Справа № 806/355/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р.
м.Київ К/800/41210/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22 липня 2013 року у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ємільчинському районі Житомирської
області про визнання дій
неправомірними та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Ємільчинському районі Житомирської
області про визнання дій
неправомірними та скасування вимоги
про сплату боргу від 20 січня 2012 року
№Ф-67.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що вимога
відповідача про сплату боргу є
неправомірною, оскільки він є фізичною
особою-підприємцем, пенсіонером за
віком, а тому відповідно до Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» звільняється
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2013
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної
інстанцій мотивовані тим, що позивач не
має права на пільги передбачені ч.4 ст.4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
оскільки отримує пенсіє за вислугу
років відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб».

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить судові рішення скасувати
та ухвалити нове рішення, яким визнати
дії неправомірними та скасувати вимогу
про сплату боргу від 20 січня 2012 року
№Ф-67.

В касаційній скарзі позивач зазначає,
що він відноситься до кола осіб, які є
пенсіонерами за віком, а тому на нього
поширюється положення ч.4 ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» щодо
звільнення від сплати єдиного внеску.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та
судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Ємільчинському районі
Житомирської області та отримує пенсію
за вислугу років відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрований
Ємільчинською районною державною
адміністрацією Житомирської області 29
вересня 2004 року та є платником єдиного
податку, перебуває на спрощеній
системі оподаткування з 01 січня 2012
року, що підтверджується свідоцтвом
платника єдиного податку від 18 січня 2012
року серії НОМЕР_1.

На підставі ст.25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» відповідачем 20
січня 2012 року сформовано вимогу про
сплату боргу №Ф-67 щодо оплати
заборгованості зі сплати єдиного
внеску в сумі 4010,30 грн., що виникла за
період січень-грудень 2011 року.

Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до ст.1 Закону №2464-VI єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

При цьому, Законом України від 07 липня
2011 року № 3609-VI «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», який
набув чинності з 06 серпня 2011 року,
статтю 4 Закону №2464-VI доповнено
частиною четвертою, якою встановлено,
що особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV
пенсіонер - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цих
Законом.

Статтею 9 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачені наступні
види пенсій: пенсія за віком, пенсія по
інвалідності внаслідок захворювання,
пенсія у зв'язку із втратою
годувальника.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» за цим Законом
призначаються: трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років. Право
на пенсію за віком мають чоловіки -
після досягнення 60 років і при стажі не
менше 25 років; жінки - після досягнення
55 років і при стажі роботи не менше 20
років (ст.12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення»). Одним з
різновидів пенсії за віком є пенсія за
віком на пільгових умовах,
передбачених ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Отже, пенсія за вислугу років не є
різновидом пенсії за віком, а є
різновидом трудової пенсії.

Таким чином, як вірно відзначено судами
попередніх інстанцій, оскільки позивач
є пенсіонером, який отримує пенсію за
вислугу років відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», на нього
розповсюджується обов'язок зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
відповідно до Закону №2464-VI.

За вказаними обставинами суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку про правомірність
пред'явлення вимоги про сплату боргу
від 20 січня 2012 року №Ф-67 на підставі
ст.25 Закону №2464-VI.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанцій не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу особи-підприємця
ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді