Справа № 810/2479/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2479/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Ступака Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Київській області Державної
податкової служби на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Київській області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції в Київській
області, в якому просив, визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача №
№, № та №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року позов задоволено повністю. Суд
виходив з того, що наявними в
матеріалах справи доказами
підтвердилася обґрунтованість позиції
позивача, в той же час зазначені в акті
перевірки порушення позивачем норм
податкового законодавства, що стало
підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, не
знайшли свого підтвердження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано доводами
акта перевірки від 03.04.2013 «Про
результати документальної
позапланової перевірки дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) за період 01.01.2010 р. по
31.12.2012 р.».

В судове засідання з'явився
представник відповідача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду з'явився,
проти апеляційної скарги заперечував
та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду - без змін з
таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, за
період з 01.01.2010 року по 31.03.2011 року
позивач здійснював свою діяльність на
спрощеній системі оподаткування, а з
01.04.2011 року по 31.12.2012 року позивач
перебував на загальній системі
оподаткування та був платником ПДФО
відповідно до вимог Податкового
кодексу України.

Так, відповідачем було проведено
документальну позапланову перевірку
дотриманням позивачем законодавства
за період 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт від
03.04.2013 року № 175/1720/НОМЕР_1.

Згідно висновків даного акту,
податковим органом встановлено
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, зокрема, п.176.1 статті 176
та п.177.10 статті 177 Податкового кодексу
України, що дістало вияв у відсутності
належного ведення обліку доходів і
витрат; п.п. 177.5.2 статті 177 Податкового
кодексу України за неподання
декларації про майновий стан і доходи
за ІІ квартал 2011 року; п. 176.2 статті 176
Податкового кодексу України через
невідображення у податкових
розрахунках (форма №1ДФ) суми
виплаченого доходу за 3 квартал 2012 року;
п. 177.2 та п. 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України у зв'язку з не вірно
визначеним чистим оподатковуваним
доходом за 2011 рік та 2012 рік, що стало
підставою для донарахування ПДФО від
здійснення підприємницької діяльності
за період, що перевірявся, на суму 109 332,
07 грн.; п.198.3 статті 198 Податкового
кодексу України через заниження ПДВ на
загальну суму 9033 грн.; п.198.3 статті 198
Податкового кодексу України у зв'язку
із завищенням від'ємного значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту по
ПДВ на загальну суму 413 грн.

Враховуючи виявлені в ході проведення
перевірки порушення, відповідачем
26.04.2013 року були прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення:
№, яким позивачу було
донараховано ПДВ в сумі 9033 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1859
грн., №, яким позивачу було
донараховано ПДФО, що сплачуються
особами за результатами річного
декларування на суму 109 332, 07 грн. та
штрафні (фінансові) санкції у сумі 27 503
грн., №, яким позивачу було
нараховано суми щодо оподаткування
податком з доходів найманих
працівників по актам перевірок штрафні
(фінансові) санкції у сумі 510 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
позивач звернувся до суду з вказаним
позовом про їх скасування і суд першої
інстанції дійшов висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі

Надаючи правову оцінку висновку суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються
Податковим кодексом України, який
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до положень пп. 177.5.2 п. 177.5 ст.
177 ПК України фізичні особи -
підприємці, які зареєстровані протягом
року в установленому законом порядку
або перейшли із спрощеної системи
оподаткування на загальну систему
оподаткування чи сплачували
фіксований податок до набрання
чинності цим Кодексом, подають
податкову декларацію за результатами
звітного кварталу, в якому розпочата
така діяльність або відбувся перехід
на загальну систему оподаткування.
Вперше зареєстровані підприємці в
податковій декларації також
зазначають інформацію про майновий
стан та доходи за станом на дату
державної реєстрації підприємцем.
Платники податку розраховують та
сплачують авансові платежі у строки,
визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5
цієї статті, що настануть у звітному
податковому році.

Податковий орган, дійшов висновку про
порушення позивачем приписів
наведеної вище норми, зазначивши про
неподання останнім декларації про
майновий стан і доходи за ІІ квартал 2011
року.

Разом з тим, вказаний висновок
спростовується наявно в матеріалах
справи копією декларації про доходи за
ІІ квартал 2011 року, на якій міститься
відмітка відповідача про її прийняття
відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що
застосування штрафних санкцій за
неподання зазначеної декларації є
безпідставне в силу відсутності
обставин, у зв'язку з якими відповідач
міг би застосувати штрафні (фінансові)
санкції.

