Справа № 804/817/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

17 лютого 2014 р. Справа № 804/817/14 Суддя
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Парненко В.С.,
розглянувши у місті Дніпропетровську у
письмовому провадженні
адміністративну справу за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «ФЕНІКС-2010» до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Кіровоградській області про
скасування постанови, -
13.01.2014 року Приватне підприємство
«ФЕНІКС-2010» (надалі - позивач)
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Кіровоградській області
(надалі - відповідач) в якому просить
скасувати постанову про накладення
стягнень, передбачених ст. 23 Закону
України «Про захист прав споживачі»
№225 від 15.11.2013 р.
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що відповідачем було
порушення порядок проведення
перевірки, а винесена постанова за
наслідками такої перевірки підлягає
скасуванню, оскільки не ґрунтується на
нормах чинного законодавства та
прийнята без достатніх правових
Позивач надав заяву про розгляд справи
за його відсутності у порядку
письмового провадження.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлявся
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи. Надав заперечення
до позову та пояснення, відповідно до
яких вважає позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача -
суб'єкта владних повноважень, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин або без повідомлення ним про
причини неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
Частиною 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового
розгляду, суд має право розглянути
справу у письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін, в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
Відповідно до п. 1 Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 р. № 465/2011 Державна інспекція України
з питань захисту прав споживачів є
центральним органом виконавчої влади,
входить до системи органів виконавчої
влади і реалізує державну політику у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, є спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів.
Відповідно до ст. 26 ч. 1 п. 2 Закону «Про
захист прав споживачів», спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів. Порядок
проведення таких перевірок
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
захисту прав споживачів.
Порядок проведення перевірок у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг затверджено наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 07.03.2012 № 310,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
Порядок № 310).
Відповідно до норм п. 1.4. Порядку №310
перевірки діяльності суб'єктів
господарювання проводяться з метою
контролю стану дотримання ними вимог
законодавства про захист прав
споживачів щодо якості та безпеки
продукції, правил торгівлі та послуг,
надання споживачам необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію.
Органи з питань захисту прав
споживачів здійснюють державний
контроль стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
про захист прав споживачів шляхом
проведення планових та позапланових
Позапланові перевірки суб'єктів
господарювання проводяться посадовими
особами, зокрема, з підстави звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства. Позапланова
перевірка у цьому разі здійснюється за
наявності згоди на проведення
позапланових заходів зі здійснення
Держспоживінспекції України.
Відповідно до п. п. 1.8., 2.6. Порядку №310
перевірки проводяться посадовими
особами на підставі наказу
відповідного органу з питань захисту
прав споживачів, який повинен містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого здійснюватиметься захід, та
На підставі наказу оформляється
направлення на проведення перевірки,
яке підписується керівником або
заступником керівника відповідного
органу з питань захисту прав
споживачів (із зазначенням його
прізвища, ім'я та по батькові) і
засвідчується гербовою печаткою.
Виходячи з вимог розділу ІІІ Порядку
№310 за результатами проведеної
перевірки посадовими особами
Акт складається у двох примірниках:
перший залишається в органі, який
провів перевірку; другий передається
під підпис суб'єкту господарювання,
діяльність якого перевірялася.
За результатами перевірки відповідно
до виявлених порушень керівником
органу з питань захисту прав
споживачів або його заступником
приймаються рішення зокрема, про
накладення на винних осіб
адміністративних стягнень та
адміністративно-господарських
Судом встановлено, що відповідачем
17.06.2013 р. було проведено планову
перевірку дотримання вимог
законодавства про захист прав
споживачів при реалізації
нафтопродуктів АЗС Приватного
підприємства «ФЕНІКС-2010» на автошляху
Львів-Кіровоград-Знам'янка 723 км.,
с.Суботці, Знам'янський район,
Кіровоградської обл.
Перевірка проводилася на підставі
наказу від 25.03.2013 р. №55-од та
направлення від 07.06.2013 р. №651.
За результатами проведення перевірки
складений Акт перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів №546 від 17.06.2013 р. (надалі - Акт
перевірки), який позивач підписав без
зауважень, зазначивши, що недоліки
Окрім перевірки документів, посадовими
особами відповідача проведений відбір
зразків продукції, які знаходилися на
реалізації позивача на підставі
Рішення про відбір зразків продукції
№11-3(в) від 17.06.2013 р.

Так, відповідно до Актів відбору
зразків продукції №20 та №21 від 17.06.2013 р.
відібрано зразки палива моторного
альтернативного А-95Е Турбо та палива
дизельного сорту С вид III (ДТ - 5), які
було направлено на лабораторні
дослідження на відповідність вимогам
ДСТУ.

09.07.2013 р. до відповідача надійшли
результати експертизи (паспорт якості
№8879 та №8878 випробувального центру
паливно-мастильних матеріалів), згідно
яких встановлено, що зразки не
відповідають вимогам ДСТУ.

На підставі викладеного, 15.11.2013 р.
відповідачем було винесено постанову
про накладення стягнень, передбачених
ст. 23 Закону України «Про захист прав
споживачів».

В даній постанові встановлено
реалізацію продукції без необхідної,
доступної та своєчасної інформації про
продукцію, чим порушено п.7 ч.1 ст. 15
Закону України «Про захист прав
споживачів» та продукції, що не
відповідає вимогам нормативних
документів, чим порушено ст. 6 Закону
України «Про захист прав споживачів».
Застосовано до позивача штраф у
розмірі 45830,00 грн.

Позивач вважає, що перевірка була
проведена з порушенням норм чинного
законодавства, та зазначає наступне.

Так, відповідно до пп. 4.2.6 Інструкції з
контролювання якості нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України затвердженої
наказом Міністерства палива та
енергетики України, Державного
комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики від 4
червня 2007 р. N 271/121 (надалі - Інструкція
№271/121) для відбирання проби
нафтопродукту з роздавального крана
працюючої паливо-роздавальної колонки
(надалі - ПРК), оператор АЗС задає
необхідну дозу і відпускає її до
підготовленої чистої металевої
ємності, з якої потім здійснюють
розливання в скляну тару. Якщо на
момент відбирання проби з конкретної
ПРК, ОРК відпуск нафтопродуктів не
здійснювався протягом 30 хвилин, то
перед початком процедури відбирання
проби до мірника відпускається
кількість палива, яка становить не
менше 10 л. Нафтопродукти із мірника
необхідно злити до резервуарів АЗС, про
що повинен бути складений відповідний
акт.

Проте в порушення зазначених вимог при
здійсненні відбору проб на всі види
палива посадовими особами інспекції
замість металевої ємності
використовувалась скляна тара.

Позивач звертає увагу, що можливості
оглянути та з'ясувати чи є така тара
чистою та чи немає у ній якогось сміття
надано не було, а отже існує велика
ймовірність що певні домішки могли
потрапити у паливо в наслідок
використання засміченої тари. Крім
того, на ПРК з яких відбувався відбір
нафтопродуктів їх відпуск не
здійснювався більше ніж 30 хвилин, а
отже, перед початком процедури
відбирання проби необхідно було
відпустити до мірника кількість
палива, яка становить не менше 10 л.
Нехтування та ігнорування зазначеними
правилами відбору зразків
відповідачем, на думку позивача,
спричинило потрапляння певних сполук
до відібраних зразків.

Суд звертає увагу, що ніяких належних
та достатніх доказів у підтвердження
даних обставин позивачем до суду не
надано.

В заперечення таким висновкам
відповідач зазначив, що відповідно до
п. 4.2.7 Інструкції №271/121 у разі
відбирання проби для випробування в
сторонній лабораторії або державними
органами контролю пробу відбирають в
об'ємі не менше 3 літрів, яку поділяють
на три рівні частини, з яких перша (для
випробувань) і друга (арбітражна)
направляються до сторонньої
випробувальної лабораторії. Третя
(арбітражна) залишається на
підприємстві. Випробування
арбітражних проб здійснюються в
лабораторії за згодою і в присутності
всіх зацікавлених сторін, які письмово
повідомляються про місце і дату
проведення арбітражних випробуваннях
ініціатором.

Отже, відповідач відібрав три зразки
продукції, одну з яких залишив у
позивача на випадок його незгоди з
результатами арбітражних випробувань.

Зі змісту листа від 28.10.2013 р.
направленого позивачем на адресу
інспекції вбачається, що підприємство
звернулося за проведенням
випробування арбітражної проби палива,
яке мало відбутися у листопаді 2013 року.

Крім того, суд звертає увагу, що
порушення порядку проведення
перевірки не впливає на визначення
перевіряючим органом порушень. Позивач
не скористався своїм правом на
оскарження дій посадових осіб
інспекції по проведенню даної
перевірки.

