Справа № 817/4246/13-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"25" лютого 2014 р.
Справа № 817/4246/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"18" грудня 2013 р. у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична-особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кузнецовської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про скасування вимоги про
стягнення з позивача суми єдиного
внеску .

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Кузнецовської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області №Ф-38 від 21
листопада 2013 року про сплату боргу
(недоїмки) в сумі 40008,31 грн. .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Кузнецовська ОДПІ звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказане рішення та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі відповідач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції. Просив розглянути справу за
відсутності їх представника.

Позивач не скористався своїм правом на
участь в судовому засіданні:
повноважного представника в засідання
суду не направив, хоча про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Колегія суддів враховуючи те, що
сторони належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги та положення частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу за відсутності представників
сторін.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався на те, що
обов'язок сплачувати єдиний внесок у
позивача відсутній, а відтак вимога
Кузнецовської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про сплату боргу є
протиправною та підлягає до
скасування.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на приписах
чинного законодавства, виходячи з
такого.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач -
Фізична-особа-підприємець
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа, платник єдиного податку та
перебуває на обліку в Кузнецовській
об`єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області.

21.11.2013 року Кузнецовською об"єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області ОСОБА_3 було
виставлено вимогу №Ф-38 про сплату
недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 3682,24 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_1
Фізична-особа-підприємець ОСОБА_3 з 26
квітня 2012 року та довічно отримує
пенсію за віком, тобто він є
пенсіонером за віком.

Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 року №2464-VI визначено правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

За цим Законом єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - це консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1
цього Закону).

За пунктом 4 частини 1 статті 4 вказаного
Закону, до платників єдиного внеску,
серед інших, відносяться фізичні особи
- підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до частини 4 названої правої
норми, особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З огляду на встановлені обставини та
приведені норми, колегія суддів дійшла
висновку, що позивач звільнена від
сплати єдиного внеску, оскільки вона є
пенсіонером і отримує пенсію за віком
та нею не укладалось жодних угод про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. При цьому,
колегія суддів зважає на таке.

За Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV
пенсіонером вважається особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Згаданим Законом визначено такі види
пенсій, як пенсія за віком, пенсія по
інвалідності та пенсія у зв'язку з
втратою годувальника.

За загальним правилом, закріпленим у
ст. 26 цього Закону, умовою призначення
пенсії за віком є досягнення особою
60-річного віку та наявність страхового
стажу не менше 15 років.

Як було встановлено колегією суддів,
позивачу призначена пенсія за віком на
пільгових умовах (до досягнення
60-річного віку) відповідно до ст.55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Нормативно-правовим приписом,
закріпленим у вказаній статті
визначено, що особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Зважаючи на викладене, та враховуючи
неможливість віднесення пенсії, що
отримує позивач до будь-якого з інших
видів державних пенсій, аніж до пенсії
за віком, колегія суддів вважає
необґрунтованим посилання апелянта на
те, що до пенсії за віком не відноситься
пенсія, призначена на пільгових умовах
(до досягнення 60-річного віку)
відповідно до положень Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, на позивача поширюються правила,
встановленні частиною 4 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а тому у неї
відсутній обов'язок сплачувати єдиний
внесок, що зумовлює протиправність
винесеної відповідачем вимоги, яка
підлягає скасуванню.

З огляду на вищенаведене, судовою
колегію не встановлено підстав для
задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кузнецовської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "18" грудня
2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1, 34400

3- відповідачу/відповідачам:
Кузнецовська об"єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області м-н Будівельників, 1,
м.Кузнецовськ, Рівненська область, 34400