Справа № 815/1206/14
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1206/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді:
Самойлюк Г.П

за участю секретаря: Грабової
Я.О.

позивач: ОСОБА_1 - за
договором

відповідач:
Колесніченко І.С. - за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Одеського
окружного адміністративного суду
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Овідіопольського районного
управління юстиції Одеської області
про скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №8671711 від 05.12.2013р. та
зобов'язання зареєструвати право
приватної власності на нерухоме майно
у вигляді житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,-

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 03 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Овідіопольського
районного управління юстиції Одеської
області, в якому позивач просить
скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №8671711 від 05.12.2013р. та
зобов'язати зареєструвати право
приватної власності на нерухоме майно
у вигляді житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову
зазначено, що оскаржуване рішення є
незаконним та підлягає скасуванню.
Так, позивач зазначив, що йому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом належить земельна
ділянка площею 0,0639 га, в тому числі по
угіддям: рілля - 0,0275 га, 0,0364 га - під
забудовою, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. За вищевказаною адресою
батьками позивача побудовано житловий
будинок загальною площею 70,3 м2,
житловою площею 40,1 м2. та
господарчі будівлі та споруди, що
підтверджується технічним паспортом
від 10.10.2013р.

Позивач вважає, що будинок та
господарчі будівлі, що збудовані у 1969 і
1980 роках не підлягають прийняттю в
експлуатацію, а їх відповідність
вимогам законодавства, будівельних
норм, державних стандартів і правил
підтверджується технічним паспортом, в
зв'язку з чим позивач у встановленому
порядку 18.11.2013 року звернувся до
відповідача щодо проведення державної
реєстрації права власності на житловий
будинок з господарчими будівлями та
спорудами, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 та відповідно підстави для
відмови у зазначеній реєстрації права
власності відсутні.

У судовому засіданні представник
позивача, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві, підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував з підстав,
викладених у запереченнях, зазначивши,
що Реєстраційна служба
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області правомірно
відмовила в реєстрації права власності
на житловий будинок.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, дослідивши матеріали
справи, оцінивши надані учасниками
судового процесу докази в їх
сукупності, проаналізувавши положення
чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 09 серпня 2011
року позивач отримала у спадщину від
померлої гр. ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 0,0639 га, в тому числі по угіддям:
рілля - 0,0275 га, 0,0364 га - під забудовою, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначена ділянка належала померлій
на праві приватної власності на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серія
ЯК №592548 (а.с.7).

18.11.2013 року представник позивача
звернувся до Реєстраційної служби
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області з заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності на житловий
будинок з господарчими будівлями та
спорудами, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

05.12.2013 року Державним реєстратором прав
на нерухоме майно Реєстраційної
служби Овідіопольського районного
управління юстиції Одеської області
прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №8671711, відповідно до якого
відмовлено у державній реєстрації
права власності, форма власності:
приватна на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 за
суб'єктом: ОСОБА_3, оскільки заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації.

Оцінюючи правомірність прийняття
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №8671711
від 05.12.2013 року, суд керувався
критеріями, закріпленими у частині 3
статті 2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури, які
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта. Відповідно до частини 3 ст.2
КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 181 Цивільного кодексу
України до нерухомих речей (нерухоме
майно, нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Відповідно до статті 182 Цивільного
кодексу України право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації та їх обтяжень і
спрямований на забезпечення визнання
та захисту державою цих прав, створення
умов для функціонування ринку
нерухомого майна визначено Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон
№1952-IV).

Приписами статті 2 Закону №1952-IV
визначено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону №1952-IV передбачено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно. Права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
№1952-IV обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Статтею 8 Закону №1952-IV визначені
повноваження органу державної
реєстрації прав, зокрема, орган
державної реєстрації проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації,
забезпечує ведення Державного реєстру
прав.

