Справа № 826/11524/13-а
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Київ К/800/61913/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
Конституційно-правового контролю
України» до Ректора Київського
національного університету ім. Тараса
Шевченка ОСОБА_3 про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
Конституційно-правового контролю
України» на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року Всеукраїнська
громадська організація «Комітет
Конституційно-правового контролю
України» звернулась до суду з позовом
до Ректора Київського національного
університету ім. Тараса Шевченка
ОСОБА_3 про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 серпня 2013 року, позов Всеукраїнської
громадської організації «Комітет
Конституційно-правового контролю
України» - задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року було скасовано рішення суду
першої інстанції й відмовлено в
задоволенні позовних вимог
Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
Конституційно-правового контролю
України».

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
Всеукраїнська громадська організація
«Комітет Конституційно-правового
контролю України» звернулась з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України)
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до вимог статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 05.03.2013 року
Управління контролю державних органів
та закладів сфери освіти і науки -
структурний підрозділ Всеукраїнської
громадської організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» направило голові приймальної
комісії Київського національного
університету імені Тараса Шевченка
(далі по тексту - ВНЗ) ОСОБА_3 запит на
інформацію із проханням надати
належним чином засвідчені копії:
Статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію
ВНЗ; довідки про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ України з
додатками; ліцензії ВНЗ та додатка до
неї; Довідки з ЄДРПОУ; правил прийому до
ВНЗ у 2013 p.; Положення про приймальну
комісію ВНЗ; наказу про затвердження
складу приймальної комісії ВНЗ; плану
роботи та графіку засідань приймальної
комісії ВНЗ; дислокації приміщень, які
задіяні для підготовки та проведення
прийому абітурієнтів до ВНЗ;
встановлених квот прийому до ВНЗ
різних категорій осіб.

18.03.13 року відповідач направив
відповідь на запит, у якій зазначив, що
відповідно до пункту 23.2 Умов прийому до
вищий навчальних закладів України у 2013
році, затверджених наказом
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України від 05.11.2013 р. № 1244 та
пункту 19.2 Правил прийому до Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка у 2013 році громадські
організації можуть звернутися до
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України із заявою про надання їм
права вести спостереження за роботою
приймальних комісій. Громадські
організації, яким таке право надано
Міністерством освіти і науки, молоді та
спорту України, можуть направляти на
засідання приймальних комісій своїх
спостерігачів.

Крім того відповідач повідомив, що
відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
оприлюднення публічної інформації про
Київський національний університет
імені Тараса Шевченка, в тому числі і
запитуваних позивачем документів,
здійснено на офіційному веб-сайті
університету в мережі Інтернет.
Вважаючи вказані дії по наданню
відповіді протиправними, позивач
звернувся до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Отже, публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
закріплено право запитувача на доступ
до публічної інформації, яке
гарантується обов'язком розпорядників
інформації надавати інформацію.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» визначено обов'язок
розпорядників інформації надавати
достовірну, точну та повну інформацію.
Достовірність, точність і повність
наданої інформації може бути
встановлена лише, якщо її носій (копії
документів) належним чином засвідчений
уповноваженим органом. Відповідно до
ч.1, 2 та 5 ст. 19 вищевказаного Закону
запит на інформацію - це прохання особи
до розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
запиту.

Однак, ч.2 ст. 21 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
містить вимогу, відповідно до якої у
разі якщо задоволення запиту на
інформацію передбачає виготовлення
копій документів обсягом більш як 10
сторінок, запитувач зобов'язаний
відшкодувати фактичні витрати на
копіювання та друк.

Пунктом 3 ч.1 ст. 22 вищевказаного Закону
передбачено, що розпорядник інформації
має право відмовити в задоволенні
запиту в тому числі у разі якщо особа,
яка подала запит на інформацію, не
оплатила передбачені статтею 21 цього
Закону фактичні витрати, пов'язані з
копіюванням або друком.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається із запиту
Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
Конституційно-правового контролю
України" вбачається, що остання
зверталась саме з вимогою надати
засвідчені в установлено порядку копії
вище перелічених документів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що надання
копій усіх цих документів в своєму
обсязі перевищувало б 10 сторінок, проте
позивачем не було виконано вимогу ст. 21
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» та не було
оплачено фактичні витрати, пов'язані з
копіюванням документів.

Таким чином, враховуючи зазначене,
відповідачем правомірно, на підставі
п.3 ч.1 ст. 22 Закону України «Про доступ
до публічної інформації» не було
надано копій запитуваних документів.

З урахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована апеляційним судом, а в справі
ухвалено нове законне рішення, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду апеляційної інстанції залишити
без змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Всеукраїнської
громадської організації «Комітет
Конституційно-правового контролю
України» відхилити, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: