Справа № 813/158/14
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2014 року
№ 813/158/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді
з участю секретаря судового засідання
з участю позивача ОСОБА_1 представника
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Держземагенства у
Львівській області про визнання
протиправною відмови і зобов'язання
ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Держземагенства у Львівській області.
в якому просить визнати протиправною
відмову відповідача у наданні йому
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 2,0 га
із земель державної власності на
території Лішнянської сільської ради
та зобов'язати відповідача такий
дозвіл надати. В обґрунтування
позовних вимог, з посиланням на ст.14
Конституції України, ст. ст. 78, 116, 118 та 121
Земельного кодексу України,
покликається на те, що відмова
відповідача у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 2,0 га із земель
державної власності на території
Лішнянської сільської ради, оформлена
листом від 31.07.2013 року №01-16/4-4480, є
безпідставною, оскільки відсутні
підстави відмови, передбачені ч.7
статті 118 Земельного кодексу України.
Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали в повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві.
Просили позов задовольнити.
Представник відповідача Радченко М.І. в
судовому засіданні позову не визнала з
підстав, викладених у письмовому
запереченні. Пояснила, що Головне
управління Держземагенства у
Львівській області відмовило ОСОБА_1 у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 2,0 га
із земель державної власності на
території Лішнянської сільської ради
на підставі ч.7 статті 118 Земельного
кодексу України. Відмова з цієї
підстави пояснюється тим, що з наданих
Управлінням Держземагенства у
Дрогобицькому районі
планово-картографічних матеріалів
(викопіювання з чергової індексної
кадастрової карти земель Лішнянської
сільської ради) видно, що земельна
ділянка, яка пропонується для
відведення, розміщена на кількох
ділянках, які використовуються для
городництва. Використання цих земель
для городництва передбачено і проектом
формування території і встановлення
межі Лішнянської сільської ради
Дрогобицького району Львівської
області, виготовлений у 1992 році
Дрогобицьким відділом Львівського
філіалу Інституту землеустрою
Української академії аграрних наук. З
урахуванням цього та невідповідності
місця розташування земельної ділянки
існуючим проектам землеустрою, ОСОБА_1
листом від 31.07.2013 року №01-16/4-4480 було
відмовлено у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 2,0 га із земель
державної власності на території
Лішнянської сільської ради. Вважає
таку відмову правомірною. Просила в
задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, дослідивши докази,
дослідивши докази, якими вони
обґрунтовуються, встановив наступні
фактичні обставини та відповідні їм
27.05.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Головного управління Держземагенства
у Львівській області з клопотанням про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 2,0 га
із земель державної власності на
території Лішнянської сільської ради.
До клопотання ОСОБА_1 додав
викопіювання із проекту
внутрішньогосподарського землеустрою
землекористувань і землеволодінь
Лішнянської сільської ради, вказавши
бажане місце розташування земельної
У відповідь на вимогу відповідача,
26.06.2013 року ОСОБА_1 скерував на адресу
останнього заяву про надання згоди на
обробку його персональних даних і
завірені копії паспорта та
ідентифікаційного номера.
Листом від 31.07.2013 року за №01-16/4-4480
Головне управління Держземагенства у
Львівській області відмовило ОСОБА_1 у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 2,0 га
із земель державної власності на
території Лішнянської сільської ради.
Підставою відмови зазначено
невідповідність місця розташування
земельної ділянки існуючому проекту
землеустрою - проекту формування
території і встановлення меж
Лішнянської сільської ради.
Вирішуючи спір, суд виходить з
Частиною другою статті 19 Конституції
України зобов'язано органи державної
влади та їх посадових осіб діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.
Статтею 14 Конституції України
закріплено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
Підстави набуття права на землю із
земель державної та комунальної
власності визначені статтею 116
Земельного кодексу України, відповідно
до частини першої якої громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно пункту «в» частини третьої цієї
статті безоплатна передача земельних
ділянок у власність громадян
провадиться у разі одержання земельних
ділянок із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
встановлений статтею 118 Земельного
кодексу України, у відповідності до
частини шостої якої Громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Згідно частини 7 статті 118 Земельного
кодексу України відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам визначені статтею
121 Земельного кодексу України, згідно
до підпункту «б» частини першої якої
для ведення особистого селянського
господарства громадяни України мають
право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в розмірі не
більше 2,0 гектара.

Згідно визначених статтею 122
Земельного кодексу України
повноважень органів виконавчої влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування,
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та не заперечується
відповідачем, що ОСОБА_1 звернувся до
Головного управління Держземагенства
у Львівській області з клопотанням про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 2,0 га
із земель державної власності на
території Лішнянської сільської ради у
відповідності до вищевказаних вимог
земельного законодавства.

Відповідач свою відмову від 31.07.2013 року
за №01-16/4-4480 обґрунтував
невідповідністю місця розташування
земельної ділянки існуючому проекту
землеустрою - проекту формування
території і встановлення меж
Лішнянської сільської ради.

Як пояснила представник відповідача
Радченко М.І. в судовому засіданні
13.02.2014 року, такі висновки ґрунтуються
на тому, що згідно наданих Управлінням
Держземагенства у Дрогобицькому
районі планово-картографічних
матеріалів (викопіювання з чергової
індексної кадастрової карти земель
Лішнянської сільської ради) видно, що
земельна ділянка, яка пропонується для
відведення, розміщена на кількох
ділянках, які використовуються для
городництва. Використання цих земель
для городництва передбачено і проектом
формування території і встановлення
межі Лішнянської сільської ради
Дрогобицького району Львівської
області.

Суд звертає увагу на те, що виключний
перелік підстав відмови у надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства із земель
державної власності визначений
частиною 7 статті 118 Земельного кодексу
України.

Такими підставами є: невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Суд вважає за необхідне
зазначити, що перелік видів
документації із землеустрою міститься
у статті 25 Закону України «Про
землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV (далі
- Закон № 858-IV).

Такою документацією є:

а) загальнодержавні й регіональні
(республіканські) програми
використання та охорони земель;

б) схеми землеустрою і
техніко-економічні обґрунтування
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць;

в) проекти землеустрою щодо
встановлення (зміни) меж
адміністративно-територіальних
утворень.

Порядок проведення землеустрою на
загальнодержавному та регіональному
рівнях визначений Розділом IV Закону №
858-IV .

Проекти формування меж територій
реалізації земельних та економічних
інтересів сільських, селищних і
міських рад складаються з метою
створення територіальних умов для
самостійного розв'язання
територіальними громадами та їх
органами всіх питань місцевого життя,
враховуючи інтереси населення, що
проживає на цих територіях, на підставі
законодавства України та повної
економічної самостійності.

Межа території сільської, селищної або
міської ради визначаєть ся з
використанням техніко-економічного
обґрунтування розвитку сіл, селищ,
міст.

Територія сільської, селищної або
міської ради формується із земель усіх
без винятку землеволодінь і
землекористувань. До її складу вхо дять
землі всіх категорій, незалежно від їх
цільового призначення.

Проекти формування меж міст погоджують
обласні ради, обласні державні
адміністрації і затверджує Верховна
Рада України.

Проект формування меж території
сільських і селищних рад по годжують
районні державні адміністрації,
районні ради і затвер джує обласна
рада.

Роботи, пов'язані з формуванням меж
території сільських, сели щних і
міських рад, виконують у такому
порядку:

- підготовчі роботи;

- розроблення схем формування
території сільських, селищних і
міських рад у межах адміністративних
районів;

- розроблення проектів формування меж
території сільських, селищних і
міський рад;

- погодження та затвердження проектів
формування меж;

- виготовлення проектної документації;

- перенесення проектів у натуру (на
місцевість).

Згідно наведеного у статті 184
Земельного кодексу України змісту
землеустрою, останній передбачає
основні землевпорядні роботи, кожна з
яких проводиться за встановленою
процедурою і з дотриманням відповідних
законодавчо встановлених вимог.

До таких робіт, зокрема, відносяться
встановлення (відновлення) на
місцевості меж
адміністративно-територіальних
утворень, землеволодінь і
землекористувань; складання схем
землеустрою, розроблення
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
відповідних
адміністративно-територіальних
утворень; складання проектів
впорядкування існуючих землеволодінь
і землекористувань та створення нових;
складання проектів відведення
земельних ділянок; встановлення в
натурі (на місцевості) меж земельних
ділянок; підготовка документів, що
посвідчують право власності або право
користування землею у випадках,
передбачених законом.

Проведення визначених статтею 184
Земельного кодексу України
землевпорядних робіт здійснюється за
процедурами, встановленими Розділом IV
Закону № 858-IV.

Так, зміст та порядок виготовлення
проекту землеустрою щодо встановлення
(зміни) меж
адміністративно-територіальних
утворень визначений статтею 46 Закону №
858-IV.

Системний аналіз норм Земельного
кодексу України та Закону України «Про
землеустрій» (ст. ст. 25, 46 Закону № 858-IV)
свідчить, що проектом формування
території і встановлення меж території
сільської ради є виконані у
відповідності до вимог чинного
законодавства землевпорядні роботи,
погоджені відповідною районною
державною адміністрацією, районною
радою і затвер джені обласною радою.

Виходячи із цього, проект формування
території і встановлення межі
Лішнянської сільської ради
Дрогобицького району Львівської
області, виготовлений у 1992 році
Дрогобицьким відділом Львівського
філіалу Інституту землеустрою
Української академії аграрних наук,
який не містить відомостей про його
подальше погодження Дрогобицькою
районною радою та затвердження
Львівською обласною радою, не є
проектом землеустрою щодо
впорядкування території населеного
пункту в розумінні частини сьомої
статті 118 Земельного кодексу України.

Тому доводи відповідача про
невідповідність місця розташування
земельної ділянки з посиланням на
проект формування території і
встановлення меж Лішнянської
сільської ради як на підставу
правомірності оскарженої відмови є
безпідставними.

Відповідно до вимог частини другої
статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Головним управлінням Держземагенства
у Львівській області не надано доказів
правомірності відмови від 31.07.2013 року
№01-16/4-4480.

Відповідно до частини третьої статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повно важення надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Перевіривши оскаржену позивачем
відмову Головного управління
Держземагенства у Львівській області,
оформлену листом від 31.07.2013 року
№01-16/4-4480, суд дійшов висновку, що така
суперечить вимогам Земельного кодексу
України та Закону України «Про
землеустрій» і прийнята з порушенням
передбачених статтею 2 КАС України
принципів, тому її слід визнати
протиправною, задовольнивши в цій
частині позовні вимоги.

Виходячи із положень пункту 10.3.
Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судове рішення в адміністративній
справі» від 20.05.2013 № 7, наданих суду
статтею 162 КАС України повноважень та
обґрунтованості позовних вимог, суд
вважає за можливе зобов'язати Головне
управління Держземагенства у
Львівській області надати ОСОБА_1
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 2,0 га
із земель державної власності на
території Лішнянської сільської ради,
оскільки таке рішення не пов'язано із
здійсненням відповідачем вданих
повноважень під час адміністративних
процедур.

Відповідно до положень статті 94 КАС
України підлягають відшкодуванню з
Державного бюджету України понесені
позивачем судові витрати у вигляді
судового збору, сплаченого за
квитанцією №34 від 27.12.2013 року.

Керуючись ст.ст.7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Держземагенства
у Львівській області від 31.07.2013 року
№01-16/4-4480 у наданні ОСОБА_1 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 2,0 га із земель
державної власності на території
Лішнянської сільської ради.

Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Львівській області
надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площею 2,0 га із земель державної
власності на території Лішнянської
сільської ради.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 68 (шістдесят
вісім) гривень 08 копійок судового
збору.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови
відповідно до частини другої статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Хома О.П.

Повний текст постанови виготовлений 11
березня 2014 року.