Справа № 2а/4852/11/2011
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/37450/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Черпіцької Л.Т.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Харківської міської
ради треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення певних дій за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 травня 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до Харківської міської
ради треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення певних дій.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 26.12.2011 року позов
задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 травня 2012
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено, постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нову
постанову, якою відмовлено в
задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судове
рішення, залишивши постанову суду
першої інстанції в силі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням
Харківської міської ради 48 сесії 5
скликання від 22.09.2010 р. № 235/10 «Про
скасування та визнання такими, що
втратили чинність, рішень Харківської
міської ради та її виконавчого
комітету» скасовано рішення
Харківської міської ради згідно із
додатками до рішення (т.1, а.с. 22-25).

Відповідно до пункту 1 Додатку 3 до
рішення № 235/10 від 22.09.2010 року, у зв'язку
з порушенням вимог ст.ст. 20, 22
Земельного кодексу Української РСР від
08.07.1970р. щодо оформлення права
користування земельною ділянкою,
враховуючи звернення ОСОБА_3, ОСОБА_4
від 03.09.2010 року щодо наявності
державної реєстрації державних актів
на право власності на земельні ділянки,
скасовано рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради від
12.12.1990 року №344-2 «Про виділ земельних
ділянок для індивідуального житлового
будівництва» в частині виділення
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що рішенням
виконкому Київської ради народних
депутатів м. Харкова № 235 від 02.07.1991 р.
виділено земельні ділянки для
будівництва індивідуальних житлових
будинків згідно додатку1, зокрема по
АДРЕСА_1, у постійне користування
надана земельна ділянка ОСОБА_2 (т.1, а.с.
25-26).

Рішенням виконкому Київської ради
народних депутатів м. Харкова № 462 від
10.12.1991 відведено у постійне
користування земельну ділянку згідно
Переліку 1, зокрема по АДРЕСА_1 у
відведено земельна ділянка площею 400
кв.м. ОСОБА_2 (т.1, а.с.27-28).

Між ОСОБА_2 та виконавчим комітетом
Київської ради народних депутатів на
підставі рішення від 02.07.1991 № 235 та
рішення від 10.12.1991 № 462 20.01.1992 року
укладено договір про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку на праві приватної власності
площею 1000 кв.м. в АДРЕСА_1 (т.1, а.с.31-36).

Рішенням 26-ї сесії Харківської міської
ради Харківської області 5-го скликання
№ 286/08 від 23.10.2008 року земельна ділянка,
без прийняття рішення щодо зміни
адреси, проте з іншими адресами
передана у власність ОСОБА_8 - земельна
ділянка площею 1000,0 кв.м. за адресою: м.
Харків, АДРЕСА_2 (пункт 188 рішення), та
передана у власність ОСОБА_4 земельна
ділянка площею 1000,0 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_4 (пункт 187 рішення).

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
вказав на те, що суд першої інстанції
виходив з того, що договір про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку на праві приватної власності
площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1, укладений
20.01.1992 року між ОСОБА_2 та виконавчим
комітетом Київської ради народних
депутатів, не підлягав державній
реєстрації, оскільки Земельним
кодексом від 1990 року, що діяв на час
укладання, не передбачалась державна
реєстрація договорів про надання
земельних ділянок у постійне
користування, а передбачалась лише
державна реєстрація права постійного
користування землею, яке виникає на
підставі державного акту, та не
існувало самого порядку реєстрації
договорів про надання у безстрокове
користування земельних ділянок.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням Харківської
міської ради народних депутатів від
12.12.1990р. №344-2 «Про відвід земельних
ділянок для індивідуального житлового
будівництва" виконкомам районних Рад
народних депутатів відведено земельні
ділянки площею орієнтовно 0,06 га, за
рахунок вільних від забудови
територій, реконструкція на яких
діючим генеральним планом м. Харкова до
2005р. не передбачена, згідно з додатком
для будівництва жилих будинків
громадянами, які бажають поліпшити
свої житлові умови. Згідно Додатку до
вказаного рішення встановлено перелік
земельних ділянок для будівництва
індивідуальних жилих будинків, а саме
по АДРЕСА_1 (т.2, а.с.128-129).

