Справа № 2а-3956/12/0970
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.
Справа № 876/6488/13
Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представника позивача ОСОБА_1.

представника відповідача Яремак
Т. І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Богородчанському районі
Івано-Франківської області Міндоходів
України на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року у справі № 2а-3956/12/0970 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області Міндоходів
України про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області Державної
податкової служби України, яким
просила скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 12
листопада 2012 року та № від 13
серпня 2012 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під
час проведення перевірки відповідачем
невірно застосовано положення Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та невірно обчислено
витрати позивача.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 21
березня 2013 року позовні вимоги
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення № від 12
листопада 2012 року та № від 13
серпня 2012 року, винесені Державною
податковою інспекцією в
Богородчанському районі.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що в ході перевірки виявлено
неправомірне завищення витрат
позивачем, а відтак оспорені податкові
повідомлення-рішення були винесені
підставно.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення,
апеляційну скаргу підтримав. Просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
належить до задоволення з наступних
підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
відповідачем з 6 червня 2012 року по 26
червня 2012 року відповідачем проведено
планову документальну перевірку
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
позивачем за період з 01 жовтня 2010 року
по 31 грудня 2011 року.

За результатами якої складено акт
перевірки №484/17/НОМЕР_1 від 26 липня 2012
року. Згідно з актом перевіркою
встановлено порушення:

- статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
доходів громадян" та пункту 177.2, статті
177, пункту 177.4 статті 177 ПК України, а
саме занижено податкові зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності на суму 179642,45 грн;

- статті 19 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб", пункту 177.10
статті 177 ПК України, а саме ведення
книг обліку доходів та витрат з
порушенням;

- підпункту 3.1.1. пункту 3.1 статті 3,
пунктів 4.1, 4.2 статті 4, підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" та пунктів
198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.5, 198.6 статті 198 ПК
України, а саме занижено податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 70202 грн.

- пункту 6.1 розділу 6 Інструкції "Про
порядок обчислення і справляння збору
за спеціальне використання водних
ресурсів та збору за користування
водами для потреб гідроенергетики і
водного транспорту" та пункту 323.1
статті 323, статей 324, 327, пункту 328.2 статті
328 ПК України, а саме занижено податкове
зобов'язання з збору за спеціальне
використання водних ресурсів в сумі
563,73 грн, в тому числі за IV квартал 2010
року на суму 1,85 грн та за 2011 рік на суму
561,88 грн.

На основі акту перевірки відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 12
листопада 2012 року, яким позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб в сумі 189122,58 грн,
та № від 13 серпня 2012 року, яким
позивачу збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем по податку на
додану вартість на суму 82286,25 грн.

Після оскарження вказаних податкових
повідомлень-рішень в
адміністративному порядку податкове
повідомлення-рішення № від 13.08.2012
року скасовано в частині збільшення
грошового зобов'язання по прибутковому
податку на доходи від підприємницької
діяльності за штрафною (фінансовою)
санкцією в сумі 35430,48 грн. На зменшену
суму грошового зобов'язання
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 12
листопада 2012 року.

В оскарженому податковому
повідомленні-рішенні відповідач
посилається на порушення позивачем
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
доходів громадян" та пункту 177.2, статті
177, пункту 177.4 статті 177 ПК України, а
саме заниження податкових зобов'язань
з податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності всього на суму 179642,45 грн, а
саме на безпідставне включення витрат
на придбання електричної енергії та
матеріалів до валових витрат, оскільки
вони не використовувались в
безпосередній господарській
діяльності позивача.

Частиною 2 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" передбачено, що
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 цієї статті роз'яснено, що до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно з підпунктом 5.2.1. пункту 5 статті
5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" до складу
валових витрат, в тому числі
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Твердження відповідача в податковому
повідомленні-рішенні про безпідставне
включення витрат на придбання
електричної енергії та матеріалів не
знаходить свого підтвердження.

Згідно з матеріалами справи придбана
електроенергія використовувалась на
незавершеному будівництві, яке
провадив позивач. Зокрема електричний
лічильник №4459954, з якого знімались дані
про використану позивачем
електроенергію був встановлений на
об'єкті за адресою смт. Богородчани,
вул. Шевченка, 5 Б, що підтверджується
листом ПАТ "Прикарпаттяобленерго" від 19
грудня 2012 року за №007/402.

Щодо твердження відповідача в
податковому повідомленні-рішенні про
відсутність у позивача дозволу на
здійснення будівельних робіт у період
з 1 жовтня 2010 року по 31 грудня 2011 року, то
таке спростовується присутньою в
матеріалах справи ліцензією №324000
серія АБ, яка видана 12 травня 2006 року з
терміном дії по 12 травня 2011 року та
декларацією Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області, яка
затверджена 21 травня 2012 року.

Подальше використання електроенергії
після закінчення терміну дії ліцензії
відбувалось згідно з договором №
ПР-05-05-2011 від 5 травня 2011 року відповідно
до якого позивач зобов'язаний був
забезпечити підрядника будівельним
майданчиком, електроенергією та
отримати дозвіл (декларацію) на
будівництво. В цей період позивач не
здійснював діяльність по
безпосередньому будівництву, а лише
забезпечував проведення такого
будівництва, для чого не потрібно було
отримувати окрему ліцензію.

На підтвердження понесених витрат
позивачем надано податкові накладні,
платіжні доручення, рахунки-фактури,
квитанції до прибуткового касового
ордера (а. с. 62, 119-226).

Оскільки позивачем було надано
первинні документи на підтвердження
витрат , пов'язаних з безпосередньою
господарською діяльністю фізичної
особи - підприємця, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про підставність
та обґрунтованість включення вартості
придбаної електроенергії та
матеріалів до складу витрат.

При винесенні податкового
повідомлення-рішення №
відповідач посилався на порушення
позивачем підпункту 3.1.1 пункту 3.1
статті 3, пунктів 4.1, 4.2 статті 4,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" та пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.5,
198.6 статті 198 ПК України, а саме занижено
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість.

Судом встановлено, що в ході перевірки
відповідачем виключено відповідні
суми податку на додану вартість з
податкового кредиту за період, що
перевірявся. Зокрема суми на придбання
електроенергії.

Щодо використання електроенергії то
відповідач посилається на договір
оренди (нежитлового приміщення) від 1
серпня 2011 року, укладений між позивачем
та ОСОБА_4. Зокрема вказує, що грошові
кошти за електроенергію сплачувалися
орендарем, а тому не могли включатися
позивачем у його валові витрати.

Водночас з аналізу листа Філії ПАТ
"Прикарпаттяобленерго"
"Богородчанський РЕМ" від 3 жовтня 2012
року за №019/1262 зрозуміло, що окремі
договори на постачання електроенергії
на багатоквартирний житловий будинок
та магазин "Світ Богородчани" за
адресою вул. Шевченка, 5 Б, що межують з
об'єктом позивача, з філією
"Богородчанський РЕМ" не укладалися.
Використання електроенергії даними
об'єктами обліковується лічильником
№4459954, що зареєстрований на позивача.
(а. с.100)

На підставі наведеного суд приходить
до переконання, що електроенергія
використовувалась позивачем для
здійснення безпосередньої
господарської діяльності на об'єкті
будівництва.

Відтак виключення відповідачем таких
коштів з валових витрат позивача не
підкріплене доказами та є
безпідставним.

Крім того в ході перевірки
відповідачем виключено з податкового
кредиту позивача суми ПДВ в розмірі 4653
грн за жовтень та листопад 2011 року, у
зв'язку з відсутністю оригіналу
податкової накладної.

Водночас даний оригінал податкової
накладної був доданий до скарги
надісланої відповідачу. А отже
виключення суми ПДВ в розмірі 4653 грн за
жовтень та листопад 2011 року з
податкового кредиту позивача було
безпідставним.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Також варто звернути увагу, що право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відтак, вивчивши матеріали справи суд
вважає, що оскаржені податкові
повідомлення-рішення були прийняті
безпідставно і в порушення норм
законодавства та належать до
скасування.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області Міндоходів
України - залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 21
березня 2013 року у справі № 2а-3956/12/0970 -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.

Повний текст ухвали складено 28 лютого
2014 року