Крім того, щодо встановлених і
зафіксованих в акті перевірки (п.2.1
Акту) порушень позивачем вимог ст. 176.1
ст. 176 ПК України та п. 177.10 ст. 177 ПК
України, що дістали вияв у веденні
позивачем обліку доходів і витрат не
належним чином, то податковим органом
не наведено жодних обставин за яких
вказані порушення мали місце, а також
доказів на підтвердження наявності
таких обставин.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, ні в Акті перевірки, ні в
письмових запереченнях, ні в
апеляційній скарзі відповідачем не
зазначено обставин щодо неналежного
ведення позивачем доходів та витрат та
не надано доказів на підтвердження
своєї позиції щодо цього.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
застосування до позивача штрафних
фінансових санкцій за порушення
останнім вимог ст. 176.1 ст. 176 ПК України
та п. 177.10 ст. 177 ПК України.

Крім того, з акту перевірки вбачається,
що податковий орган дійшов висновку, що
ФОП ОСОБА_4 занижено чистий дохід в
період з 01.04.2011 по 31.12.2011 в сумі 269 579,12
грн. та в період за 2012 рік на суму 384 424,61
грн., також зазначено щодо порушення
позивачем п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177 ПК
України. До того ж, відповідачем не
зараховано задекларовані платником
податків валові витрати, зокрема
витрати на дизельне паливо в період з
01.04.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 103669,33
грн., в період за 2012 рік в сумі 149698,49 грн.
та витрати на відрядження працівника
ОСОБА_5, який здійснював міжнародні
вантажні перевезення в період з 01.04.2011р.
по 31.12.2011р. в сумі 142955,04 грн., в період за
2012 рік в сумі 215171,63 грн. і не визнано
міжнародні товарно-транспортні
накладні (CMR), мотивуючи це тим, що в них
в пункті 16 перевізником зазначено ФОП
ОСОБА_6

Згідно п. 176.1 ст. 176 ПК України платники
податку зобов'язані вести облік
доходів і витрат в обсягах, необхідних
для визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі якщо
такий платник податку зобов'язаний
відповідно до цього розділу подавати
декларацію або має право на таке
подання з метою повернення надміру
сплачених податків, у тому числі при
застосуванні права на податкову
знижку.

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України
передбачено, що базою оподаткування є
загальний оподатковуваний дохід, з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду. Базою
оподаткування для доходів, отриманих
від провадження господарської або
незалежної професійної діяльності, є
чистий річний оподатковуваний дохід,
який визначається відповідно до пункту
177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178
цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно приписів п. 177.4 ст. 177 ПК України
до переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Пунктом 178.3 ст. 178 ПК України
встановлено, що оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
дохід, тобто різниця між доходом і
документально підтвердженими
витратами, необхідними для провадження
певного виду незалежної професійної
діяльності. У разі неотримання довідки
про взяття на облік особою, яка
провадить незалежну професійну
діяльність, об'єктом оподаткування є
доходи, отримані від такої діяльності
без урахування витрат.

Згідно п.п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що основним видом
діяльності позивача є діяльність
автомобільного вантажного транспорту.

01.01.2010 року між ФОП ОСОБА_7 (орендар) та
ФОП ОСОБА_6 (орендодавець) було укладено
договір оренди вантажних автомобілів
№10, згідно умов якого орендодавцем
надано в оренду автомобіль марки DAF - 95XF
державний номер НОМЕР_5 та напівпричіп
державний номер НОМЕР_3. Згідно п. 2.2
Договору, орендодавцем надано право
позивачу користуватися міжнародними
митними документами, які дають право
перевозити вантаж через кордон держав
в опломбованих митницею кузовах
автомобілів або контейнерах зі
спрощенням митного очищення (ТІR cornet), а
також - зобов'язується надавати
останньому книги ТІR cornet.

Крім того, судом встановлено, що
позивач у власній господарській
діяльності використовує належний йому
на праві власності автомобіль - Mercedes 313
CDI державний номер НОМЕР_6.