Таким чином, суд не приймає доводи
позивача стосовно порушення позивачем
порядку проведення перевірки
відповідно до пп. 4.2.6 Інструкції №271/121
щодо відбирання проби нафтопродукту за
недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про
захист прав споживачів» продавець
(виробник, виконавець) зобов'язаний
передати споживачеві продукцію
належної якості, а також надати
інформацію про цю продукцію.

Продавець (виробник, виконавець) на
вимогу споживача зобов'язаний надати
йому документи, які підтверджують
належну якість продукції.

Вимоги до продукції щодо її безпеки для
життя, здоров'я і майна споживачів, а
також навколишнього природного
середовища встановлюються
нормативними документами.

Щодо окремих груп продукції зазначені
вимоги встановлюються законами та
іншими нормативно-правовими актами.

На товари, що ввозяться на територію
України, повинен бути передбачений
законодавством документ, який
підтверджує їх належну якість.

Виробник (виконавець) зобов'язаний
забезпечити використання продукції за
призначенням протягом строку її
служби, передбаченого нормативним
документом або встановленого ним за
домовленістю із споживачем, а в разі
відсутності такого строку - протягом
десяти років.

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; дані про основні
властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт;
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; позначку
про наявність або відсутність у складі
продуктів харчування генетично
модифікованих компонентів, дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; виробник (продавець) у разі
виявлення недостовірної інформації
про продукцію (якщо вона не шкодить
життю, здоров'ю або майну споживача)
протягом тижня вилучає цю продукцію з
продажу та приводить інформацію про
неї до відповідності; дату
виготовлення; відомості про умови
зберігання; гарантійні зобов'язання
виробника (виконавця); правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Частиною 2 вказаної статті визначено,
що інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» визначено, що у разі
порушення законодавства про захист
прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за:
виготовлення або реалізацію продукції,
що не відповідає вимогам нормативних
документів, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків вартості виготовленої або
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію - у розмірі
тридцяти відсотків вартості одержаної
для реалізації партії товару,
виконаної роботи, наданої послуги, але
не менше п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а у разі,
коли відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Дані положення статті дублюється абз. 9
п. 2 Положення про порядок накладення та
стягнення штрафів за порушення
законодавства про захист прав
споживачів, затвердженої постановою
Кабінетом Міністрів України від 17.08.2012
р. №1177 (надалі - Положення №1177).

Отже, надання доступної та необхідної
інформації для споживачів є
обов'язковим, а її ненадання, є
порушенням чинного законодавства
України, що суттєво обмежує законне
право споживача на усвідомлений і
компетентний вибір товарів, та
передбачає застосування до порушника
заходів відповідальності, визначених
законодавством.

В Акті перевірки викладений детальний
опис виявлених порушень.

Зокрема, ті порушення, що стали
підставою для винесення оскаржуваної
постанови є відсутність необхідної,
достовірної, своєчасної інформації про
продукцію, а саме дата виготовлення та
реалізація товару, що не відповідає
вимогам нормативних документів за
результатами проведеного відбору
зразків.

Позивач вказав, що виходячи з положень
п.7 ч.1 ст. 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» відповідальність
виникає при відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію. Повна та
достовірна інформація зафіксована у
паспорті якості виданому заводом
виробником цієї продукції, зазначені
паспорти якості були надані під час
перевірки, про що належних доказів не
надано.

Також, позивач не згоден з сумою
нарахованого штрафу, оскільки жодної
додаткової інформації відносно ціни за
яку було придбано паливо, а також
обсяги придбаного товару відповідачем
не брались.

Суд не може погодитися з даним
твердженням позивача, з огляду на
наступне.

Відповідно до Положення №1177 рішення
про накладення штрафів приймається на
підставі відповідних актів перевірки
суб'єкта господарської діяльності та
інших матеріалів, пов'язаних з цією
перевіркою, за наявності порушень,
зазначених у пункті 2 цього Положення, і
оформляється постановою за формою, що
встановлюється Мінекономрозвитку.

