Справа № 756/12103/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук А.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського
районного суду м. Києва від 31 жовтня 2013
року за заявою ОСОБА_2 про винесення
додаткового рішення у справі №
2-а/756/315/13 за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Оболонському районі м. Києва
про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в
якій просив прийняти додаткову
постанову щодо позовних вимог про
порушення Управлінням пенсійного
фонду України в Оболонському районі
міста Києва прав позивача,
передбачених п. 1 ст. 6, ст. 13 та ст. 1
Протоколу 1 Конвенції в зв'язку з
тривалим невиконанням рішень суду, які
набрали законної сили, при винесенні
додаткової постанови врахувати
імперативч.6 ст. 9 КАС України і виносити
додаткове рішення відповідно до правил
Конвенції, а також вирішити питання про
відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 31 жовтня 2013 року в
задоволенні заяви відмовлено. Суд
виходив з відсутності визначених
положеннями КАС України підстав для
ухвалення додаткової постанови у
справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просив його
скасувати та зобов'язати суд першої
інстанції винести додаткове рішення
відповідно поданої заяви.

Так, апелянт зазначає, що оскільки
позовні вимоги стосувалися порушення
його прав, передбачених Конвенцією з
прав людини та основоположних свобод
1950 року, то розгляд цих вимог повинен
був проводитися по правилах згаданої
Конвенції, що судом першої інстанції не
було зроблено взагалі і оскільки в
постанові суду немає згадки про
розгляд цих прав і свобод, то, на думку
апелянта, наявні підстави для
винесення судом додаткової постанови.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, ухвала суду
- без змін з таких підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі міста Києва, в
якому просив визнати дії відповідача в
частині порушення прав позивача,
передбачених п.1 ст. 6, ст.13 та ст. 1
Протоколу 1 Конвенції протиправними та
захистити його права, передбачені п.1
ст. 6, ст.13 та ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, -
зобов'язати рішенням Суду Управління
пенсійного фонду України в
Оболонському районі міста Києва
виконати всі рішення національних
судів, які набрали законної сили, з
питань нарахування і виплат його
пенсій, безумовно, в повному обсязі, в
обов'язковому порядку.

Позовні вимоги мотивував тим, що
рішеннями суду захищено право позивача
як інваліда другої групи ЧАЕС на
відшкодування шкоди в розмірах
передбачених законом, але всі виплати
належні йому відповідач проводить в
меншому розмірі, не погашає
заборгованість, не виконує рішення
суду, що набрали законної сили
посилаючись на відсутність коштів в
бюджеті.

Постановою Оболонського районного
суду міста Києва від 04 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено
повністю. Суд виходив з того, що в силу
положень ст. 257 КАС України примусове
виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку встановленому Законом
України "Про виконавче провадження",
який визначає умови і порядок
виконання рішень судів, що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, відтак,
оскільки діючим законодавством вже
передбачений певний порядок
примусового виконання рішення суду у
випадку не виконання його в
добровільному порядку, підстави для
додаткового зобов'язання відповідача
виконати рішення суду, що набрали
законної сили в повному обсязі
відсутні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 168 КАС
України, суд, що ухвалив судове рішення,
може за заявою особи, яка брала участь у
справі, чи з власної ініціативи
прийняти додаткову постанову чи
постановити додаткову ухвалу у
випадках, якщо: 1) щодо однієї із
позовних вимог, з приводу якої
досліджувалися докази, чи одного з
клопотань не ухвалено рішення; 2) суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення; 3) судом не вирішено питання
про судові витрати.

Виходячи з зазначених норм, а також
враховуючи, що оскільки постановою
Оболонського районного суду міста
Києва від 04 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено
повністю, тобто судом вирішено питання
щодо всіх заявлених позивачем вимог,
колегія суддів не вбачає визначених ч. 1
ст. 168 КАС України підстав, для
ухвалення додаткової постанови.

Також колегія критично оцінює доводи
апелянта, який в обґрунтування
апеляційної скарги зазначив, що
позовні вимоги стосувалися порушення
його прав, передбачених Конвенцією з
прав людини та основоположних свобод
1950 року, тому розгляд цих вимог повинен
був проводитися по правилах згаданої
Конвенції, що судом першої інстанції
зроблено не було, оскільки в даному
випадку, позивач не погоджується з
мотивами покладеними судом в основу
обґрунтування прийнятого рішення,
фактично посилаючись на невірне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права
(незастосування положень Конвенції), що
є підставою для оскарження постанови в
апеляційному порядку, в той же час, не є
підставою для ухвалення додаткової
постанови.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і апеляційним судом відхиляються так,
як є помилковими.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України,
суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Оболонського районного суду м. Києва
від 31 жовтня 2013 року за заявою ОСОБА_2
про винесення додаткового рішення у
справі № 2-а/756/315/13 за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
зобов'язання вчинити дії - залишити без
задоволення, а ухвалу Оболонського
районного суду м. Києва від 31 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.