Справа № 810/895/14-а
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року 810/895/14-а

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
Кошліченко В.С. (за довіреністю)

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проТовариства з
обмеженою відповідальністю «Інфініті
Сервіс» Державної податкової
інспекції у Києво-Святошниському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, - В С Т А
Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інфініті Сервіс»
(далі - позивач) звернулось до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 30
жовтня 2013 року № та від 26
листопада 2013 року №003132204.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є незаконними,
оскільки прийняте на основі помилкових
висновків про порушення ТОВ «Інфініті
Сервіс» вимог підпункту 14.1.11 пункту 14.1
статті 14, пункту 102.5 статті 102, підпункту
135.5.4 пункту 135.5.4, пункту 135.5 статті 135,
пункту 198.3 статті 198 та статті 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем завищено
суму від'ємного значення попереднього
звітного (податкового) періоду на суму
545992,00 грн.

Позивач стверджує, що ТОВ «Інфініті
Сервіс» правомірно сформувало
податковий кредит за результатами
операцій із внесення до статутного
фонду позивача майна в обмін на
корпоративні права. При цьому,
підприємство вправі заявити до
бюджетного відшкодування суму
податкового кредиту за такими
операціями до повної її погашення, а не
лише у межах 1095 днів.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що посадові особи Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області при проведенні перевірки
позивача та оформленні її результатів
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
законодавством України, а податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими.

Свою позицію пояснює тим, що у ході
камеральної перевірки позивача було
встановлено відсутність фактичної
оплати майна, що передане ТОВ «Інфініті
Сервіс» у якості внеску до статутного
фонду позивача. Водночас, суми податку
на додану вартість за даними
операціями були включені позивачем до
складу податкового кредиту.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, врахувавши норми закону, які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю зареєстроване
державним реєстратором
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області 15 листопада 2007 року як юридична
особа, що підтверджується Довідкою з
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(а.с. 88).

Відповідно до матеріалів справи,
посадовою особою Державної податкової
інспекції Києво-Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
Київській області на підставі
підпункту пункту 200.10 статті 200
Податкового кодексу України, у порядку
статті 76 Податкового кодексу України
проведено камеральну перевірку
податкової звітності ТОВ «Інфініті
Сервіс» з податку на додану вартість за
серпень 2013 року. Результати перевірки
оформлено актом від 27 вересня 2013 року №
238/15-2 ( а.с. 6-8).

У ході перевірки встановлено факт
порушення ТОВ «Інфініті Сервіс»
підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14,
пункту 102.5 статті 102, підпункту 135.5.4
пункту 135.5.4, пункту 135.5 статті 135, пункту
198.3 статті 198 та статті 200 Податкового
кодексу України, у результаті чого
позивачем завищено залишок від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду (рядок 24
декларації звітного (податкового)
періоду) за серпень 2013 року на суму
545992,00 грн.

Виявлені порушення пов'язані з
формуванням ТОВ «Інфініті Сервіс»
показників податкового кредиту за
операціями із поставки майна у
статутний фонд позивача. Підприємство
декларує залишок від'ємного значення
податку попередніх податкових
періодів, сформований за придбаними
товарами, протягом терміну позовної
давності платником ПДВ є неоплаченими.
Отже, такі товари вважаються
безоплатно отриманими, тобто факт їх
придбання відсутній, як це встановлено
пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, а тому податковий
кредит за такими послугами у позивача
відсутній.

На основі висновків акту перевірки від
27 вересня 2013 року, 30 жовтня 2013 року
Державною податковою інспекцією у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів в Київській
області прийняте податкове
повідомлення-рішення №,
відповідно до якого позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
545992,00 грн. (а.с. 24).

Також, посадовою особою Державної
податкової інспекції
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на підставі пункту 200.10 статті
200 Податкового кодексу України у
порядку статті 76 Податкового кодексу
України проведено камеральну
перевірку податкової звітності ТОВ
«Інфініті Сервіс» з податку на додану
вартість за вересень 2013 року.

Перевірку оформлено актом від 1
листопада 2013 року №475/22-04, відповідно до
якого встановлено порушення пункту 200.1,
200.3 статі 200 Податкового кодексу
України та пункту 4.6 Порядку заповнення
і подання податкової звітності з
податку на додану вартість, у
результаті чого позивачем завищено
розмір від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду на суму
544921,00 грн. (а.с. 13-14).

На основі висновків акту перевірки від
1 листопада 2013 року №475/22-04, 26 листопада
2011 року Державною податковою
інспекцією у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів в Київській області
прийняте податкове
повідомлення-рішення № (а.с. 25).