Так, позивачем, у перевіряємий період
було укладено ряд договорів
транспортно-експедиційного
обслуговування у міжнародному
сполученні та по території України,
зокрема: договір №02/2011 від 01.04.2011 року з
ДП «Шенкер»; договір на організацію
міжнародних перевезень автомобільним
транспортом № 16018 від 14.04.2011 року з ВАТ
«Мукачевський консервний завод»;
договір про надання послуг з
організації перевезення вантажів №305П
від 16.06.2011 року із ТзОВ «Компанія
Тегра»; договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування № 06/05/11 від 06.05.2011 року з
ПП «O.L.KAR - АгроЗооВет - Сервіс»; договір
на транспортно-експедиційні послуги по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом, укладений з ПП «Бест Транс
Сервіс Київ»; договір на
транспортно-експедиторське
обслуговування по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом №
01/04/11 від 01.04.2011 року з ФОП ОСОБА_10;
договір на транспортно-експедиційне
обслуговування і організацію
перевезення вантажів автомобільним
транспортом на території України і в
міжнародному сполученні №30/08/12/01/Н від
30.08.2012 року з ПП «ВІАС-МФК»; договір на
організацію міжнародних перевезень
автомобільним транспортом №29/10 від
29.10.2008 року із ЗАТ «Агроекопродукт» та
інші.

На підтвердження належного виконання
умов даних договорів, в матеріалах
справи наявні копії заявок на
перевезення вантажу, заявок на
транспортування вантажу автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні,
копії товарно-транспортних накладних,
міжнародних товарно-транспортних
накладних, копії рахунків-фактур, актів
здачі-прийняття робіт, звіти про
використання коштів, виданих на
відрядження, копії посвідчень на
відрядження, подорожніх листів, чеків.

Матеріалами справи підтверджується, що
міжнародні вантажні перевезення
здійснювались позивачем автомобілем
марки DAF-95ХР, державний номер НОМЕР_5,
який було орендовано позивачем згідно
вказаного вище договору від 01.01.2010 року
№10, власником якого є ФОП ОСОБА_6 Водієм
був ОСОБА_5, який перебуває в трудових
відносинах з позивачем на підставі
трудового договору від 28 вересня 2006
року, зареєстрованого в
Бориспільському міському центрі
зайнятості.

Разом з тим, відповідачем не визнано
міжнародні товарно-транспортні
накладні (СМR), оскільки в п.16
перевізником зазначено ФОП ОСОБА_6, а не
позивача.

В той же час, суд першої інстанції вірно
наголосив на тій обставині, що
автомобіль яким здійснювалися
вантажні перевезення, належить на
праві власності ФОП ОСОБА_6, за
правилами заповнення міжнародної
товарно-транспортної накладної (СМR), в
п.16 «Перевізник» зазначаються повні
реквізити транспортної компанії (яка
володіє ТІR-cornet), і якщо вона є членом
Асоціації міжнародних автомобільних
перевізників України, то реєстраційний
номер у цій асоціації.

З наведеного слідує, що в п.16 СМR повинні
заповнюватись реквізити саме власника
транспортного засобу, яким
здійснювались перевезення - ФОП ОСОБА_6,
який є членом АСМАП.

Крім того, згідно пп.195.1.3 п.195.1 ст.195 ПК
України за нульовою ставкою
оподатковуються операції з постачання
таких послуг, серед іншого, міжнародні
перевезення пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом. Для цілей цього пункту
перевезення вважається міжнародним,
якщо таке перевезення здійснюється за
єдиним міжнародним перевізним
документом.

Відтак, висновки податкового органу
стосовно неправильності застосування
позивачем нульової ставки податку на
додану вартість з огляду на зазначене в
міжнародних товарно-транспортних
накладних (СМR) ФОП ОСОБА_6 є
безпідставними, оскільки наявні в
матеріалах копії первинних документів
підтверджують здійснення міжнародних
перевезень позивачем, з чого слідує
правомірність оподаткування вказаних
операцій за нульовою ставкою.

Згідно приписів пп.165.1.11 п.165.1 ст. 165 ПК
України, до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу не
включаються такі доходи, серед іншого,
кошти, отримані платником податку на
відрядження або під звіт і розраховані
згідно із п.170.9 ст.170 цього Кодексу.

Судом вірно встановлено і наявними в
матеріалах справи доказами
підтверджується, що грошові кошти по
авансових звітах було виплачено ОСОБА_5
(водію), який, як було встановлено вище,
перебуває в трудових відносинах з
позивачем і здійснював міжнародні
перевезення за укладеними позивачем із
контрагентами договорами, відтак,
висновок відповідача щодо визначення
позивачу грошового зобов'язання з
податку на доходи із заробітної плати в
сумі 109 332, 07 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 27 503 грн. є
неправомірним з огляду на положення
наведеної вище ст. 165 ПК України.