Рішенням Харківської міської ради
народних депутатів від 12.06.1991р. №196-22
«Про відвід земельних ділянок для
індивідуального житлового
будівництва» виконкомам районних Рад
народних депутатів відведено земельні
ділянки , площею, орієнтовно 0,06 га, за
рахунок вільних від забудови
територій, реконструкція на яких
діючим генеральним планом м. Харкова до
2005р. не передбачена, згідно з додатком,
для будівництва жилих будинків
громадянами, які бажають поліпшити
свої житлові умови (т.2, а.с.134-135).

На підставі вищевказаних рішень,
рішенням виконавчого комітету
Київської районної ради народних
депутатів від 02.07.1991р. №235 та рішенням
від 10.12.1991р. №462 ОСОБА_2 відведено у
постійне користування земельні
ділянки площею 400 кв.м. та 600 кв.м. по
АДРЕСА_1 для будівництва житлового
будинку (т.2, а.с.130-133).

Між ОСОБА_2 та виконавчим комітетом
Київської ради народних депутатів
20.01.1992р. укладено договір про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки площею 1000 кв.м. для будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_1. Пунктом 4
зазначеного договору ОСОБА_2
зобов'язано протягом року приступити
до виконання робіт по будівництву
житлового будинку та господарських
будівель і споруд та закінчити його не
пізніше 20.01.1995р. (т.1, а.с.31-35, 88-92).

Відповідно до Акту обстеження
земельної ділянки №2221/11 від 11.08.2011р. по
АДРЕСА_2, земельна ділянка не
огороджена, вільна від забудов (т.1,
а.с.69-70).

Згідно Акту обстеження земельної
ділянки №2222/11 від 11.08.2011р. по АДРЕСА_4,
земельна ділянка частково огороджена,
на ділянці самовільно розпочато
будівництво власником домоволодіння
АДРЕСА_3 (т.1, а.с.71-72).

Рішенням Харківської міської ради від
23.10.2008р. № 286/08 р. ОСОБА_3 передана у
власність земельна ділянка по АДРЕСА_2
загальною площею 0,1000 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд ; ОСОБА_4 передана у
власність земельна ділянка по АДРЕСА_4,
загальною площею 0,1000 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка).
(т.1, а.с. 138, т.2, а.с.79-89).

На підставі зазначеного рішення гр.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано Державні акти
на право власності на земельну ділянку
(т.1, а.с.139-140, т.2, а.с.95-96).

На момент прийняття 23.10.2008р. рішення №
286/08 р. про передачу у власність
громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельних
ділянок не існувало жодних перешкод,
оскільки зазначені земельні ділянки
були вільними, про що свідчать надані
для огляду матеріали кадастрової
справи, копії яких додано до справи (т.2,
а.с.19-78, 90-94).

Рішенням Харківської міської ради від
22.09.2010р. № 235/10 (пункт 1, додаток 3) у
зв'язку з порушенням вимог ст.ст. 20, 22
Земельного кодексу Української РСР від
08.07.1970р. щодо оформлення права
користування земельною ділянкою,
враховуючи звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4
від 03.09.2010р. щодо наявності державної
реєстрації державних актів на право
власності на земельні ділянки,
скасовано рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради від
12.12.1990р. №344-2 «Про відвід земельних
ділянок для індивідуального житлового
будівництва" в частині відведення
земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т.1,
а.с.22-24).

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції вірно вказав на те, що у
зв'язку зі зверненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4
щодо наявності у них Державних актів на
право власності на землю, у зв'язку з
порушенням вимог ст.ст. 20, 22 Земельного
кодексу Української РСР від 08.07.1970р.
щодо оформлення права користування
земельною ділянкою, згідно з рішенням
Харківської міської ради від 22.09.2010р. №
235/10 Рішенням виконкому Київської
районної у м. Харкові ради від 05.10.2010р.
№184-3 скасовано рішення виконавчого
комітету Київської районної ради
народних депутатів від 02.

Рішенням Харківської міської ради №
286/08 від 23.10.2008р. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4
надано у приватну власність земельні
ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4, на
підставі якого видано Державні акти на
право власності на земельні ділянки.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано вказав на те, що
позивач, в порушення приписів ч.1 ст. 71
КАС України, не надав жодних доказів,
які б свідчили, що земельні ділянки по
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4, надані третім
особам, за своїм розташуванням та
документальним підтвердженням
належать саме йому; позивачем не надано
доказів про визначення меж належної
йому земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1.

Державні акти на право власності на
земельні ділянки, що виділені третім
особам, є чинними, а рішенням
Київського районного суду м. Харкова
від 13 грудня 2010 року у цивільній справі
№ 2-688/10 зобов'язано ОСОБА_2 звільнити
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_4.
Зазначене судове рішення набрало
чинності, про що свідчить ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 28.11.2011 р. (т.2, а.с.114-116, 119-124).

Відповідно до ст. 144 Конституції
України, ст. 59, 73 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
акти міських рад та їх виконавчих
комітетів, що прийняті в межах наданих
їм повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Тобто, з урахуванням зазначених
приписів Конституції України та
зазначеного Закону, обґрунтованими є
доводи відповідача про те, що рішення
Харківської міської ради від 23.10.2008р. №
286/08 фактично є виконаним.

Згідно пунктів 1-4 ст. 29 Регламенту
Харківської міської ради 6 скликання,
міська рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у формі
рішень. На пленарних засіданнях
приймаються рішення з питань,
включених до порядку денного сесії
міської ради та рішення з процедурних
питань. Рішення з процедурних питань
приймаються міською радою, фіксуються
в протоколі пленарного засідання та як
окреме рішення не виготовляються.

Рішення, які приймає міська рада, є
актами нормативного або
індивідуально-правового характеру.
Прийняття рішень
індивідуально-правового характеру за
однорідними життєвими ситуаціями може
бути об'єднано в одне питання порядку
денного сесії міської ради.

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу
України, земельні відносини
регулюються конституцією України,
Земельним кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Порядок укладання безоплатної
приватизації здійснюється з
урахуванням вимог ст. 118 Земельного
кодексу України.

Відповідно до ст.20 Земельного кодексу
Української РСР в редакції 1970 р.,
відповідно до Основ земельного
законодавства Союзу РСР і союзних
республік право землекористування
колгоспів, радгоспів та інших
землекористувачів засвідчується
державними актами на право
користування землею. Форми актів
встановлюються Радою Міністрів СРСР.
Право короткострокового тимчасового
користування землею засвідчується
рішенням органу, який надав земельну
ділянку в користування. Право
довгострокового тимчасового
користування землею засвідчується
актами, форма яких встановлюється
Радою Міністрів Української РСР.

Право землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських,
селищних Рад народних депутатів.

Відповідно до ст.22 Земельного кодексу
Української РСР в редакції 1970р.,
приступати до користування наданою
земельною ділянкою до встановлення
відповідними землевпорядними органами
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і видачі документа, який
засвідчує право користування землею,
забороняється.

Враховуючи зазначені приписи Закону,
суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про те, що
Договір від 20.01.1992 року про надання у
безстрокове користування ОСОБА_2
земельної ділянки по АДРЕСА_1
відповідає вимогам земельного
законодавства, яке діяло на той час.

01.04.2010р. Конституційним Судом України
прийнято рішення по справі №1-6/2010р. за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів «а», «б», «в»,
«г»статті 12 Земельного кодексу
України, пункту частини першої статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

За правовою позицією Конституційного
Суду України, предметами відання
місцевого самоврядування є не будь-які
питання суспільного життя, а питання
саме місцевого значення. Перелік таких
питань визначено у Конституції України
та Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні»(абзац другий
пункту 4 мотивувальної частини Рішення
від 26 березня 2002 року N 6-рп/2002). Зокрема,
згідно з цим законом до питань
місцевого значення належить
регулювання сільськими, селищними,
міськими радами земельних відносин
відповідно до закону (пункт 34 частини
першої статті 26).

