Справа № 824/3183/13-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р. м.
Чернівці Справа №
824/3183/13-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання
Жураковської Ю.М.,

представників сторін:

позивача - Чабана С.Ф.

відповідача - Баланецького О.Д.,

треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом прокурора міста Чернівці

до Чернівецької міської ради

про визнання протиправним та
скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Чернівці звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати рішення 37 сесії VI скликання
Чернівецької міської ради №916 від
27.06.2013 р. «Про надання підприємцям
дозволів на складання проектів
відведення земельних ділянок на умовах
договору встановлення земельного
сервітуту на проспекті Незалежності»,
відповідно до якого надано дозвіл
підприємцям ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 на
складання проектів відведення
земельних ділянок на умовах договорів
встановлення земельного сервітуту
терміном на 3 роки для обслуговування
тимчасових споруд (кіосків з продажу з
квітів) АДРЕСА_1.

Позов вмотивовано тим, що прокуратурою
м. Чернівці проведено перевірку на
предмет законності прийняття рішень
Чернівецькою міською радою. Перевіркою
встановлено, що рішення сесії
Чернівецької міської ради №916 від
27.06.2013 р. є незаконним та таким, що не
відповідає вимогам законодавства, а
саме надано дозвіл на складання
проектів відведення земельних ділянок
на умовах договору встановлення
земельного сервітуту за рахунок частин
земельних ділянок, що є тротуаром
вулиці - тобто ділянкою для руху
пішоходів, яка знаходиться у межах
червоних ліній вулиці.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю та
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві, просив суд
задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем до суду подано письмові
заперечення проти позову, відповідно
до яких, вважає позовні вимоги
необґрунтованими та просить суд у
задоволенні позову відмовити повністю,
зазначаючи, що законодавством не
встановлена заборона на передачу
юридичним та фізичним особам в
користування земельних ділянок, які
знаходяться в межах «червоних ліній», а
лише передбачена заборона (обмеження)
розміщення на них будівель, споруд
тощо. Також рішенням від 27.06.2013 р. №916
Чернівецька міська рада не
розпорядилась земельними ділянками, а
лише надала дозвіл на складання їх
проектів.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив у
його задоволенні відмовити та надав
пояснення аналогічні викладеним у
запереченнях проти позову.

Ухвалою суду від 31.12.2013 р. до участі у
справі залучено як третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_12 та ОСОБА_5 (далі - треті особи).

Треті особи в судовому засіданні позов
не визнали, просили у його задоволенні
відмовити.

Ухвалою суду від 29.01.2014 р. до участі у
справі залучено як третю особу, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору Державну інспекцію сільського
господарства у Чернівецькій області.

Державна інспекція сільського
господарства у Чернівецькій області в
судовому засіданні повністю
підтримала позицію позивача.

10.02.2014 р., за ініціативою суду, допитано
як свідка директора ДП «Чернівецький
геоінфоцентр» ОСОБА_13 з питань
виконання робіт по розробці проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок третім особам.

Вислухавши пояснення сторін та третьої
особи, покази свідка, дослідивши
письмові докази по справі, судом
встановлено наступне.

Розглянувши звернення громадян,
пунктами 1.1-1.7 рішення 37 сесії VI
скликання Чернівецької міської ради №
906 від 27.06.2013 р. «Про надання підприємцям
дозволів на складання проектів
відведення земельних ділянок на умовах
договору встановлення земельного
сервітуту на проспекті Незалежності»
надано дозвіл фізичним
особам-підприємцям ОСОБА_9, ОСОБА_4,
ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11
на складання проектів відведення
земельних ділянок на умовах договорів
встановлення земельного сервітуту
терміном на 3 роки для обслуговування
тимчасових споруд (кіосків з продажу
квітів) на АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 8-10).

Пунктом 2 цього рішення зобов'язано
третіх осіб звернутися в ліцензовану
проектну організацію для виготовлення
проектів відведення земельних ділянок
для укладення договорів земельного
сервітуту.

На виконання вказаного рішення,
третіми особами 22.07.2013 р. укладено
договори на виконання робіт по
розробці проектів відведення з ДП
«Чернівецький геоінфоцентр», на умовах
якого останній прийняв на себе
зобов'язання виконати роботи по
розробці проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.
106, 107, 108, 109, 110, 111, 112).