Питання про накладення штрафу
розглядається за участю представника
суб'єкта господарської діяльності. У
разі його відсутності справу може бути
розглянуто лише у випадку, коли
незважаючи на своєчасне повідомлення
суб'єкта господарської діяльності про
місце і час розгляду справи від нього
не надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Постанова про накладення штрафу
складається у трьох примірниках.
Перший і другий примірники залишаються
у Держспоживінспекції або її
територіальному органі, який прийняв
постанову про накладення штрафу,
третій примірник у 3-денний термін
після її прийняття надсилається
суб'єкту господарської діяльності або
видається його представнику під
розписку.

Суб'єкт господарської діяльності
перераховує суму штрафу до державного
бюджету у 15-денний термін після
отримання постанови, про що протягом
трьох днів письмово повідомляє
Держспоживінспекцію або її
територіальний орган, який наклав
штраф, із зазначенням номера і дати
платіжного доручення. У разі
оскарження постанови штраф повинен
бути сплачений не пізніш як через 15
днів після повідомлення про залишення
скарги без задоволення.

Постанова про накладення штрафу
обов'язкова для виконання суб'єктом
господарської діяльності.

У разі невиконання зазначеної
постанови сума штрафу стягується в
установленому законодавством порядку.

На виконання викладених положень
чинного законодавства, відповідач
направив позивачу листа від 27.08.2013 р.
№1575/22 про розгляд матеріалів щодо
вирішення питання про застосування
адміністративно-господарських санкцій
за результатами проведення перевірки
на 24.09.2013 р., який був отриманий
позивачем 24.09.2013 р., що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

За таких обставин, з тих же підстав
відповідач направив листа від 02.10.2013 р.
№2162/22, яким розгляд матеріалів
перенесено на 29.10.2013 р., який отриманий
позивачем 25.10.2013 р., що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

28.10.2013 р. інспекція отримала листа від
позивача, яким останній просить
відкласти розгляд вказаного питання на
іншу дату. Крім того, повідомлено, що
підприємство звернулося за
проведенням випробування арбітражної
проби палива, яке відбудеться у
листопаді цього року, про час та місце
якого буде повідомлено.

12.11.2013 р. відповідачем шляхом
факсимільного зв'язку було направлено
позивачу лист від 11.11.2013 р. №2700/22 про
перенесення розгляду матеріалів щодо
вирішення питання про застосування
адміністративно-господарських санкцій
за результатами проведення перевірки
на 14.11.2013 р. Факт отримання даного листа
позивачем не заперечувався.

15.11.2013 р. відбувся розгляд матеріалів
щодо вирішення питання про
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за результатами проведення перевірки
без участі позивача, оскільки останній
до розгляду матеріалів не з'явився, що
не заперечується сторонами, клопотань
не надавав, причини неявки не
повідомив.

Крім того, суд звертає увагу, що ані до
інспекції ані до суду не надавалися
результати проведення та/або стан
проведення випробування арбітражної
проби палива.

У листах інспекції від 02.10.2013 р. №2162/22 та
від 11.11.2013 р. №2700/22 відповідач просив
надати завірені належним чином копії
прибуткових документів. Зобов'язання
щодо надання таких документів
міститься також у Акті перевірки.

Проте, як свідчать матеріали справи
запитувані документи позивачем не
надавалися.

Оскільки встановлено відсутність у
відповідача необхідних документів, в
тому числі щодо вартості одержаної для
реалізації партії товару, суд не має
підстав вважати неправомірним
нарахування інспекцією штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 45830,00 грн.
Розрахунок штрафних (фінансових)
санкцій міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем належним чином доведено
правомірність винесеної за наслідками
перевірки постанови, натомість
позивачем не надано достатньо доказів
на підтвердження обґрунтованості
позовних вимог, а отже суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
адміністративного позову Приватного
підприємства «ФЕНІКС-2010» до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Кіровоградській області про
скасування постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Враховуючи те, що під час звернення до
адміністративного суду позивач
сплатив судовий збір за майнові вимоги
у розмірі 172,06 грн. із необхідних 1720,50
грн. то з нього підлягає стягнення до
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1548,44 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Приватного підприємства
«ФЕНІКС-2010» до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Кіровоградській області про
скасування постанови, - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства
«ФЕНІКС-2010» на користь Державного
бюджету України судовий збір в сумі
1548,44 грн. (одна тисяча п'ятсот сорок
вісім грн., 44 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Суддя (підпис) Постанова
не набрала законної сили 17.02.14 Суддя З
оригіналом згідно Помічник суддіВ.С.
Парненко В.С. Парненко Ю.Ю. Ковтун