Справа № 814/4282/13-а
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

06 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4282/13-а

Категорія: 3.5 Головуючий в 1 інстанції:
Зіньковський О. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді -Яковлева Ю.В.судді
-Запорожана Д.В.судді -Жука
С.І.розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Миколаївській області
на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 року по адміністративній справі за
позовом Миколаївської обласної
психіатричної лікарні №2 до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Миколаївській області
про визнання неправомірними та
скасування п.1, 2, 3, 4, 5 припису
№14-19-047/0555-03354 від 19.09.13 року,

встановила:

Позивач ПП "АНК" 09.10.2013 року звернувся до
суду з позовом до відповідача з вимогою
визнати неправомірними та скасувати
пункти 1, 2, 3, 4, 5 припису Головного
державного інспектора праці
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Миколаївській області
Соколянської Л.А. №14-19-047/0555-03354 від 19.09.13
року.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали з
підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив у їх задоволенні відмовити.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 року позов було задоволено.

Визнано неправомірними та скасовані
пункти 1, 2, 3, 4, 5 Припису Головного
державного інспектора праці
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Миколаївській області
Соколянської Л.А. №14-19-047/0555-03354 від
19.09.2013 року.

Присуджено з Державного бюджету
України на користь Миколаївської
обласної психіатричної лікарні №2 () сплачений судовий збір в
розмірі 34 гривні 41 копійку.

У своїй апеляційній скарзі
Територіальна державна інспекція з
питань праці у Миколаївській області, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
щодо скасування вищезазначеної
постанови суду та прийняття нової
постанови про відмову у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом 1-їінстанції встановлено, що в
період з 17.09.13 року по 19.09.13 року
відповідачем, на підставі доручення
Державної інспекції України з питань
праці від 08.08.13 року та наказу №101 від
02.09.13 року, була проведена позапланова
перевірка позивача на предмет
додержання вимог законодавства з
питань праці у Миколаївській
психіатричній лікарні №2 (а.с. 12).

Згідно матеріалів справи, перевірка
була проведена на підставі статті 4
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" (а.с.12).

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами перевірки був складений
Акт №14-19-047/0555 від 19.09.13 року "Перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (а.с. 18-32).

Згідно вищевказаного Акту, представник
позивача відмовився підписати акт
перевірки у зв'язку із незгодою з його
висновками.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі вказаного Акту, відповідачем
19.09.13 року був складений Припис
№14-19-047/0555-0354 (а.с. 13-17).

В приписі було зазначено наступні
вимоги:

1. Привести накази щодо роботи за
сумісництвом, які були видані протягом
поточного року, у відповідність до
вимог ст.24 КЗпП України.

2. Оформити особисті картки на
працівників що працюють за
сумісництвом, згідно п.2.5 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок.

3. Працівникам, які припинили працювати
за сумісництвом, протягом поточного
року виплатити компенсацію за всі
невикористані дні щорічної відпустки,
відповідно до вимог ст.24 Закону України
"Про відпустки".

4. Забезпечити виплату доплати до
тарифної ставки у розмірі 20% машиністам
з прання та ремонту спецодягу за період
2012-2013р., відповідно вимог Наказу №308/519
"Про впорядкування умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення" від 05.10.05р.

5. Забезпечити виплату доплати до
тарифної ставки у розмірі 25% водіям
легкових санітарних автомобілів за
ненормований робочий день за період
2012-2013р., відповідно до вимог Наказу
№308/519 "Про впорядкування умов оплати
праці працівників закладів охорони
здоров'я та установ соціального
захисту населення" від 05.10.05р.

6. Графіки чергувань штатних лікарів
укладати з урахуванням умов абз.11 п.5.2
Наказу №308/519 "Про впорядкування умов
оплати праці працівників закладів
охорони здоров'я та установ
соціального захисту населення" від
05.10.2005 року." (а.с. 13-17).