При цьому відповідно до пункту 1
частини другої статті 9 Закону№1952-IV
державний реєстратор, серед іншого,
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями; приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Згідно ч.1 ст.15 Закону №1952-IV державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 16 цього Закону; 6)
надання витягів з державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом (ч.7 ст.16 Закону №1952-IV).

Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами (ч. 3 ст.17 Закону №1952-IV).

Крім того, частиною 1 статті 19 Закону
України від 01.07.2004р. №1952-IV закріплено,
що державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

На реалізацію наведених вище норм,
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22 червня 2011 року затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (діяв на
момент звернення уповноваженої особи
позивача, надалі Порядок №703), який
визначає процедуру проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно п.2 Порядку № 703, державну
реєстрацію прав шляхом внесення
записів до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно п.7 Порядку № 703 для проведення
державної реєстрації прав заявник
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові заяву про державну
реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

Відповідно до п.25 Порядку № 703, у разі
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно заінтересованою особою
є власник (власники), інший
правонабувач (правонабувачі), сторона
(сторони) правочину, відповідно до
якого виникло право власності та інше
речове право.

Пунктом 26 зазначеного Порядку
встановлено, що для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим порядком.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно ч.ч. 1-2 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 703
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України №1952-IV.

Однією з підстав для відмови в
державній реєстрації права, згідно
пункту 1 частини 1 статті 24 зазначеного
Закону є: заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону.

Пунктом 27 названого Порядку визначено
перелік документів для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідні для виникнення, переходу або
припинення права власності.

Судом встановлено, що для проведення
державної реєстрації прав на житловий
будинок уповноваженою особою позивача
було подано свідоцтво про право на
спадщину на земельну ділянку 09.08.2011
року № 1-577, що було зареєстровано
відділом Держкомзему у
Овідіопольському районі 04.04.2012 року, з
якого вбачається, що позивач належним
чином набула право власності на
земельну ділянку шляхом звернення до
Овідіопольської районної нотаріальної
контори та отримання свідоцтва.

Перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців) здійснюється в порядку
спадкування, що передбачено статтею 1216
Цивільного кодексу України.

Будь-яких доказів набуття права
власності на житловий будинок,
господарчі будівлі та споруди,
позивачем ані під час звернення до
відповідача ані під час судового
розгляду справи не надано, а наданий
технічний паспорт на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 від 10.10.2013 року, згідно якого
Замовником технічної інвентаризації є
ОСОБА_3 не є таким, оскільки по-перше
останній не містить відомостей про
власника зазначеної будівлі.

По-друге, суд звертає увагу, що правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень визначені в Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень " та
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, яка затверджена
наказом Держбуду України № 127 від
24.05.2001 р.

Технічний паспорт - документ, який
складається на основі матеріалів
технічної інвентаризації об'єкта
нерухомого майна та містить основні
відомості про нього. Техпаспорт не є
правовстановлювальним документом,
отже не породжує виникнення права
власності позивача на зазначену
будівлю.

В судовому засіданні представником
позивача підтверджено факт
відсутності у ОСОБА_3 будь-якого
документу, який підтверджує
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на житловий будинок, господарчі
будівлі та споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи те, що позивачем не надано
документів, які підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на об'єкт нерухомого майна, суд вважає,
що відповідач при прийнятті рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень №8671711 від 05.12.2013р.
діяв на підставі та у межах
повноважень, передбачених
законодавством та відповідно підстави
для скасування рішення відсутні.

Щодо вимоги позивача зареєструвати
право приватної власності на нерухоме
майно у вигляді житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,-то,
суд вважає, що вона не підлягає
задоволенню, оскільки є похідною від
першої вимоги, у задоволенні якої судом
відмовлено.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
наявні матеріали справи та встановлені
у судовому засіданні факти, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,70, 71,122,158-163 КАС
України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Овідіопольського районного
управління юстиції Одеської області
про скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №8671711 від 05.12.2013р. та
зобов'язання зареєструвати право
приватної власності на нерухоме майно
у вигляді житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 06 березня 2014 року.

Суддя:
Г.П.
Самойлюк