Судовим розглядом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
листом від 01.08.2013 р. ДП «Чернівецький
геоінфоцентр» надав до Департаменту
містобудівного комплексу та земельних
відносин Чернівецької міської ради
документацію із землеустрою по
відведенню земельних ділянок на
АДРЕСА_1 для внесення в базу даних
департаменту та погодження червоних
ліній. Зазначену документацію внесено
в базу даних, погоджено червоні лінії і
13.08.2013 р. документацію повернуто
розробнику. Після цього розробник
документації для погодження висновків
про відведення ділянок не звертався (Т.2
а.с. 12).

Також судовим розглядом встановлено,
що прокуратурою м. Чернівці проведено
перевірку на предмет законності
прийняття рішень Чернівецькою міською
радою.

Перевіркою встановлено, що оскаржуване
рішення є незаконними та такими, що не
відповідає вимогам законодавства,
оскільки документи у сфері землеустрою
надано право розробити за рахунок
частин земельних ділянок, що є
тротуаром вулиці - проспект
Незалежності в м. Чернівці - тобто
ділянкою руху пішоходів, яка
знаходиться у межах червоних ліній.

20.11.2013 р. прокурором м. Чернівці
винесено подання про усунення
порушення вимог Земельного кодексу
України, Цивільного кодексу України та
Закону україни "Про автомобільні
дороги" при розпорядженні землями на
території м. Чернівці, в якому вимагав
вжити заходів щодо приведення у
відповідність до вимог законодавства
п. 1.1 - 1.7 рішення сесії Чернівецької
міської ради №916 від 27.06.2013 р. (Т.1 а.с.
73-75).

Рішенням Чернівецької міської ради 43
сесії VI скликання від 26.12.2013 р. № 1066
відхилено подання прокурора м.
Чернівці від 20.11.2013 р. (Т.1 а.с. 71-72).

У зв'язку з відхиленням подання,
прокурор м. Чернівці звернувся до суду
із даним позовом.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти позову,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
ст.ст. 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
ст. 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними (пункт 3
мотивувальної частини Рішення від
16.04.2009 р. № 7-рп/2009 у справі про
скасування актів органів місцевого
самоврядування).

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування визначає Закон України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон №
280/97-ВР).

Частиною 3 ст. 24 Закону № 280/97-ВР
закріплено обов'язок органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб
діяти лише на підставі та в межах
повноважень і у спосіб, передбачені
Конституцією і Законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, прийнятими в межах
їхньої компетенції.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України
передбачено, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
повноважень міської ради віднесено
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин, зокрема, належить
розпорядження землями територіальних
громад, передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності, організація
землеустрою, координація діяльності
місцевих органів земельних ресурсів,
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного
законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України підставою
для набуття права власності або права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності є рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, за умови, що такі
рішення прийняті у межах їх
повноважень відповідно до цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Як вбачається із ч. 1 та 4 ст. 123 ЗК
України надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення або формування нової
земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання). Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
погоджується в порядку, встановленому
статтею 1861 цього Кодексу.

Під визначенням землеустрій необхідно
розуміти сукупність
соціально-економічних та екологічних
заходів, спрямованих на регулювання
земельних відносин та раціональної
організації території
адміністративно-територіальних
одиниць, суб'єктів господарювання, що
здійснюються під впливом
суспільно-виробничих відносин і
розвитку продуктивних сил (ст.
181 ЗК України).

Землеустрій передбачає: встановлення
(відновлення) на місцевості меж
адміністративно-територіальних
одиниць, землеволодінь і
землекористувань; розробку
загальнодержавної і регіональних
програм використання та охорони
земель; складання схем землеустрою,
розроблення техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць; обґрунтування встановлення
меж територій з особливими
природоохоронними, рекреаційними і
заповідними режимами; складання
проектів впорядкування існуючих
землеволодінь і землекористувань та
створення нових; складання проектів
відведення земельних ділянок;
встановлення в натурі (на місцевості)
меж земельних ділянок; складання
проектів землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозмін, упорядкування угідь, а також
розроблення заходів щодо охорони
земель; розроблення іншої
землевпорядної документації,
пов'язаної з використанням та охороною
земель; здійснення авторського нагляду
за виконанням проектів з використання
та охорони земель; проведення
топографо-геодезичних, картографічних,
ґрунтових, геоботанічних та інших
обстежень і розвідувань земель (ст. 184
ЗК України).

Статтями 29 та 30 Закону України «Про
землеустрій» передбачено, що
документація із землеустрою включає в
себе текстові та графічні матеріали і
містить обов'язкові положення,
встановлені завданням на розробку
відповідного виду документації.
Погодження і затвердження
документації із землеустрою
проводиться в порядку, встановленому
Земельним кодексом України, цим
Законом та іншими законами України.

Розгляд і затвердження землевпорядної
документації врегульовано ст. 186 ЗК
України, відповідно до якого проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок погоджуються в порядку,
встановленому цим Кодексом, і
затверджуються Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
відповідно до повноважень,
встановлених цим Кодексом,
розпоряджаються земельними ділянками
або приймають рішення про зміну їх
цільового призначення.

Як вбачається із змісту ст. 1861 ЗК
України проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок усіх
категорій та форм власності підлягає
обов'язковому погодженню з
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
межах населеного пункту або земельної
ділянки за межами населеного пункту, на
якій розташовано об'єкт будівництва
або планується розташування такого
об'єкта, подається також на погодження
до структурних підрозділів районних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій у сфері
містобудування та архітектури, а якщо
місто не входить до території певного
району, - до виконавчого органу міської
ради у сфері містобудування та
архітектури, а в разі, якщо такий орган
не утворений, - до органу виконавчої
влади Автономної Республіки Крим з
питань містобудування та архітектури
чи структурного підрозділу обласної
державної адміністрації з питань
містобудування та архітектури.

Розробник подає на погодження до
органу, визначеного в частині першій
цієї статті, за місцем розташування
земельної ділянки оригінал проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, а до органів, зазначених у
частинах другій і третій цієї статті, -
завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій -
третій цієї статті, зобов'язані
протягом десяти робочих днів з дня
одержання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або копії
такого проекту безоплатно надати або
надіслати рекомендованим листом з
повідомленням розробнику свої
висновки про його погодження або про
відмову в такому погодженні з
обов'язковим посиланням на закони та
прийняті відповідно до них
нормативно-правові акти, що регулюють
відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач оскаржуваним рішенням
надав дозвіл третім особам на
складання проектів відведення
земельних ділянок на умовах договору
встановлення земельного сервітуту
АДРЕСА_1.

Судовим розглядом встановлено, що
після внесення в базу даних
Департаменту містобудівного комплексу
та земельних відносин Чернівецької
міської ради документацію із
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок на АДРЕСА_1, розробник (ДП
«Чернівецький геоінфоцентр») не
звертався для погодження висновків про
відведення земельних ділянок.

Відтак суд вважає, що за відсутності
висновків органів, зазначених в
частинах 1-3 ст. 1861 ЗК України,
про погодження або відмову в
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, доводи
позивача про порушення відповідачем
земельного законодавства є
передчасними та безпідставними.

Власне встановити факт порушення
земельного законодавства та порушення
інтересів держави, в тому числі і ст. 18
Закону України «Про автомобільні
дороги» щодо обмежень розташування
будь-яких об'єктів в межах «червоних
ліній», можливо виключно за наявності
проекту відведення земельної ділянки
для укладання договору встановлення
земельного сервітуту та відповідних
висновків про погодження або відмову в
погодженні проекту землеустрою, якими
буде чітко визначено межі та
конфігурацію земельних ділянок,
відповідно і точне розташування
кіосків з продажу квітів, а також
відповідність проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
положенням вимогам законів та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно
приписів ст. 79 та ст.791 ЗК України
земельна ділянка - це частина земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.
Формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. При цьому,
земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера. Формування
земельних ділянок здійснюється за
проектами землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

Відповідно до інформації Головного
управління Держземагентства у
Чернівецькій області станом на 17.02.2014 р.
в Державному земельному кадастрі
відсутні відомості про сформовані
земельні ділянки (автомобільну дорогу,
тротуар, в т.ч. під кіосками з продажу
квітів) на АДРЕСА_1. Документація із
землеустрою, яка є підставою для
внесення даних відомостей до
Державного земельного кадастру у
місцевому фонді документації із
землеустрою Управління
Держземагентства у м. Чернівцях також
відсутня (Т.2 а.с. 25-26). Вказана обставина
сторонами в судовому засіданні не
заперечувалась.

Тому, на думку суду, будь-які обмеження
у використанні земельної ділянки
(сервітути та інше) не можуть
реєструватися до моменту сформування
відповідної земельної ділянки та
внесення відомостей про неї в
Державний земельний кадастр і
присвоєння кадастрового номера.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури, яких
повинні дотримуватися суб'єкти владних
повноважень при реалізації
дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судовим розглядом не встановлено
порушення зазначених критеріїв
відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення, відтак в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити повністю.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
та ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Під час вирішення
справи позивач не довів правомірність
своїх вимог, а тому позов не підлягає
задоволенню.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст. ст. 2, 70-72, 86, 94,
158, 160 - 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Порядок та строки набрання постановою
законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України,
може бути оскаржена в апеляційному
порядку до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано судом 11 березня 2014 р.

Суддя
Левицький В.К.