Справа № 2а-144/12/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/62387/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.розглянувши в порядку
письмового провадженнякасаційну
скаргуЛуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової службина
постановуОкружного адміністративного
суду м. Києва від 17.05.2012та
ухвалуКиївського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012у
справі № 2а-144/12/2670за
позовомЛуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової
службидоМіністерства аграрної
політики та продовольства
Українипростягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ:

Луцька об'єднана державна податкова
інспекція звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Міністерства аграрної
політики та продовольства України про
стягнення заборгованості у розмірі 9 972
086 грн. з рахунків боржника у банках.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.05.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012, у
задоволені позову відмовлено.

Луцька об'єднана державна податкова
інспекція Волинської області
Державної податкової служби подала
касаційну скаргу, у відповідності до
якої, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

У письмовому заперечені на касаційну
скаргу відповідач, посилаючись на те,
що вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження у відповідності до п.2 ч.1
ст.222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- Державне підприємство «Луцький
спиртогорілчаний комбінат» перебуває
на обліку як платник податків у Луцькій
об'єднаній державній податковій
інспекції з 21.12.1995;

- податкова заборгованість ДП «Луцький
спиртогорілчаний комбінат» з податку
на додану вартість станом на 30.11.2011
складає 9 972 086 грн., що підтверджується
податковою декларацією з ПДВ за
жовтень 2011 року № ;

- рішенням Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції №374 від 06.09.11
майно ДП «Луцький спиртогорілчаний
комбінат» описано в податкову заставу;

- податковий орган звернувся до
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» з листом від 17.11.2011, у якому
повідомив про наявність у ДП «Луцький
спиртогорілчаний комбінат» податкової
заборгованості у розмірі 10 599 233, 17 грн.
та перебування майна підприємства в
податковій заставі.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено наступне:

- позивач 23.01.2012 звернувся до
Міністерства аграрної політики і
продовольства України з листом, у якому
повідомив про заборгованість ДП
«Луцький спиртогорілчаний комбінат»
перед бюджетом у розмірі 20 272 014,17 грн. та
передачу майна підприємства у
податкову заставу, про що здійснено
запис в державному реєстрі обтяжень
рухомого майна, а також просив
відповідача прийняти рішення про
надання відповідної компенсації з
бюджету за рахунок коштів, призначених
на утримання Міністерства; досудову
санацію підприємства за рахунок коштів
державного бюджету; виключення
підприємства з переліку об'єктів
державної власності, що не підлягають
приватизації відповідно до закону з
метою порушення справи про
банкрутство;

- відповідач у відповідь на вказане
звернення листом 16.03.2012 повідомив
позивача про заходи, що вживаються
Міністерством та іншими державними
органами для погашення заборгованості
перед бюджетом підприємств спиртової
галузі, зокрема, про наявність
доручення Кабінету Міністрів України
від 03.01.2012 №61432/1/1-11 щодо погашення
податкового боргу спиртових заводів,
звернення Міністерства листом від
02.02.2012 до Кабінету Міністрів України з
проханням надати доручення щодо
аналізу структури податкової
заборгованості кожного державного
спиртового заводу з метою визначення
шляхів і термінів її погашення. Також у
листі відповідач зазначив про те, що
згідно Закону України від «Про
внесення змін до деяких законів
України з питань приватизації щодо
реалізації положень Державної
програми приватизації на 2010-2012 роки»
знято заборону на приватизацію
майнових комплексів підприємств, що
виготовляють спирт, у зв'язку з чим
відповідачем готуються відповідні
пропозиції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов висновку
про безпідставність позовних вимог до
Міністерства аграрної політики і
продовольства України, оскільки
позивачем не надано доказів про
існування обставин, за наявності яких,
у відповідності до норм ст.96
Податкового кодексу України, можливо
звернення контролюючого органу до суду
з вимогами до органу виконавчої влади,
до сфери управління якого належить
платник податків-боржник перед
бюджетом (зокрема, доказів про те, що
податковий орган звертався до суду з
позовом про стягнення податкової
заборгованості з ДП «Луцький
спиртогорілчаний комбінат» та
неможливості задовольнити вимоги
позивача за рахунок майна платника, на
яке не поширюється дія Закону України
«Про введення мораторію на примусову
реалізацію майна»).

