Справа № 826/15768/13-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Петрика
І.Й.Суддів:Бабенка К.А., Ключковича
В.Ю.,При секретарі судового
засідання:Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Київпастранс» в особі
Автобусного парку № 5 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 10 жовтня 2013 року у справі за
позовом Комунального підприємства
«Київпастранс» в особі Автобусного
парку № 5 до Відділу держаної
виконавчої служби Святошинського
районного у м. Києві управління юстиції
про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство
«Київпастранс» в особі Автобусного
парку № 5 пред'явило позов до Відділу
держаної виконавчої служби
Святошинського районного у м. Києві
управління юстиції та з уточненням
позовних вимог просило визнати дії
протиправними та скасувати постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 10.09.2013
року, винесену головним державним
виконавцем Козиревою Т.І.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
жовтня 2013 року у задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким позовні вимоги задовольнити. В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт вказує, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, судове
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи у порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202, п. 4 ч. 1ст. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
виконання рішення УПФУ в
Святошинському районі м. Києва № 1498 від
07.06.2011 року, головним державним
виконавцем ВДВС Святошинського
районного у м. Києві управління юстиції
Ткачовою К.В. 02.09.2013 року було відкрито
виконавче провадження № 39570108 про
стягнення з КП Автобусний парк № 5 на
користь пенсійного фонду борг в
розмірі 644649, 30 грн.

Постановою головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного у м. Києві управління юстиції
Козиревою Т.І. від 10.09.13р. накладено
арешт на все майно Комунального
підприємства «Київпастранс» в особі
Автобусного парку № 5 з метою
збереження майна боржника, яке
підлягає реалізації.

Позивач вважає протиправними дії
державного виконавця щодо винесення
постанови про накладення арешту на
майно та просить суд скасувати дану
постанову.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність дій та рішення відповідачем
суду доведена, суд першої інстанції
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується.

Що стосується позовних вимог в частині
визнання дій головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного у м. Києві управління юстиції
Козиревої Т.І. протиправними колегія
суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. В той час,
ч. 2 цієї ж статті встановлено, що
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 2. ст.25 вищезазначеного
закону державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови.

Згідно до ч. 5 ст.25 Закону копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Приписами ст. 27 Закону передбачено, що у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

У разі винесення постанови про арешт
коштів чи майна боржника копії такої
постанови надсилаються не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення боржнику та банкам чи іншим
фінансовим установам або органам,
зазначеним у частині другій цієї
статті, та органам, що ведуть Державний
реєстр обтяжень рухомого майна (ч. 4 ст.
57 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Стаття 31 Закону України «Про виконавче
провадження» зобов'язує державного
виконавця довести до відома сторін та
інших учасників виконавчого
провадження копії постанов та інших
документів виконавчого провадження
шляхом надсилання адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, або каналами
факсимільного зв'язку чи електронною
поштою (за письмовою заявою учасників
виконавчого провадження), або
особистим врученням їх під розписку.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, постанова про відкриття
виконавчого від 02.09.2013р. про стягнення з
КП «Київпастранс» в особі Автобусного
парку №5 на користь УПФ України в
Святошинському районні м. Києва боргу в
розмірі 644649,30 грн. була направлена
скаржнику через 17 днів від дня
винесення (19.09.2013р.), а боржником
отримана лише 23.09.2013р.

Незважаючи на це, 10.09.2013р. головний
державний виконавець ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві Козирева
Т.І.винесла постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. Дана постанова
направлена на адресу КП «Київпастранс»
АП № 5 лише 20.09.2013 року, а скаржник
отримав її одночасно з постановою про
відкриття виконавчого провадження -
23.09.2013 р., що підтверджується
матеріалами справи. (а.с. - 7,10).

Суд першої інстанції зазначив, що
постановою від 10.09.2013 року головний
державний виконавець ВДВС
Святошинського районного у м. Києві УЮ
наклав арешт на все майно, що належить
КП «Київпастранс» та підтвердив факт
отримання скаржником постанови про
відкриття виконавчого провадження із
значним запізненням та послався на ч.1
ст.35 Закону України "Про виконавче
провадження", відповідно до якої у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів.

Проте, колегія суддів зазначає, що
судом першої інстанції не враховано
той факт, що постанову про арешт майна,
скаржник отримав одночасно з
постановою про відкриття виконавчого
провадження - 23.09.2013р., таким чином
боржник був позбавлений скористатися
правом передбаченим ст. 35 Закону.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги в частині визнання дій
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного у м. Києві
управління юстиції Козиревої Т.І.
протиправними підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 10.09.2013 року колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 32 Закону України «Про
виконавче провадження» №606 заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 52 цього
Закону звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Згідно ст. 57 Закону № 606, арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

По зазначеному виконавчому
провадженні 10.09.2013 року головним
державним виконавцем ВДВС
Святошинського районного у м. Києві УЮ
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. Вказаною постановою
державний виконавець наклав арешт на
все майно, що належить КП
«Київпастранс» АП № 5, водночас
державним виконавцем не з'ясовано яке
саме майно підлягає арешту з огляду на
те, що у боржника майно перебуває в
оперативному управлінні, а належить
територіальній громаді м. Києва.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 24
Господарського кодексу України
управління господарською діяльністю у
комунальному секторі економіки
здійснюється через систему
організаційно-господарських
повноважень територіальних громад та
органів місцевого самоврядування щодо
суб'єктів господарювання, які належать
до комунального сектора економіки і
здійснюють свою діяльність на основі
права господарського відання або права
оперативного управління.