Не погоджуючись із вказаними
висновками, позивачем було подано
заперечення на акт перевірки від 27
вересня 2013 року №238/15-2 та від 1
листопада 2013 року №475/22-04. (а.с. 16-19) За
результатами розгляду заперечень на
акти перевірок рішеннями Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 6 листопада 2013 року №4285/10/15-2
та від 26 листопада 2013 року №4855/10/22-04
висновки актів камеральних перевірок
були залишені без змін (а.с. 20-23).

Вважаючи податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошниському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області протиправними ТОВ «Інфініті
Сервіс» звернулось до суду

Судом встановлено, що відповідно до
Протоколу № 1 Загальних зборів
учасників ТОВ «Інфініті Сервіс» було
вирішено створити Товариство з
обмеженою відповідальністю «Інфініті
Сервіс». За рахунок вкладів учасників
сформовано статутний капітал ТОВ
«Інфініті Сервіс» у розмірі 150 000,00 грн.
Частки у ТОВ «Інфініті Сервіс»
розподілено наступним чином: ТОВ
«Інфініті», як засновнику належить 100%
статутного капіталу Товариства (100%
голосів на Загальних зборах учасників
товариства) (а.с. 90).

29 травня 2008 року рішенням Загальних
зборів учасників товариства, що
оформлено протоколом №2, було ухвалено
збільшити статутний капітал ТОВ
«Інфініті Сервіс» із 150000,00 грн. до 4940500,50
грн. за рахунок основних фондів, що
передаються ТОВ «Інфініті Сервіс» від
ТОВ «Інфініті» (а.с. 89).

У зв'язку із збільшенням основних
фондів підприємства ТОВ «Інфініті
Сервіс» було внесено зміни до статуту
та зареєстровано його нову редакцію
від 29 травня 2008 року (а.с. 97-101).

Відповідно до матеріалів справи, 11
серпня 2008 року ТОВ «Інфініті» передало,
як внесок до статутного (складеного)
капіталу ТОВ «Інфініті Сервіс» майно
загальною вартістю 4690500,50 грн., а саме:
магістральні мережі водопроводу
загальною вартістю 947941,96 грн.,
магістральні мережі каналізації
загальною вартістю 1528781,52 грн., житлове
приміщення в буднику №1 по вул.
Парковій в с. Крюківщина Київської
області загальною вартістю 611529,29 грн.,
обладнання підземної частини
каналізаційної насосної станції
загальною вартістю 121150,80 грн., підземна
частина споруди каналізаційної
насосної станції вартістю 67988,59 грн.,
внутрішньоплощадочні мережі
водопроводу вартістю 779586,21 грн.,
внутрішньоплощадочні мережі
каналізації вартістю 633522,13 грн.

Передача майна у статутний капітал
оформлена актом прийому-передачі від 11
серпня 2008 року (а.с. 28), видатковою
накладною від 11 серпня 2008 року №РН0000037
(а.с. 29).

За результатами зазначеної операції
ТОВ «Інфініті» виписало на користь ТОВ
«Інфініті Сервіс» податкову накладну
від 11 серпня 2008 року №120 на суму 4690500,50
грн., у тому числі ПДВ 781750,09 грн.

Вказану суму податку на додану
вартість позивачем було віднесено до
складу податкового кредиту за серпень
2008 року.

Таким чином, ТОВ «Інфініті» були
здійснені операції з внесення майнових
вкладів до статутного капіталу
позивача за компенсацію у вигляді
корпоративних прав, про що свідчить
остання редакція статуту ТОВ "Іфініті
Сервіс", який зареєстровано державним
реєстратором Києво-Святошинської
державної адміністрації Київської
області від 15 листопада 2007 року, номер
запису 0005088.

У графі «форма проведених розрахунків»
податкової накладної №120 від 11 серпня
2008 року зазначено «Оплата з
розрахункового рахунку».

При цьому, як вбачається із заперечень
та акту перевірки від 27 вересня 2013 року
№238/15-2, відповідач стверджує, що
передане ТОВ «Інфініті Сервіс» майно
не було оплачене, тобто позивач не
поніс жодних витрат за операціями із
придбанням основних фондів, отже
вартість придбаного майна є
безповоротною фінансовою допомогою і
не дає права ТОВ «Інфініті Сервіс» на
податковий кредит.

Позивач у свою чергу зазначає, що
формою оплати у даному випадку є
емітовані на користь ТОВ «Інфініті»
корпоративні права, а отже ТОВ
«Інфініті Сервіс» у повній
відповідності було сформовано
податковий кредит та від'ємне значення
з податку на додану вартість.

Досліджені судом первинні документи, а
також матеріали перевірок дають
підстави вважати, що відповідачем у
даному випадку операції з поставки
основних фондів в обмін на
корпоративні права не визнаються як
об'єкт податку на додану вартість, а
корпоративні права не можуть бути
формою компенсації у розумінні
положень Закону України «Про податок
на додану вартість».

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Законодавчим актом, яким визначено
платників податку на додану вартість,
об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування
операцій, особливості оподаткування
експортних та імпортних операцій,
поняття податкової накладної, порядок
обліку, звітування та внесення
податку до бюджету у періоді
здійснення господарської операції за
якою позивачем сформовано податковий
кредит є Закон України «Про податок на
додану вартість» від 3 квітня 1997 року №
168/97-ВР (далі - Закон №168/97).

Відповідно до пунктів 1.6, 1.8 статті 1
Закону 168/97 (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин),
податкове зобов'язання - загальна сума
податку, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді, що визначена
згідно з цим Законом. Податковий кредит
- сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом. Бюджетне відшкодування -
сума, що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету у зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим Законом.

Пунктом 3.1.1 статті 3 Закону 168/97
встановлено, що об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:
поставки товарів та послуг, місце
надання яких знаходиться на митній
території України, в тому числі
операції з передачі права власності
на об'єкти застави позичальнику
(кредитору) для погашення
заборгованості заставодавця, а також з
передачі об'єкта фінансового
лізингу у користування
лізингоотримувачу (орендарю); ввезення
товарів (супутніх послуг) у митному
режимі імпорту або реімпорту.

Відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3
статті 7 Закону 168/97 датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, а в разі поставки товарів
(робіт, послуг) за готівкові грошові
кошти - дата їх оприбуткування в касі

платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) платником податку.

Податковий кредит звітного періоду,
відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статі Закону 168/97 визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання
в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
в необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних
операцій у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того,
чи такі товари (послуги) та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного

податкового періоду, а також від того,
чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари
(послуги) починають
використовуватися в операціях, які
не є об'єктом оподаткування згідно зі
статтею 3 цього Закону або
звільняються від оподаткування
згідно зі статтею 5 цього Закону, чи
основні фонди переводяться до складу
невиробничих фондів, то з метою
оподаткування такі товари (послуги),
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає початок
такого використання або переведення,
але не нижче ціни їх придбання
(виготовлення, будівництва,
спорудження).

При цьому, відповідно до підпункту 7.4.2.
пункту 7.4 статті 7 Закону 168/97, якщо
платник податку придбаває
(виготовляє) товари (послуги) та основні
фонди, які призначаються для їх
використання в операціях, які не є
об'єктом оподаткування згідно зі
статтею 3 цього Закону або звільняються
від оподаткування згідно зі статтею 5
та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону,
то суми податку, сплачені у зв'язку з
таким придбанням (виготовленням), не
включаються до складу податкового
кредиту такого платника.

Перелік операцій, що не є об'єктом
оподаткування визначено пунктом 3.2
статті 3 Закону 168/97.

Так, у силу положень підпункту 3.2.1
пункту 3.2 статті 3 не є об'єктом
оподаткування ПДВ операції з випуску
(емісії), розміщення у будь-які форми
управління та продажу (погашення,
викупу) за кошти цінних паперів, що
випущені в обіг (емітовані)
суб'єктами підприємницької
діяльності, Національним банком
України, Міністерством фінансів
України, органами місцевого
самоврядування відповідно до закону,
включаючи інвестиційні та іпотечні
сертифікати, сертифікати фонду
операцій з нерухомістю, деривативи, а
також корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах;
обміну зазначених цінних паперів та
корпоративних прав, виражених в інших,
ніж цінні папери, формах, на інші цінні
папери; розрахунково-клірингової,
реєстраторської та депозитарної
діяльності на ринку цінних паперів,
а також діяльності з управління
активами (у тому числі пенсійними
активами, фондами банківського
управління), відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 3.2.8 пункту 3.2
статті 3 Закону № 168/97-ВР не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість операції з передачі основних
фондів як внеску до статутного фонду
юридичної особи для формування її
цілісного майнового комплексу та
продажу за компенсацію сукупних
валових активів платника податку (з
урахуванням вартості гудвілу) іншому
платнику податку.

Під продажем сукупних валових активів
слід розуміти продаж підприємства як
окремого об'єкта підприємництва або
включення валових активів
підприємства чи його частини до складу
іншого підприємства. При цьому
підприємство-покупець набуває прав і
обов'язків (є правонаступником)
підприємства, що продає такі активи.

Отже, Законом №168/97 прямо виключено з
об'єкту оподаткування податком на
додану вартість всі операції з емісії
та розміщення (продажу) корпоративних
прав, незалежно від форми вираження та
передачі основних фондів як внеску до
статутного фонду юридичної особи для
формування її цілісного майнового
комплексу.