Згідно зазначеного Рішення, системний
аналіз положень Закону України «Про
місцеве самоврядування в
Україні»(частини першої статті 10,
статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що
органи місцевого самоврядування при
вирішенні питань місцевого значення,
віднесених Конституцією України та
законами України до їхньої
компетенції, є суб'єктами владних
повноважень, які виконують владні
управлінські функції, зокрема
нормотворчу, координаційну, дозвільну,
реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти
владних повноважень органи місцевого
самоврядування вирішують в межах
закону питання в галузі земельних
відносин.

Отже, положення частини першої статті
143 Конституції України «вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої
компетенції»стосується вирішення
органами місцевого самоврядування як
суб'єктами владних повноважень питань,
визначених законами, зокрема, у галузі
земельних відносин.

Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г»
статті 12 Земельного кодексу України, до
повноважень сільських, селищних,
міських рад належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності.

Згідно зазначеного рішення
Конституційного Суду України, ці
повноваження охоплюються зазначеним у
статті 143 Конституції України поняттям
«інші питання місцевого значення», а
тому при їх здійсненні сільські,
селищні, міські ради виступають як
суб'єкти владних повноважень, які
реалізують розпорядчі та інші функції.
Вирішення земельних спорів фізичних ,
та юридичних осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності належить до
юрисдикції адміністративних судів,
крім публічно-правових спорів, для яких
законом встановлений інший порядок
судового вирішення (частина друга
статті 4, пункт 1 частини першої, частина
друга статті 17 КАС України).

Рішенням Конституційного Суду України
від 01.04.2010р. по справі №1-6/2010р.
встановлено, що: положення частини
першої статті 143 Конституції України,
згідно з якими територіальні громади
села, селища, міста безпосередньо або
через утворені ними органи місцевого
самоврядування «вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції», слід
розуміти так, що при вирішенні цих
питань органи місцевого
самоврядування діють як суб'єкти
владних повноважень; положення пунктів
«а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного
кодексу України у частині повноважень
сільських, селищних, міських рад
відповідно до цього кодексу вирішувати
питання розпорядження землями
територіальних громад, передачі
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності, вилучення
земельних ділянок із земель
комунальної власності треба розуміти
так, що при вирішенні таких питань ці
ради діють як суб'єкти владних
повноважень; положення пункту 1 частини
першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
стосовно поширення компетенції
адміністративних судів на «спори
фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності» слід розуміти так, що до
публічно-правових спорів, на які
поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст.150 Конституції України
Конституційний Суд України ухвалює
рішення, які є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені.

Органи місцевого самоврядування в
межах, встановлених законом, володіють
повною свободою дій для здійснення
власних ініціатив з будь-якого питання,
який не виключений з їх компетенції та
не віднесений до компетенції іншого
органу влади.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України
та п. 12 його Перехідних положень,
Харківська міська рада є єдиним
органом, якому надано право
розпоряджатися землями територіальної
громади та надавати їх у користування,
власність та оренду.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України, громадяни та юридичні особи
набувають право власності та право
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
Таке рішення є підставою для
оформлення у встановленому порядку
відповідних правовстановлюючих
документів на земельну ділянку.

Порядок укладання безоплатної
приватизації здійснюється з
урахуванням вимог ст. 118 Земельного
кодексу України.

Згідно ст.125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

З урахуванням встановленого, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
відповідач, приймаючи оскаржуване
позивачем рішення, діяв відповідно до
вимог Земельного кодексу України,
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та
Регламенту Харківської міської ради,
тобто його дії кореспондуються з
приписами ч.2 ст. 19 Конституції України,
відповідно до якої органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції відповідає
обставинам справи наданим доказам та
нормам процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді