Справа № 826/13550/13-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівБабенка К.А., Ключковича
В.Ю.,При секретарі судового
засідання:Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Дока Україна
Т.О.В.» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Дока Україна
Т.О.В.» до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві про
скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.»
пред'явило позов до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів та
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправними та
скасування рішень про визначення
митної вартості товарів № 100250000/2013/600191/2
від 26.02.2013, № 100250000/2013/600246/2 від 06.03.2013, №
100000003/2013/00189/1 від 13.03.2013, визнання
недійсними карток відмови в прийнятті
митної декларації № 100250000/2013/00249 від
25.02.2013, № 100250000/2013/00314 від 06.03.2013, №
100250000/2013/00352 від 11.03.2013, а також стягнення
з Державного бюджету України надміру
сплачених платежів у розмірі 158 001,79 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року у задоволені
позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким позовні вимоги задовольнити. В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт вказує, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, судове
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи у порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Між ТОВ з іноземними інвестиціями
«Дока Україна Т.О.В.» та Підприємством
«Дa Indastrie GmbH» (Амштетен, Австрія)
укладено контракт № IM-1/2013 від 18.01.2013 р.
на поставку позивачу нового
опалубкового матеріалу та такого, що
був у використанні, і його компонентів,
програмного забезпечення та рекламної
продукції.

Згідно з інвойсом № 080149206 від 22.02.2013 р.
(надалі - Інвойс № 1) обумовлено
поставку товару на суму 23 514,10 євро, за
інвойсом № 080149637 від 04.03.2013 р. (надалі -
Інвойс № 2) обумовлено поставку товару
вартістю 17 171,80 євро, за інвойсом № 080149798
від 07.03.2013 р. (надалі - Інвойс № 3)
обумовлено поставку товару на 19 279,22
євро.

Товар представлений до митного
оформлення до Київської регіональної
митниці, правонаступником якої є
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів, за МД: від 25.02.2013 р. №
100250000/2013/048358 (далі - МД №1), від 06.03.2013 р.
100250000/2013/049497 (далі - МД № 2), від 11.03.2013 р. №
100250000/2013/049845 (далі - МД № 3). Митна
вартість визначена позивачем за першим
методом.

Митницею прийнято рішення №
100250000/2013/600191/2 від 26.02.2013 р. (далі - Рішення
№ 1) щодо поставки товару за Інвойсом №
1, який поданий до декларування за МД №1;
№ 100250000/2013/600246/2 від 06.03.2013 р. (далі -
Рішення № 2) щодо поставки товару за
Інвойсом № 2, який поданий до
декларування за МД № 2; № 100000003/2013/000189/1
від 13.03.2013 р. (далі - Рішення № 3) щодо
поставки товару за Інвойсом № 3, який
поданий до декларування за МД № 3.

Згідно із цими рішеннями скориговано
митну вартість товарів за резервним
методом.

У гр. 33 Рішення № 1,2 та 3 зазначено, що
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визначена за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операцій): документи,
зазначені у ч. 2 ст. 53 МКУ не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів (відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ не
подано транспортний (перевізний)
документ; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; в калькуляції
транспортних витрат виділена плата за
навантаження, в декларації митної
вартості така інформація не зазначена;
неподання декларантом додаткових
документів на письмову вимогу митного
органу.

Надалі також зазначається, що у митного
органу наявна інформація щодо числових
значень складових митної вартості та
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування. Згідно ч. 3 ст.
53 МКУ на письмову вимогу митного органу
декларанту запропоновано протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи. У п. 4 гр. 33 спірних
рішень також зазначено, що митна
вартість визначена із застосуванням
методу № 6 (резервний метод), з
урахуванням вимог ст. 64 МКУ та
ґрунтується на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Попередні методи не застосовані: метод
1 - відповідно до ч. 2 ст. 58 МКУ; методи 2, 3 -
у зв'язку з відсутністю цінової
інформації на ідентичні та подібні
товари; методи 4, 5 - через відсутність
основи для віднімання (додавання)
вартості. Зазначено також, що процедура
консультацій між митним органом та
декларантом проведена.

На підставі зазначених рішень прийнято
Картки відмови.

Позивачем подано нові МД від 26.02.2013 р. №
100250000/2013/048504; МД від 07.03.2013 р. №
100250000/2013/049541; МД від 14.03.2013 р. №
100250000/2013/050166.

В порядку ч. 8 ст. 55 МК України позивач
звернувся з листами про надання
додаткових документів за вказаними
вище митними деклараціями та з
проханням винесення рішень щодо
визнання митної вартості за першим
методом та про скасування рішень про
коригування.