За змістом наведених норми покупець не
має права на формування податкового
кредиту внаслідок продажу йому (при
купівлі ним) товарів (робіт, послуг), що
звільнені від оподаткування або не є
об'єктом оподаткування згідно зі
статтями 3та 5 цього Закону. Таким чином,
ця норма стосується формування
податкового кредиту в податковому
обліку покупця з тієї ж господарської
операції, внаслідок якої у продавця не
виникають податкові зобов'язання, і
відповідно відсутнє джерело
відшкодування ПДВ покупцю.

За приписами підпункту 7.4.2 пункту 7.4
статті 7 Закону №168/97, у разі коли
платник податку здійснює операції з
продажу товарів (робіт, послуг), що
звільнені від оподаткування або не є
об'єктом оподаткування згідно зі
статтями 3 та 5 цього Закону, суми
податку, сплачені (нараховані) у зв'язку
з придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів і нематеріальних
активів, що підлягають амортизації,
відносяться відповідно до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
на збільшення вартості основних фондів
і нематеріальних активів і до
податкового кредиту не включаються.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону
№168/97 під поставкою товарів слід
розуміти будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з
безоплатної поставки товарів
(результатів робіт) та операції з
передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Відповідно до пункту 1.17 168/97 термін
"корпоративні права" розуміється у
значенні, визначеному Законом України
"Про оподаткування прибутку
підприємств".

Згідно з пунктом 1.8 статті 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) корпоративні права - це
право власності на статутний фонд
(капітал) юридичної особи або його
частку (пай), включаючи права на
управління, отримання відповідної
частки прибутку такої юридичної особи,
а також активів у разі її ліквідації
відповідно до чинного законодавства,
незалежно від того, чи створена така
юридична особа у формі господарського
товариства, підприємства, заснованого
на власності однієї юридичної або
фізичної особи, або в інших
організаційно-правових формах.

Таким чином, поняття "товари" та
"корпоративні права" законодавчо
визначені як окремі поняття і свідчать
про те, що господарські операції
платника податку з корпоративними
правами в розумінні Закону України "Про
податок на додану вартість" не є
операціями з продажу товарів.

Вказані операції не підпадають під
визначення продажу товарів (послуг),
оскільки за змістом абзацу третього
пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» продаж
товарів хоча і може бути пов'язаний з
наданням товарів чи інших, ніж товари,
об'єктів власності за компенсацію чи
без останньої, таке надання не
супроводжується передачею права
власності на товари чи відмінні від них
об'єкти власності.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України
"Про інвестиційну діяльність"
інвестиціями є всі види майнових та
інтелектуальних цінностей, що
вкладаються в об'єкти підприємницької
та інших видів діяльності, в результаті
якої створюється прибуток (доход) або
досягається соціальний ефект.

Таким чином, ТОВ "Інфініті" були внесені
прямі інвестиції в обмін на
корпоративні права ТОВ "Інфініті
Сервіс".

Судом встановлено, що під час
проведення операції з отримання від
ТОВ "Інфініті" майна до статутного
капіталу ТОВ "Інфініті Сервіс" не
понесено витрат, пов'заних із
отриманням цього майна.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку, що формування позивачем
податкового кредиту за результатами
господарської операції з внесення до
статутного фонду позивача майна є
порушенням приписів Закону України
"Про податок на додану вартість",
оскільки такі операції не є об'єктом
оподаткування, у розумінні приписів
цього Закону, а ТОВ "Інфініті Сервіс" не
поніс жодних витрат у зв'язку із
проведенням таких операцій.

З огляду на викладене висновки
відповідача про порушення ТОВ
«Інфініті Сервіс» підпункту 14.1.11
пункту 14.1 статті 14, пункту 102.5 статті 102,
підпункту 135.5.4 пункту 135.5.4, пункту 135.5
статті 135, пункту 198.3 статті 198 та статті
200 Податкового кодексу України, у
результаті чого позивачем завищено
залишок від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду (рядок 24 декларації звітного
(податкового) періоду) за серпень 2013
року на суму 545992,00 грн. та порушення
пункту 200.1, 200.3 статі 200 Податкового
кодексу України та пункту 4.6 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
у результаті чого позивачем завищено
розмір від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду на суму
544921,00 грн. є обґрунтованими, а прийняті
на їх основі податкові
повідомлення-рішення законні.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи,
що органом державної податкової служби
доведено законність та
обґрунтованість прийнятого рішення,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

З урахуванням розміру позовних вимог,
сума судового збору становить 4872,00 грн.
Позивачем відповідно до квитанцій №382
від 17 лютого 2014 року, №153, №154 від 10
лютого 2014 року сплачений судовий збір у
розмірі 487,70 грн. Таким чином, сума
судового збору, що підлягає стягненню
із позивача, відповідно до частини 3
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» становить 4384,30 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інфініті Сервіс"
судовий збір у розмірі 4384 (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири)
гривні 30 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя (підпис)
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 11 березня 2014 року