Справа № 823/3982/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 15.01.2014 у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Черкаській області,
завідуючого юридичним сектором
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області Дячука
Олександра Анатолійовича, начальника
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області
Бінусова Михайла Марковича про
визнання дій протиправними та
скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду першої
інстанції з позовом, в якому просила:
визнати протиправними дії
(бездіяльність) завідуючого юридичним
сектором інспекції з питань захисту
прав споживачів у Черкаській області
Дячука Олександра Анатолійовича при
винесенні постанови про накладення
стягнень, передбачених ст. 23 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 09.12.2013 № 227; визнати протиправною та
скасувати постанову Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
області від 09.12.2013 № 227 про накладення
стягнень, передбачених ст.23 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 15.01.2014
прийнято відмову від частини позовних
вимог і провадження щодо позовної
вимоги визнати протиправними дії
(бездіяльність) завідуючого юридичним
сектором державної Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
області Дячука Олександра
Анатолійовича при винесенні постанови
про накладення стягнень, передбачених
ст. 23 Закону України «Про захист прав
споживачів» від 09.12.2013 №227 закрито;
адміністративний позов задоволено
повністю: визнано протиправною та
скасовано постанову державної
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області від
09.12.2013 №227 про накладення стягнень,
передбачених ст. 23 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідно до направлень на підставі
наказу від 23.09.2013 № 64 згідно з
затвердженим планом проведення
перевірок на 4 квартал 2013 року службові
особи Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області
здійснили планову перевірку якості
товарів та послуг позивача, а саме:
бензину марки А-95 та дизельного палива.
Перевірка проводилася за участю
працівників управління державної
служби по боротьбі з економічними
злочинами.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 21.11.2013
№000283, в якому не зафіксовано жодного
порушення. При цьому, до акту внесено
запис про відібрання зразків проб
пального та їх направлення в ТОВ
«Випробувальний центр
паливно-мастильних матеріалів» (далі -
ВЦ ПММ) для експертного дослідження.

Для перевірки відповідності пального
вимогам ДСТУ на підставі рішення
начальника інспекції з питань захисту
прав споживачів у Черкаській області
Бінусова Михайла Марковича від 21.11.2013
№000018 відібрано зразки продукції, у т.ч.
дизельного палива підвищеної якості
(євро) марки F, виду ІІ (виробник ВАТ
«Нафтан», м. Новополоцьк, Промзона-1,
Вітебська обл., Республіка Білорусь) в
кількості 3 дм.куб. кожного для
проведення експертизи. Про це складено
акт відбору зразків №000019 від 21.11.2013
службовими особами Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
області (у т.ч. завідуючим юридичним
сектором інспекції з питань захисту
прав споживачів у Черкаській області
Дячуком Олександром Анатолійовичем) в
присутності заступника директора АЗС -
Короташ Л.Є.

Відібрані зразки направлялися у ВЦ ПММ,
відповідно до паспорту якості якого
виявлено невідповідність дизельного
палива вимогам ДСТУ 4840:2007 за
температурою спалаху та вмістом сірки
(за норми 50 мг/кг - наявні 96 мг/кг). У
зв'язку з цим Інспекція з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
області прийняла постанову від 09.12.2013 №
227, якою наклала на позивача штраф у
розмірі 9 600,00грн. за реалізацію
продукції, що не відповідає вимогам
нормативних документів. Розмір штрафу
розраховано як 50% від вартості партії
дизельного пального за видатковою та
транспортною накладними.

Суд першої інстанції, мотивував своє
рішення тим, що взявши до уваги дані
актів про зачистку резервуварів,
протоколи випробувань, паспорт якості
виробника, суд дійшов висновку, що
оскаржувана постанова була прийнята
передчасно та не об'єктивно та є
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що при
застосуванні до позивача штрафних
санкцій Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Черкаській області
діяла на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та чинним законодавством
України.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
захист прав споживачів» уповноважені
органи здійснюють державний контроль
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів;
перевіряти у суб'єктів господарювання,
сфери послуг і торгівлі, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів; накладати
стягнення: на суб'єктів господарської
діяльності за порушення законодавства
про захист прав споживачів відповідно
до ст. 23 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Згідно з п. 3 ст.14 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» правила відбору зразків
продукції затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Так, відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку
відбору зразків продукції для
визначення її якісних показників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.10.2007 №1280
особливості відбору зразків окремих
видів продукції визначаються іншими
нормативно-правовими актами.

З метою встановлення єдиного порядку
організації та здійснення робіт,
пов'язаних з контролюванням якості
товарної нафти та нафтопродуктів
наказом Міністерства палива та
енергетики України, Державного
комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики
затверджено Інструкцію з
контролювання якості нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України (далі -
Інстркуція).

Колегія суддів зазначає, що доводи
апелянта про те, що дана Інструкція не
поширюється на відповідачів є
безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 4 ст. 1 Інструкції її
вимоги є обов'язковими для всіх
підприємств, установ та організацій
незалежно від форм власності, фізичних
осіб суб'єктів підприємницької
діяльності, які займаються хоча б одним
із таких видів діяльності, як
зберігання, транспортування та відпуск
нафти і нафтопродуктів, а також органів
виконавчої влади.

Підпунктом 4.1.10 п. 4.1 Інструкції
встановлено, що лабораторні
випробування мають здійснюватись у
випробувальних лабораторіях,
акредитованих згідно з Законом України
«Про акредитацію органів з оцінки
відповідності» або у вимірювальних
лабораторіях, атестованих згідно з
Законом України «Про метрологію та
метрологічну діяльність».

Пунктом 4.2 Інструкції № 271/121
регулюється порядок відбирання проб, в
якому зазначено, що передача
відібраних проб для проведення
лабораторних досліджень повинна
здійснюватися відповідно до цього
наказу та вимог ДСТУ 4488 «Нафта і
нафтопродукти. Методи відбирання
проб».

Колегія суддів звертає увагу, що під
час допиту свідків судом першої
інстанції встановлено, що відібрання
проб здійснювалося з працюючих колонок
АЗС №5 і №6.

В свою чергу, відповідно до підпункту
4.2.6 Інструкції для відбирання проби
нафтопродукту з роздавального крана
працюючої паливо-роздавальної колонки
(далі - ПРК), оливороздавальної колонки
(далі - ОРК) оператор АЗС задає
необхідну дозу і відпускає її до
підготовленої чистої металевої
ємності, з якої потім здійснюють
розливання в скляну тару. В акті
відбирання проби за формою №2-НК
зазначається, що пробу відібрано з
роздавального крана ПРК (ОРК). Якщо на
момент відбирання проби з конкретної
ПРК, ОРК відпуск нафтопродуктів не
здійснювався протягом 30 хвилин, то
перед початком процедури відбирання
проби до мірника відпускається
кількість палива, яка становить не
менше 10 л, олив - не менше 5 л.
Нафтопродукти із мірника необхідно
злити до резервуарів АЗС, про що
повинен бути складений відповідний
акт.

З матеріалів справи вбачається, що акт
форми 2-НК, акт про злиття в резервуари
АЗС пального із мірника під час
перевірки позивача не складалися. До
початку відібрання проб дизельного
пального відпуск пального не
відбувався більше 30 хв., що
підтверджується даними наявних в
матеріалах справи копій фіскальних
чеків.

Крім того, відповідно до показів
свідків відібрання зразків бензину та
дизельного палива здійснювалися одним
мірником спочатку бензин - потім
відразу дизельне паливо. Відібрання
проб дизельного палива здійснювалося у
присутності оперуповноважених УСБЕЗ
УМВС України в Черкаській області та
працівника АЗС - ОСОБА_6, в той час як
завідуючий юридичним сектором
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області Дячука
Олександра Анатолійовича не був
присутнім, а перебував в приміщенні АЗС
із заступником директора.

Судом першої інстанції встановлено, що
особами, які безпосередньо брали
участь у відібранні проб дизельного
пального, не перевірялося чи
здійснювався відпуск пального менше 30
хв., а працівник АЗС після злиття
бензину з мірника в скляну тару для
проб заливав дизельне пальне в нього,
попередньо змиваючи в невеликій
кількості дизельного пального.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
використання одного мірника,
враховуючи різні хімічні склади палив,
дозволяє дійти висновку про порушення
фізико-хімічного складу дизельного
пального у пробі, що є порушенням
встановленого порядку відібрання проб.

Відповідно до п. 4.2.7 Інструкції у разі
відбирання проби для випробування в
сторонній лабораторії або державними
органами контролю пробу відбирають в
об'ємі не менше 3 літрів, яку поділяють
на три рівні частини, з яких перша (для
випробувань) і друга (арбітражна)
направляються до сторонньої
випробувально лабораторії. Третя
(арбітражна) залишається на
підприємстві. Випробування
арбітражних проб здійснюються в
лабораторії за згодою і в присутності
всіх зацікавлених сторін, які письмово
повідомляються про місце і дату
проведення арбітражних випробувань їх
ініціатором.

Проби, відібрані або оформлені з
порушенням ДСТУ 4488 та пункту 4.2.6 цієї
Інструкції, лабораторією на арбітражні
випробування не приймаються (підп. 4.2.11
п.4.2 Інструкції).

Як вбачається з показів свідків
використовувався один мірник для
відібрання різних видів пального, він
не був сухий, а отже і не був придатний
для безпосереднього подальшого
відібрання проб після першого
використання. Під час проведення
перевірки та складанні акту ці факти з
огляду на суперечність даним паспорту
якості виробника дизельного палива
неправомірно не враховано.

Таким чином, оскільки повторно в
законодавчо встановлений спосіб проби
не відбиралися, то прийняття постанови
про покладення відповідальності на
позивача за реалізацію товару, який не
відповідає вимогам ДСТУ є передчасним.

Враховуючи те, що відповідачами
порушено процес відібрання проб
пального, а також, дослідивши дані
актів про зачистку резервуварів,
протоколи випробувань, паспорт якості
виробника колегія суддів не бере до
уваги висновок паспорту якості ВЦ ПММ
про невідповідність дизельного
пального, зразок проби якого відібрано
під час перевірки позивача та вважає,
що оскаржувана постанова про
накладення штрафу є незаконною та
такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 Положення про порядок
накладення та стягнення штрафів за
порушення законодавства про захист
прав споживачів, затвердженого
постановою КМ України від 17.08.2002 № 1177,
яким визначено порядок накладення та
стягнення штрафів уповноваженими
особами Держспоживінспекції та її
територіальних органів з суб'єктів
господарської діяльності питання про
накладення штрафу розглядається за
участю представника суб'єкта
господарської діяльності. У разі його
відсутності справу може бути
розглянуто лише у випадку, коли
незважаючи на своєчасне повідомлення
суб'єкта господарської діяльності про
місце і час розгляду справи від нього
не надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Однак, апелянтом в порушення вимог п. 4
Положення про порядок накладення та
стягнення штрафів за порушення
законодавства про захист прав
споживачів не надано жодних доказів
повідомлення позивача про час та місце
розгляду питання про накладення
штрафу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
області залишити без задоволення, а
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 15.01.2014 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко
Я.М.

Судді:

Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.