягського
міжрайонного управління юстиції
Одеської області про забов'язання
зняти арешт з частини коштів.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Одеський
окружний адміністративний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Н.В.Бжассо

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Державного підприємства «Хлібна база
№77» Державного агентства резерву
України до Відділу Державної
виконавчої служби Роздільнягського
міжрайонного управління юстиції
Одеської області про забов'язання
зняти арешт з частини коштів.

07 березня 2014 року.