Митниця листом від 23.05.2013 р. за № 14/4-11/6625
повідомила, що згідно з ч. 8 ст. 55 МКУ
передбачено надання митному органу
додаткових документів протягом 80 днів
з дня виписку товарів. Додаткові
документи подані 18.05.2013 р., чим порушено
вимоги ч. 8. ст. 55 МКУ. Враховуючи
наведене, митниця зазначила, що не
вбачає підстав для перегляду рішення
про коригування митної вартості.

Листом від 29.05.2013 р. № 14/4-11/6948 митниця
повідомила, що в якості підтвердження
транспортних витрат декларантом
надано довідку від 06.03.2013 р. № 06-03/13. В
той же час, відповідно до п. 4.1. договору
на транспортно-експедиційне
обслуговування від 27.08.2012 р. № 1
перевезення здійснюється на підставі
письмових заявок, що надаються
замовником. Зазначені заявки митному
органу не надано. Також, у
вищезазначені довідці не зазначено
прізвища та посади особи,
уповноваженої на підпис даного
документу.

Як надалі зазначає митниця у вказаній
відповіді, в наданому прайс-листі
фірми-виробника товару не зазначено
умов поставки та оплати, відповідно до
яких можуть застосовуватись вказані
ціни на продукцію, характер тари та
упаковки.

Враховуючи наведене, митниця
зазначила, що не вбачає підстав для
підтвердження заявленої митної
вартості за МД від 06.03.2013 р. та для
перегляду рішення про коригування
митної вартості.

Листом від 05.06.2013 р. № 14.1/4-24/219 митниця
повідомила позивача, при здійсненні
наданих для митного оформлення
документів було встановлено, що
декларантом не було надано
транспортний (перевізний) документ.
Тому, як зазначає митниця декларанту
було запропоновано надати транспортні
(перевізні) документи, виписку з
бухгалтерської документації
прайс-лист, висновки експертних
організацій та інші вищезгадані
документи. Митниця зазначає, що
декларант ознайомився із переліком
додаткових документів. Однак,
враховуючи, що додаткові документи не
були надані, було прийнято рішення про
коригування.

Окрім того, як зазначає митниця,
декларантом не виконано у повному
обсязі вимоги митного органу щодо
надання додаткових документів:
довідкової інформації щодо вартості у
країні-експортерові товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).

Враховуючи наведене, митниця
зазначила, що не вбачає підстав для
підтвердження заявленої митної
вартості за МД від 13.03.2013 р. та для
перегляду рішення про коригування
митної вартості.

Позивач, вважаючи вказані рішення
такими, що суперечать вимогам чинного
митного законодавства, звернувся із
позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття рішень
відповідачем суду доведена, суд першої
інстанції дійшов висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись із огляду на наступне.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі
якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3
ст. 57 МК України).

У взаємозв'язку з наведеним, слід
зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 53 МК
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Ч. 2 ст. 53 МК України встановлено перелік
документів, які підтверджують митну
вартість товарів.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК
України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

В даному випадку, дослідивши наявні у
справі документи, які надавались
позивачем у зв'язку з митним
оформленням товару, колегія суддів
зазначає, що дійсно має місце ненадання
всіх документів, необхідних для
визначення митної вартості товарів та
митного оформлення, а надані позивачем
під час митного оформлення документи
мали розбіжності та неузгодженості,
зазначені митницею, що об'єктивно
зумовлювало виникнення у митного
органу сумнівів щодо правильності
визначення позивачем митної вартості.

Відповідно п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України в
кореспонденції з приписами ст. 257, ч. 1
ст. 53 МК України, обов'язком декларанта
є подання транспортних (перевізних)
документів, якщо за умовами поставки
витрати на транспортування не включені
у вартість товару, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів.

Однак, до МД № 1 (від 25.02.2013 р. №
100250000/2013/048358) не було надано договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування № 1 від 27.08.2013 р. В
калькуляції транспортних витрат від
22.02.2013 р. виділена плата за
навантаження, проте в декларації
митної вартості у графі 21 відомості
щодо цього відсутні. При цьому, під час
митного оформлення надана довідка про
транспортні витрати, в якій взагалі
відсутнє прізвище та посада особи, яка
підписала цей документ, що, в контексті
положень ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», вказує на
відсутність підстав для його
врахування як юридично значимого
документу для цілей підтвердження
заявленої позивачем транспортної
складової митної вартості. Крім того,
під час митного оформлення інших
первинних документів щодо вартості
перевезення не надавалось. Під час
розгляду справи позивачем надано
виправлену довідку із визначенням
посади та відомостей щодо особи, яка
підписала цю довідку, що, однак, не
усуває недоліків документу наданого з
МД. Під час подання первинної МД не
подавався і договір-заявка № 10 від
18.02.2013 р., який є додатком до договору № 1
від 27.08.2012 р. При цьому, згідно з п. 4.1.
договору на ТЕО саме у заявці
визначаються конкретні умови, зокрема,
про кількість та різновид вантажу.

З МД № 2 (№ 100250000/2013/049497) також не було
надано договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування № 1 від 27.08.2013 р. В
калькуляції транспортних витрат від
06.03.2013 р. виділена плата за
навантаження, проте в декларації
митної вартості у графі 21 відомості
щодо цього відсутні. При цьому, під час
митного оформлення надана довідка, в
якій відсутнє прізвище та посада особи,
яка підписала цей документ, що, в
контексті положень ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», вказує
на відсутність підстав для його
врахування як юридично значимого
документу для цілей підтвердження
заявленої позивачем транспортної
складової митної вартості. Крім того,
що під час митного оформлення інших
первинних документів щодо вартості
перевезення не надавалось. Під час
розгляду справи надано виправлену
довідку із визначенням посади та
відомостей щодо особи, яка підписала цю
довідку, що, однак, не усуває недоліків
документу, наданого з МД. Під час
подання первинної МД не подавався і
договір-заявка № 15 від 28.02.2013 р., який є
додатком до вищезгаданого договору № 1
від 27.08.2012 р. При цьому, згідно з п. 4.1.
договору на ТЕО саме у заявці
визначаються конкретні умови, зокрема,
про кількість та різновид вантажу.

Відносно оформлення товарів за МД № 3
(від 11.03.2013 р. № 100250000/2013/049845), слід
зазначити, що під час митного
оформлення надана довідка, в якій
відсутнє прізвище та посада особи, яка
підписала цей документ, що, в контексті
положень ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», вказує на
відсутність підстав для його
врахування як юридично значимого
документу для цілей підтвердження
заявленої позивачем транспортної
складової митної вартості. Крім того,
під час митного оформлення інших
первинних документів щодо вартості
перевезення не надавалось. В
калькуляції транспортних витрат від
11.03.2013 р. виділена плата за
навантаження, проте в декларації
митної вартості у графі 21 відомості
щодо цього відсутні.

Окрім того, з наданої CMR від 07.03.2013 р. №
ТА-59504 вбачається, що перевізником
виступає підприємство «Mzhirya Ukraina», у той
же час довідку про транспортні витрати
видано ПП «Київтрансбуд ХХІ», однак
відсутні будь-які матеріали, які б
пов'язували цих осіб щодо перевезення
партії товару. Під час подання
первинної МД не подавався і
договір-заявка № 16 від 05.03.2013 р., який є
додатком до вищезгаданого договору № 1
від 27.08.2012 р. При цьому, згідно з п. 4.1.
договору на ТЕО саме у заявці
визначаються конкретні умови, зокрема,
про кількість та різновид вантажу.

З урахуванням наведеного у сукупності,
вбачається цілком обґрунтованим
виникнення у митниці сумнівів щодо
заявленої позивачем митної вартості,
зокрема, складових митної вартості.

З огляду на ведене та з урахуванням
положень п. 1 ч. 5 ст. 54 МК України,
відносно права митного органу
упевнитись у достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для митного
оформлення, вбачається правомірною та
цілком обґрунтованою вимога митниці
щодо витребування додаткових
документів для цілей здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості та встановлення
достовірності заявленої позивачем
митної вартості.

Однак, в даному випадку, як встановлено
під час розгляду справи, позивач не
надавав додаткові документи на вимогу
митниці при первинному зверненні до
митниці щодо митного оформлення
спірної партії товару.

У зв'язку з цим та з урахуванням
приписів ч. 2. ст. 58 МК України колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції, що відповідач
правомірно та обґрунтовано не визнав
заявлену позивачем за першим методом
митну вартість товару та застосував, за
відсутності підтверджених відомостей
для застосування інших методів,
наявної у митного органу цінової
інформації відповідно до положень ст. 64
МК України «Резервний метод».

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість прийнятих митницею
рішень про коригування митної вартості
та, виходячи з положень ч. 6. ст. 54, ч. 12 ст.
264 МК України карток відмови.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Дока Україна
Т.О.В.» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.Й. Петрик

Судді:
К.А. Бабенко

В.Ю. Ключкович

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Бабенко К.А

Ключкович В.Ю.