Щодо невизнання податковим органом
витрат позивача на придбання запасних
частин, придбання шин, технічного
обслуговування транспортного засобу, з
використанням якого позивач
здійснював основну господарську
діяльність у звітному періоді, колегія
суддів зазначає наступне.

Так, відповідач посилаючись на п.138.1 ст.
138, п. 139.1.5 ст. 139 ПК України, зазначив, що
дані витрати не є витратами
операційної діяльності, а є витратами
на модернізацію або інше поліпшення.

Згідно з п. 1.3. ч. 1 Положення про
технічне обслуговування і ремонт
дорожніх транспортних засобів
автомобільного транспорту,
затвердженого наказом Мінтрансу
України від 30.03.1998р. № 102, технічне
обслуговування - це комплекс операцій
чи операція з підтримки
роботоздатності або справності виробу
під час використання за призначенням,
зберігання і транспортування.

Підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 ст. 14 ПК
України визначено, що основні засоби -
матеріальні активи, у тому числі запаси
корисних копалин наданих у
користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік.

З наведеного, видається
небезпідставним твердження суду
першої інстанції, що транспортній
засіб, за допомогою якого підприємець
на загальній системі оподаткування
здійснює автомобільні перевезення,
підпадає під визначення основних
засобів, а витрати на технічне
обслуговування пов'язані з підтримкою
роботоздатності або справності виробу
під час використання за призначенням,
не є витратами на модернізацію або інше
поліпшення, та не призводить до
збільшення майбутніх економічних
вигод.

Відповідно із п.п. 139.1.5 ст. 139 ПК України,
не включаються до складу витрат
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацією та інше поліпшення
основних засобів та витрати пов'язані з
видобутком корисних копалин, а також з
придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно із статтями 144-148 ПК
УКРАЇНИ, з урахуванням пунктів 146.11 і
146.12 статті 146 та п. 148.5 ст. 148 ПК України .

Згідно із п. 138.1. ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно із
пунктами 138.4, 138.6-138.9, п.п. 138.10.2-138.10.4,
пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до абз. «в» п.п. 138.10.2 ст. 138 ПК
України, до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством, зокрема, це
витрати на утримання основних засобів,
до яких відноситься і амортизація.

Отже, до складу витрат не включаються
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацією та інше поліпшення
основних засобів. Разом з тим, ці
витрати підлягають амортизації у
порядку, визначеному статтями 144-146 ПК
України та включаються до валових
витрат у вигляді амортизаційних
відрахувань. Витрати на технічне
обслуговування також відповідно до п.п.
138.10.2 ст. 138 ПК України відносяться до
інших витрат. Під них підпадають в тому
числі витрати ФОП ОСОБА_4 на ремонт
транспортного засобу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України всі
витрати на технічне обслуговування
повинні бути підтверджені первинними
документами, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II ПК
України.

Згідно зі п.п. 17.1.3 п.17.1 ст. 17 ПК України
платник податків має право обирати
самостійно метод ведення обліку
доходів і витрат.

Частиною 3 ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерській облік і фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
суб'єкти підприємницької діяльності,
яким відповідно до законодавства і
надано дозвіл на ведення спрощеного
обліку доходів і витрат, ведуть
бухгалтерській облік і подають
фінансову звітність у порядку
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

В силу положень статей 8,9 зазначеного
Закону платник податку повинен
самостійно вести бухгалтерській облік,
у зв'язку з чим повинен самостійно
визначатися з питання документального
оформлення порядку списання на витрати
затрат на ПММ та технічне
обслуговування.

Таким чином, із вищезазначеного
випливає, що ЗУ «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні» надає фізичній
особі-підприємцю право вести спрощений
облік доходів і витрат, при цьому не
позбавляє його права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів, придбання ПММ.

За таких обставин, висновок
відповідача про відсутність у позивача
права включати до валових витрат
вартість поліпшення основних фондів, а
точніше вартість операцій з підтримки
роботоздатності або справності
автомобільного транспорту, є
помилковим.

Отже, враховуючи все викладене вище,
колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції, що
встановлені податковим органом та
зафіксовані в акті перевірки порушення
позивачем норм податкового
законодавства, що стало підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, не знайшли свого
підтвердження, відтак, зазначені
податкові повідомлення-рішення є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Київській області
Державної податкової служби на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Київській області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 4
березня 2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.