Справа № 826/14129/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Соколова О.А.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.,

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - Гучка Віктора
Володимировича на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У грудні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень. Свої
вимоги мотивує тим, що висновки
податкового органу стосовно
перевищення граничного обсягу виручки
від реалізації товарів (робіт, послуг)
не відповідають дійсності, а тому
нарахування податку з доходів фізичних
осіб та податку на додану вартість з
урахуванням штрафних санкцій, вимога
про перехід до загальної системи
оподаткування безпідставні та
протиправні.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
грудня 2013 року позовну заяву
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі міста Києва Державної
податкової служби від 24.04.2013 року №
, яким визначено суму податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у сумі 2 574,28 грн., з якої
основний платіж 2059,42 грн. і штрафна
санкція у розмірі 514,86 грн., та № ,
яким визначено податкове зобов'язання
з податку на додану вартість у сумі 145,00
грн., з якої основний платіж 116,00 грн. і
штрафна санкція у розмірі 29,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - Гучко Віктор
Володимирович подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову
суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову про відмову у
задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

Позивач зареєстрований як фізична
особа-підприємець 17.05.2007 року.
Перебуває платником єдиного податку за
ставкою 20 % за видами господарської
діяльності: інші види роздрібної
торгівлі в неспеціалізованих
магазинах; роздрібна торгівля, що
здійснюється фірмами поштового
замовлення або через мережу Інтернет;
інші види роздрібної торгівлі поза
магазинами; неспеціалізована оптова
торгівля, що підтверджено Свідоцтвом
платника єдиного податку від 10.01.2012
року.

Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2010 року по 31.03.2013 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 12.04.2013
року № 1615/17.2-НОМЕР_1, за змістом якого
перевіркою встановлено недекларування
позивачем валових доходів за 2011 рік,
чим порушено п.176.1 ст.176 Податкового
кодексу України та до сплати визначено
суму податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 2059,42 грн. Також встановлено
непроведення реєстрації платником
податку на додану вартість,
недекларування податкових зобов'язань
за жовтень 2011 року, чим порушено п. 181.1
ст. 181, п. 183.4 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, ст. 194
Податкового кодексу України та до
сплати визначено суму податку на
додану вартість у розмірі 116,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акту
перевірки відповідачем були прийняті
податкові повідомлення-рішення від
24.04.2013 року № , яким згідно з п.п.
54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України, визначено суму
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у сумі 2574,28 грн., з
якої основний платіж 2 059,42 грн. та
штрафна санкція у розмірі 514,86 грн.; №
, яким згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 та
п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України
визначено суму податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість у сумі 145,00 грн., з якої
основний платіж 116,00 грн. та штрафна
санкція у розмірі 29,00 грн. (а.с.43-46).

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що спірні
податкові повідомлення-рішення
відповідача є неправомірними, а тому
підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач фактично за
період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року
здійснював діяльність на спрощеній
системі оподаткування шляхом сплати
єдиного податку за ставкою 20%.

Указом Президента України від 03.07.1998
року № 727 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів
малого підприємництва як, зокрема,
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500000,00
гривень.

Приписами абз. 5 п. 1 цього Указу
встановлено, що виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Згідно з п. 2 вказаного Указу суб'єкти
малого підприємництва - фізичні особи
мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку. Ставка
єдиного податку для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за
місцем їх державної реєстрації залежно
від виду діяльності і не може становити
менше 20 гривень та більше 200 гривень на
місяць. Суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа сплачує
єдиний податок щомісяця не пізніше 20
числа наступного місяця на окремий
рахунок відділень Державного
казначейства України.

Форма книги обліку доходів та витрат,
що підлягають оподаткуванню
відповідно до цього Указу, і порядок її
ведення суб'єктами малого
підприємництва, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються Державною
податковою адміністрацією України.
(абз. 8 п. 4 Указу).

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем в книзі
доходів та витрат обліковується сума
виручки за 2011 рік у загальному розмірі
499111,49 грн., у т.ч. за півріччя 2011 року
зазначена сума виручки 498530,13 грн. Поряд
з сумами доходу позитивного значення
«+» вказані суми з мінусовим значенням,
а саме 01.04.2011 року у розмірі «-9335,00грн.»
та 18.04.2011 року «-5283,00грн.».

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позивачем сума
виручки за півріччя 2011 року
розраховувалася з відніманням суми
-14618,00грн. (а.с.47).

Позивачем в звіті суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи -
платника єдиного податку за другий
квартал 2011 року поданого до ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва
зазначена сума виручки від реалізації
у розмірі 498530,13 грн. (а.с.10).

Повернення коштів здійснювалося
позивачем на підставі накладних на
повернення товару № ВН-0000001 від 01.04.2011
року на суму 9335,00грн. та № ВН-0000002 від
18.04.2011 року на суму 5283,00грн. підписаних
позивачем як отримувачем товару та ФОП
ОСОБА_4, який повернув товар
перелічений в зазначених накладних. На
підтвердження повернення грошових
коштів від позивача ФОП ОСОБА_4 за
повернутий товар, представником
позивача надані до матеріалів справи
видаткові касові ордери від 01.04.2011 року
на суму 9335,300грн. та від 18.04.2011 року на
суму 5283,00грн. (а.с.30-32).

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що в ході перевірки
відповідачем зазначені суми, які
повернуті позивачем у 2 кварталі 2011
року, враховані не були, рахувалися
тільки суми з позитивним значенням, в
результаті чого сума склала 513148,13грн.,
що призвело до завищення суми виручки у
2 кварталі позивача.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Вищеперелічені видаткові касові
ордери, накладні мають наведені
реквізити первинного документа, зміст
та обсяг господарської операції
відображено через визначення
конкретних заходів в конкретних
вимірних кількісних одиницях,
вартості, найменування, дат.

Будь-які документи (у тому числі
накладні, рахунки, ордери тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що сума, яка повернута
позивачем іншій особі в ході
здійснення його
фінансово-господарської діяльності. не
може рахуватися як його дохід, вона
була повернута саме із виручки
позивача за звітний період, а висновки
акту перевірки про заниження
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб та податку на
додану вартість є помилковими.

Отже, збільшення суми грошового
зобов'язання із зазначених податків з
урахуванням штрафних санкцій
відповідачем є протиправним.

З урахуванням вказаного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Солом'янському районі міста Києва ДПС
від 24.04.2013 року № та № є
протиправними та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві - Гучка
Віктора Володимировича - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.