Однак позивач не погодився із пунктами
припису №1, 2, 3, 4, 5, вважає їх
необґрунтованими, безпідставними та
такими, що не базуються на нормах
чинного законодавства і підлягають
скасуванню.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 7 "Положення
про Державну інспекцію України з
питань праці", затвердженого Указом
Президента України №386/2011 від 06.04.2011
року, Державна інспекція України з
питань праці (Держпраці України) є
центральним органом виконавчої влади.

Держпраці України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи в Автономній
республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Основним завданням (серед інших)
Держпраці України є реалізація
державної політики з питань державного
нагляду та контролю за дотриманням
законодавства про працю.

Держпраці України та її територіальні
органи відповідно до покладених на них
завдань здійснюють державний нагляд та
контроль за додержанням роботодавцями
законодавства про працю з питань
трудових відносин, робочого часу та
часу відпочинку, нормування праці,
оплати праці, надання гарантій і
компенсацій, надання пільг і
компенсацій за важкі та шкідливі умови
праці, забезпечення спеціальним одягом
і спеціальним взуттям, засобами
індивідуального захисту, мийними та
знешкоджувальними засобами, молоком і
лікувально-профілактичним
харчуванням; дотримання режимів праці
та інших норм законодавства.

Пунктом 7 "Порядку проведення перевірок
посадовими особами Державної
інспекції України з питань праці та її
територіальних органів", затвердженого
Наказом Міністерства соціальної
політики України №390 від 02.07.2012 року
(зареєстровано в МЮ України 30.07.12 року
за №1291/21603), встановлено, що за
результатами перевірки складається
акт перевірки. У разі виявлення
порушень законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вносяться
приписи про усунення виявлених
порушень, вживаються заходи щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб згідно із вимогами чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 4, 7, 11, 12 Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" №877-V від 05.04.2007 року у разі
необхідності вжиття заходів
реагування орган державного нагляду
протягом п'яти робочих днів з дня
завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу.

Припис - обов'язкова для виконання у
визначені строки письмова вимога
посадової особи органу державного
нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства.

Невиконання приписів, розпоряджень та
інших розпорядчих документів органу
державного нагляду (контролю) тягне за
собою застосування штрафних санкцій до
суб'єкта господарювання згідно із
законом.

На думку колегії суддів, суд 1-ї
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що враховуючи
встановлену законом відповідальність
за невиконання приписів органу
державного нагляду, вимоги зазначені в
приписі повинні бути конкретними та
чітко викладеними. В іншому випадку
можливе різне тлумачення положень
припису та, відповідно, безпідставна
відповідальність особи за неналежне
виконання вимог органу контролю.

Також судом 1-ї інстанції було вірно
встановлено, що вимоги відповідача
викладені в оскаржуваному Приписі є
неконкретними, мають загальний
характер та не базуються на нормах
чинного законодавства.

Так, в п.1 Припису зазначено, що позивачу
необхідно "привести накази щодо роботи
за сумісництвом, які були видані
протягом поточного року, у
відповідність до вимог ст.24 КЗпП
України".

Положення ст. 24 КЗпП України не містять
будь яких вимог щодо форми та тексту
наказу про прийняття на роботу за
сумісництвом. Більш того, ч. 4 ст. 24 КЗпП
України передбачено, що трудовий
договір вважається укладеним і тоді,
коли наказ чи розпорядження не були
видані, але працівника фактично було
допущено до роботи.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду 1-ї інстанції про те, що
п.1 Припису є неконкретним, не містить
посилання на пункти або частини статті,
що унеможливлює його правильне та
своєчасне виконання.

Стосовно п. 2 зазначеного Припису судом
1-ї інстанції було зазначено, що
відповідачем зобов'язано позивача
"оформити особисті картки на
працівників що працюють за
сумісництвом, згідно п.2.5 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок".

Однак, в приписі не вказано щодо яких
конкретно працівників висунута вимога
про оформлення особистих карток. Також
відповідачем не було надано доказів, що
у позивача працюють робітники без
оформлення особистих карток.
Оформлення додаткових особистих
карток для працюючих за сумісництвом
за основним місцем роботи чинним
законодавством не передбачено. Доказів
про інше відповідачем не було надано.

Пунктами 2.14, 2.5 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої Наказом Міністерства
праці України №58 від 29.07.1993 року,
передбачено, що запис відомостей про
роботу за сумісництвом провадиться за
бажанням працівника власником або
уповноваженим ним органом, а запис в
особистій картки працівника має
повторювати відповідний запис з
трудової книжки (вкладиша).

А ні акт перевірки, а ні текст
оскаржуваної вимоги не містить
будь-яких фактів або обставин стосовно
відмов позивачем внести додаткові
записи в трудові книжки або в особисті
картки особам які працюють за
сумісництвом у позивача.

Виходячи з вищевикладеного, судом
1-ї інстанції було вірно встановлено, що
п.2 припису, за відсутності
волевиявлення працівників на внесення
записів про сумісництво до їх трудових
книжок і, як наслідок, до їх особистих
карток, є безпідставним та
неправомірним.

В пункті 3 оскаржуваного Припису
відповідач зобов'язав позивача
"працівникам, які припинили працювати
за сумісництвом, протягом поточного
року виплатити компенсацію за всі
невикористані дні щорічної відпустки,
відповідно до вимог ст. 24 Закону
України "Про відпустки".

Проте відповідачем не наведено
конкретних фактів порушення позивачем
прав робітників при припиненні праці
за сумісництвом або порушення положень
Закону України "Про відпустки" або
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою КМУ від 08.02.95 року №100.

Стосовно розрахунків із робітниками
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то судом 1-ї
інстанції було вірно встановлено, що
зазначені робітники не працювали за
сумісництвом, а виконували роботи по
заміщенню тимчасово відсутніх
працівників (відпустка, лікарняний
тощо), за що отримували відповідну
доплату до посадового окладу.

Таким чином, суд 1-ї інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що п.3
Припису також є необґрунтованим та
неправомірним.

В п. 4 Припису відповідач зобов'язав
позивача "забезпечити виплату доплати
до тарифної ставки у розмірі 20%
машиністам з прання та ремонту
спецодягу за період 2012-2013 роки,
відповідно вимог Наказу №308/519 "Про
впорядкування умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення" від 05.10.05 року".

Відповідно до п.6.4 "Методичних
рекомендацій для проведення атестації
робочих місць за умовами праці"
(затверджених Постановою Міністерства
праці України №41 від 01.09.92 року) за
оцінку умов праці керівників та
спеціалістів береться оцінка умов
праці керованих ними працівників, якщо
вони зайняті виконанням робіт в умовах,
передбачених у списках №1 і №2 для
їхніх підлеглих протягом повного
робочого дня.

Під повним робочим днем слід розуміти
виконання робіт, передбачених
списками, протягом не менше 80% робочого
часу, що має підтверджуватись
відповідними документами.

Позивачем було зазначено, що оскільки
машиніст не зайнятий пранням та
ремонтом спецодягу повний робочий
день, його умови праці, які пов'язані
саме з виконанням робіт по пранню та
ремонту спецодягу, не можуть бути
розцінені як шкідливі та важкі, а
робоче місце не може бути атестовано та
віднесено до категорії робочого місця
зі шкідливими та важкими умовами праці
відповідно до п.6.4. вказаної Постанови.

Отже машиністу не може бути
встановлена надбавка у зв'язку зі
шкідливими та важкими умовами праці в
розмірі 20%, яка передбачена п.п.11 п.п.2.4.5
п.2.4 Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України №308/519 від
05.10.05 року "Про впорядкування умов
оплати праці працівників закладів
охорони здоров'я та установ
соціального захисту населення",
оскільки він не зайнятий на цих роботах
повний робочий день. Доказів на
спростування зазначеного відповідачем
не було надано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду 1-ї інстанції, що п.4
Припису відповідача є також
необґрунтованим та неправомірним.

Відповідно до п. 5 Припису відповідач
зобов'язав позивача "забезпечити
виплату доплати до тарифної ставки у
розмірі 25% водіям легкових санітарних
автомобілів за ненормований робочий
день за період 2012-2013 роки, відповідно до
вимог вищевказаного Наказу №308/519 "Про
впорядкування умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення" від 05.10.05 року".

Судом 1-ї інстанції було визнано, що
позивач не встановлював у своєму
закладі ненормований робочий день
водіям легкових та санітарних
автомобілів у 2012-2013 роках у зв'язку із
конкретною специфікою роботи лікарні
(відсутністю необхідності виїзду
автомобілів поза межами робочого часу).

Згідно п.п. 3.4.4 п.п. 3.4 п. 3 того ж Наказу
№308/519 керівники закладів, за
погодженням з профспілковими
комітетами, можуть установлювати
ненормований робочий день для водіїв
легкових та санітарних автомобілів,
автомобілів швидкої медичної допомоги
з доплатою 25% тарифної ставки за
відпрацьований час. Водіям автомобілів
з ненормованим робочим днем доплата за
роботу в нічний час проводиться на
загальних підставах.

Судом 1-ї інстанції обґрунтовано не
були прийняті до уваги посилання
відповідача на колективний договір, в
якому передбачено надання зазначеної
доплати водіям за ненормований робочий
день, оскільки у водіїв цього медичного
закладу встановлено чіткий робочий
день і випадків ненормованого робочого
часу актом перевірки не встановлено.

На підставі вищевказаного, суд 1-ї
інстанції дійшов правомірного
висновку, що п.5 Припису також є
необґрунтованим та неправомірним.

Так, в матеріалах справи знаходяться

- колективний договір Миколаївської
обласної психіатричної лікарні №2 (а.с.
33-40);

- Положення про оплату праці
працівників Миколаївської обласної
психіатричної лікарні №2 (а.с. 41-45);

- перелік посад працівників, які мають
оплату праці в підвищеному розмірі за
шкідливі та важкі умови праці (а.с. 46-47);

- Правила внутрішнього трудового
розпорядку для працівників
Миколаївської обласної психіатричної
лікарні №2 (а.с. 48-52);

- графік надання планових відпусток
співпрацівникам Миколаївської
обласної психіатричної лікарні №2 (а.с.
56-66);

- особові картки працівників (а.с. 72-74);

- посадова інструкція машиніста з
прання та ремонту спецодягу (а.с. 75-78);

- штатний розпис та тарифікаційний
список працівників Миколаївської
обласної психіатричної лікарні №2,
інші копії наказів (а.с. 79-83, 98-106).

Вищевказані документи в повній мірі
підтверджують відсутність порушень
трудового законодавства з боку
позивача.

Також судом 1-ї інстанції було вірно
встановлено, що оскаржувані вимоги
Припису відповідача базуються на
помилковому тлумаченні положень
чинного законодавства, в більшості
випадків є абстрактними (не
конкретними), без встановлення
конкретного способу їх виконання, що
може призвести до безпідставного
застосування до особи (позивача)
відповідальності за їх невиконання.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(ч. 1). В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2).

З огляду на вищевказане колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції правильно і
в достатньому об'ємі встановив
обставини справи та ухвалив зазначену
постанову з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Підстав для скасування або зміни
вказаної постанови колегія суддів не
вбачає, а доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються та висновків
суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.
200 та п.1 ч.1 ст. 205 КАС України, колегія
суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Миколаївській області - залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 року по адміністративній справі за
позовом Миколаївської обласної
психіатричної лікарні №2 до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Миколаївській області
про визнання неправомірними та
скасування п.1, 2, 3, 4, 5 припису
№14-19-047/0555-03354 від 19.09.13 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через 5-ть днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку у
відповідності до положень діючого
законодавства до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В.
ЯковлевСуддя:/підпис/Д.В. Запорожан
Суддя:/підпис/С.І. Жук