Правовий статус окремого суб'єкта
господарювання у комунальному секторі
економіки визначається уповноваженими
органами управління відповідно до
вимог цього Кодексу та інших законів.
Відносини органів управління між
зазначеними суб'єктами у випадках,
передбачених законом, можуть
здійснюватися на договірних засадах.

Приписами ч. 1 ст. 136 Господарського
кодексу України визначено, що право
господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України №
280/97-ВР від 21.05.1997 року «Про місцеве
самоврядування в Україні» (далі - Закон
№ 280) територіальним громадам сіл,
селищ, міст, районів у містах належить
право комунальної власності на рухоме
і нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження.

Згідно з ч. 8 ст. 60 Закону № 280, право
комунальної власності територіальної
громади захищається законом на рівних
умовах з правами власності інших
суб'єктів. Об'єкти права комунальної
власності не можуть бути вилучені у
територіальних громад і передані іншим
суб'єктам права власності без згоди
безпосередньо територіальної громади
або відповідного рішення ради чи
уповноваженого нею органу, за винятком
випадків, передбачених законом.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону
України № 2163-XII від 04.03.1992 року «Про
приватизацію державного майна» (далі -
Закон № 2163) відчуження майна, що є у
комунальній власності, регулюється
положеннями цього Закону, інших
законів з питань приватизації і
здійснюється органами місцевого
самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що Комунальне
підприємство «Київпастранс» створене
відповідно до рішень Київської міської
ради від 30.11.2000 року № 101/1078 та від 02.10.2001
року № 61/1495 та засноване на комунальній
власності територіальної громади
міста Києва.

Відповідно до п.п.6 п. 4 Положення «Про
Департамент комунальної власності м.
Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації)»,
затвердженого розпорядженням
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 29.12.2012 року № 2383
основними завданнями Департаменту є
здійснення захисту майнових прав
територіальної громади міста Києва в
межах своєї компетенції.

Пунктом 5.2 Статуту КП «Київпастранс»,
затвердженого розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 24.10.2001 року № 2276,
визначено, що майно Підприємства є
комунальною власністю територіальної
громади м. Києва і закріплено за ним на
праві повного господарського відання.

Крім того, в матеріалах справи наявна
копія наказу Головного управління з
питань майна Київської міської
державної адміністрації № 30 від 10.04.2002
року «Про закріплення основних фондів
комунальної власності територіальної
громади міста Києва». В п. 1 наказу
закріплено на праві повного
господарського відання за комунальним
підприємством «Київпастранс» основні
фонди.

Також, колегія суддів зазначає, що
майно боржника - Комунального
підприємства «Київпастранс» в особі АП
№ 5 всупереч ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження», не описувалося
та акти опису державним виконавцем не
складалися.

Таким чином, відповідач під час
винесення оскаржуваної постанови не
вжив заходів щодо встановлення майна
боржника, яким він може відповідати за
своїми зобов'язаннями, та передчасно
наклав арешт на майно боржника.

З цих підстав, колегія суддів не
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що постанова від 10.09.2013 року
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, а саме
накладення арешту на все майно, що
належить боржнику - Комунальному
підприємству «Київпастранс» в особі АП
№ 5 є законною, а тому приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в частині скасування
вищевказаної постанови.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності його дій та рішень.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції при ухваленні
постанови було порушено норми
матеріального та процесуального права,
а висновок суду першої інстанції про
те, що позов не підлягає задоволенню є
помилковим.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, тому вбачаються підстави
для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нової постанови
про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 94, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254, 267
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Київпастранс» в особі
Автобусного парку № 5 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 10 жовтня 2013 року
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги Комунального
підприємства «Київпастранс» в особі
Автобусного парку № 5 задовольнити.

Визнати дії головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного у м. Києві управління юстиції
Козиревої Т.І. протиправними.

Скасувати постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 10.09.2013 року за
виконавчим провадженням серії ВП №
39570108, винесену головним державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного у м. Києві управління юстиції
Козиревою Т.І..

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Бабенко К.А.

Ключкович В.Ю.

Головуючий суддя

Петрик І.Й.

Судді:

Бабенко К.А

Ключкович В.Ю.