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій щодо відмови в задоволенні
позову, з огляду на наступне.

Джерела сплати грошових зобов'язань
або погашення податкового боргу
платника податків визначені статтею 87
Податкового кодексу України.

Так, у відповідності до п.87.2 ст.87
Податкового кодексу України джерелами
погашення податкового боргу платника
податків є будь-яке майно такого
платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

За приписами п.95.1 ст.95 Податкового
кодексу України орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

У відповідності до п.95.3 ст.95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Відповідно до п.96.2 ст. 96 Податкового
кодексу України якщо сума коштів,
отримана від продажу внесеного в
податкову заставу майна державного
підприємства, яке не підлягає
приватизації, у тому числі казенного
підприємства, не покриває суму
податкового боргу такого платника
податків і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням публічних
торгів, або у разі відсутності майна, що
відповідно до законодавства України
може бути внесено в податкову заставу
та відчужено, орган державної
податкової служби зобов'язаний
звернутися до органу виконавчої влади,
до сфери управління якого належить
такий платник податків, з поданням щодо
прийняття рішення про:

- надання відповідної компенсації з
бюджету за рахунок коштів, призначених
для утримання такого органу виконавчої
влади, до сфери управління якого
належить такий платник податків
(пп.96.2.1);

- досудову санацію такого платника
податків за рахунок коштів державного
бюджету (пп.96.2.2);

- ліквідацію такого платника податків
та призначення ліквідаційної комісії
(пп.96.2.3);

- виключення платника податків із
переліку об'єктів державної власності,
які не підлягають приватизації
відповідно до чинного законодавства з
метою порушення справи про банкрутство
у встановленому законодавством
України порядку (пп.96.2.4).

Згідно п.96.3 ст.96 Податкового кодексу
України відповідь щодо прийняття
одного із зазначених рішень
надсилається органу державної
податкової служби протягом 30
календарних днів з дня направлення
звернення.

У разі неотримання зазначеної
відповіді у визначений цим пунктом
строк або отримання відповіді про
відмову у задоволенні його вимог орган
державної податкової служби
зобов'язаний звернутися до суду із
позовної заявою про звернення
стягнення податкового боргу на кошти
державного органу, в управлінні якого
перебуває таке державне (комунальне)
підприємство або його майно (ч.2 п.96.3
ст.96 ПК України).

При цьому, з наведених норм вбачається,
що приписи пунктів 96.2, 96.3 ст.96
Податкового кодексу України (якими
встановлені особливості погашення
податкового боргу державних
підприємств, які не підлягають
приватизації) підлягають застосуванню
лише після вчинення податковим органом
заходів, передбачених статтею 95 цього
Кодексу (а саме - у разі, коли сума
коштів, отримана від продажу внесеного
в податкову заставу майна державного
підприємства, яке не підлягає
приватизації, не покриває суму
податкового боргу такого платника
податків і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням публічних
торгів, або у разі відсутності майна, що
відповідно до законодавства України
може бути внесено в податкову заставу
та відчужено).

Враховуючи вищевикладені норми закону
та встановлені судами обставини
справи, колегія судів вважає, що суди
попередніх інстанцій дійшли вірного,
не спростованого доводами касаційної
скарги, висновку про безпідставність
позовних вимог.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
даної справи та вважає, що суди повно
встановили обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, та надали їм правову оцінку на
підставі норм закону, що підлягали
застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних судових рішень судами
першої та апеляційної інстанцій були
порушені норми матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.05.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.09.2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, передбачених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний