Справа № 2а-14598/11/1370
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/26010/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Відділення
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Шевченківського РВ
Львівського міського управління УМВС
України у Львівській області, треті
особи - Львівське комунальне
підприємство «Янів-405», Шевченківська
районна адміністрація Львівської
міської ради, виконавчий комітет
Львівської міської ради про здійснення
реєстрації місця проживання, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 29 грудня
2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Відділення
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Шевченківського РВ
Львівського міського управління УМВС
України у Львівській області, треті
особи - Львівське комунальне
підприємство «Янів-405», Шевченківська
районна адміністрація Львівської
міської ради, виконавчий комітет
Львівської міської ради про здійснення
реєстрації місця проживання та
визнання наймачем жилого приміщення.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 грудня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2012 року, позивачу було відмовлено у
відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернулася з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачу у відкритті
провадження у справі, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що заявлені позовні вимоги
цивільно-правовий характер, а тому не
підлягають розгляду у порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком суддів
попередніх інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно частини 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, компетенція адміністративних
судів поширюється на: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; спори між суб'єктами
владних повноважень з приводу
реалізації їхньої компетенції у сфері
управління, у тому числі делегованих
повноважень, а також спори, які
виникають з приводу укладання та
виконання адміністративних договорів;
спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом; спори щодо правовідносин,
пов'язаних з виборчим процесом чи
процесом референдуму.

Вжитий у цій нормі термін «суб'єкт
владних повноважень» відповідно до
пункту 7 частини 1 статті 3 цього ж
Кодексу означає орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхню
посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінський функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органами
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів, відповідно
до прийнятих або вчинених ними при
здійсненні владних управлінських
функцій.

Акт державного органу - це юридична
форма рішень цього органу, тобто
офіційний письмовий документ, який
породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Нормативно-правовим актом є офіційний
письмовий документ, прийнятий чи
виданий уповноваженим на це суб'єктом
нормотворення у визначеній
законодавством формі та за
встановленою законодавством
процедурою, який спрямовано на
регулювання суспільних відносин,
містить нормативні приписи,
розрахований на багаторазове
застосування й дія якого не
вичерпується одноразовим виконанням.

Правовий акт індивідуальної дії - це
офіційний письмовий документ, що
породжує конкретні права та обов'язки
для конкретних суб'єктів права.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що відділення громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб
Шевченківського РВ Львівського
міського управління ГУМВС України у
Львівській області в даному випадку є
спеціально визначеним органом, який
проводить реєстрацію місця проживання
громадян за їх заявами на підставі
законодавства, що регламентує таку
реєстрацію, і жодних актів
індивідуальної дії відносно позивача
не приймав.

Відповідно до статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин,
розглядаються судами у порядку
цивільного судочинства, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач фактично оскаржує
дії відповідача та третіх осіб
пов'язані з відмовою у визнанні її
наймачем житлового приміщення за
адресою АДРЕСА_1.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що позивач вимог
щодо визнання неправомірними дій чи
бездіяльності відповідача не заявляв,
а тому позовні вимоги мають
цивільно-правовий характер, оскільки
стосуються реалізації права позивача
на житло, а також те, що між позивачем та
відповідачем відсутній
публічно-правовий спір, оскільки
заявлені позивачем вимоги не
стосуються захисту її прав, свобод та
інтересів у сфері публічно-правових
відносин, що виключає можливість
розгляду справи у порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а Львівського окружного
адміністративного суду від 29 грудня
2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: