Справа № 2а-1106/10
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/30954/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Сихвіського відділу
соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
неправомірними, касаційне провадження
в якій відкрито за касаційною скаргою
Сихвіського відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Сихівського районного суду
м. Львів від 29 грудня 2010 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Сихвіського відділу
соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, у якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив
визнати протиправними дії відповідача
в частині недонарахування та недоплати
коштів на компенсацію 50 % вартості
продуктів харчування за нормами,
встановленими Міністерством охорони
здоров'я України та стягнути з
відповідача на його користь
недоотриману суму коштів в розмірі 2068,13
грн. на компенсацію 50 % вартості
продуктів харчування за нормами,
встановленими Міністерством охорони
здоров'я за період з жовтня 2009 року по
вересень 2010 року.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львів від 29 грудня 2010 року, залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2012 року, позов задоволено
частково. Зобов'язано Сихівський
відділ соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести ОСОБА_3
нарахування та виплату недоплаченої
суми на компенсацію 50 % вартості
продуктів харчування за нормами,
встановленими Міністерством охорони
здоров'я України згідно п.14 ст.20 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з жовтня 2009 року по вересень
2010 року, з врахуванням виплачених сум. В
задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Сихвіський відділ
соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 1-ї
категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, виданим
Львівською обласною державною
адміністрацією 06 серпня 1997 року, а
також інвалід війни III групи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_2, виданим 18 березня 1997 року
відділом соціального захисту
населення Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради,
довідкою МСЕК серії ЛВА-1 від 14 вересня
2001 року №035440 та Експертним висновком
від 13 квітня 1993 року № 1241.

Відповідно до пункту 14 статті 20 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
постраждалим від наслідків
Чорнобильської катастрофи І категорії
передбачено гарантоване державою
забезпечення продуктами харчування за
медичними нормами з обов'язковим
прикріпленням до відповідних
магазинів за місцем проживання.
Вказаним особам компенсується 50 %
вартості продуктів харчування за
медичними нормами, встановленими
Міністерством охорони здоров'я
України.

Фізіологічні (медичні) норми
забезпечення продуктами харчування
розроблені Міністерством охорони
здоров'я України згідно з постановою
Кабінету Міністрів України «Про норми
харчування та часткову компенсацію
вартості продуктів для осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 21 травня 1992року № 258.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач, як учасник
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 1-ї
категорії отримував компенсацію 50 %
вартості продуктів харчування до 2006
року відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 21 травня 1992 року
№258 (Львівська облдержадміністрація
кожного місяця визначала суму, яка
повинна бути виплачена інваліду на
продукти харчування).

20 вересня 2005 року була прийнята
Постанова Кабінету Міністрів України
«Про затвердження порядку
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» №936, згідно
пункту 9 якої, сума коштів на
забезпечення продуктами харчування,
встановлюється
облдержадміністраціями, а з 2007 року -
Міністерством праці та соціальної
політики (Постанова КМУ від 14.02.2007р.
№211.)

Згідно даних Державного комітету
статистики (Головного управління
статистики у Львівській області) про
середні споживчі ціни на продовольчі
товари у торгівельній мережі
Львівської області, позивачем на
підставі Додатку №4 до Постанови
Кабінету Міністрів України №252 від 21
травня 1992 року проведено розрахунок з
якого вбачається, що різниця у
виплаченій компенсації 50% вартості
продуктів харчування за медичними
нормами, встановленими Міністерством
охорони здоров'я України становить: за
жовтень 2009 року - вересень 2010 року - 2068,13
грн.

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створення
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду, за
непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Порядок використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 20 червня 2000 року
№ 987, а також врегульований діючими
положеннями Порядку зарахування збору
до Фонду для здійснення заходів щодо
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту
населення і використання його коштів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 березня 1998 року
№ 396.

Вказаними нормативними документами не
передбачено обмежень щодо здійснення
відповідними органами виплат
компенсації вартості продуктів
харчування, визначеної на рівні закону.

Частиною 3 статті 22 Конституції України
встановлено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що всупереч
зазначеним вимогам закону та
підзаконних нормативних актів вказану
виплату відповідач в повному обсязі не
здійснював. Наведені відповідачем
доводи про те, що фінансування видатків
на соціальний захист та соціальне
забезпечення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
провадиться в межах коштів,
передбачених Законами України про
Державний бюджет на відповідні роки,
тобто виконання Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» повністю
залежить від фінансових ресурсів
доходної частини державного бюджету не
можуть бути підставою для відмови в
задоволенні пред'явлених позовних
вимог.

Таким чином суди попередніх інстанції
дійшли до правильного висновку, що дії
відповідача в частині недонарахування
та недоплати позивачу коштів на
компенсацію 50% вартості продуктів
харчування за нормами, встановленими
Міністерством охорони здоров'я України
у період жовтня 2009 року - вересень 2010
року є неправомірними.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Сихвіського відділу
соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Сихівського районного суду
м. Львів від 29 грудня 2010 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: