Справа № 2а-4755/11/1470
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/25663/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м.
Миколаєва до Заводського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про скасування постанови,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року Управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі
м. Миколаєва звернулось до
суду з позовом до Заводського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про скасування постанови.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року, залишеною без зміни ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року, в задоволенні позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва звернулось з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати, а в справі прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18.11.2010 р. по
справі № 2а-2338/09/1470 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м.
Миколаєва до Акціонерне товариство
відкритого типу Фірма «Аура» стягнуто
на користь позивача - 44574,83 грн.
заборгованості по страхових внесках за
березень 2009 р.

15.04.2011 р. Миколаївським окружним
адміністративним судом виданий
виконавчий лист по справі № 2а-2338/09/1470.

Позивач звернувся до відповідача з
виконавчим листом для примусового
стягнення страхових внесків з АТ ВТ
Фірма «Аура».

Постановою від 01.06.2011 р. відповідач
зупинив виконавче провадження на
підставі п.8 ч.1 ст. 37,39 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
15.05.2006 р. Господарським судом
Миколаївської області прийнято ухвалу
про порушення справи про банкрутство
боржника та про введення мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 37 Закону України
«Про виконавче провадження» порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, якщо
відповідно до закону на вимогу
стягувача поширюється дія мораторію,
запровадженого господарським судом,
крім випадків перебування виконавчого
провадження на стадії розподілу
стягнутих з боржника грошових сум (у
тому числі одержаних від реалізації
майна боржника), а також у разі
звернення стягнення на заставлене
майно та виконання рішень у немайнових
спорах виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню.

Згідно з п .6 ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
дія мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на виплату
заробітної плати, аліментів,
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров»ю та життю громадян, авторської
винагороди. Дія мораторію не
поширюється на задоволення вимог
кредиторів, що здійснюється боржником
у порядку, встановленому статтею 14
цього Закону, або керуючим санацією
згідно з планом санації, затвердженим
господарським судом, або ліквідатором
у ліквідаційній процедурі в порядку
черговості, встановленому статтею 31
цього Закону.

Страхові внески не відносяться до
переліку тих виплат, на які не
розповсюджується дія мораторію
відповідно до п .6 ст. 12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Посилання позивача на те, що
заборгованість по страхових внесках
виникли після порушення провадження у
справі та є поточною і на неї не
розповсюджується дія мораторію не
приймаються судом до уваги, оскільки до
повноважень державного виконавця не
відноситься визначення правової
природи грошових вимог : конкурсні чи
поточні. Конкурсні грошові вимоги
визнаються господарським судом при
розгляді справи про банкрутство у
попередньому судовому засіданні, на
якому затверджується реєстр вимог
кредиторів. Поточні грошові вимоги, які
виникли після порушення провадження у
справі про банкрутство, визнаються
господарським судом тільки після
відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури вимоги за зобов'язаннями
боржника, визнаного банкрутом, що
виникли під час проведення процедур
банкрутства, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, доказів визнання
господарським судом поточних грошових
вимог позивача в сумі 44574,83 грн.
заборгованості по страхових внесках за
березень 2009 р. в ході ліквідаційної
процедури та введення по справі
ліквідаційної процедури позивач суду
не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що постанова від
01.06.2011 р. про зупинення виконавчого
провадження скасуванню не підлягає,
оскільки прийнята законно та
обґрунтовано, з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення ( вчинення дії).

З урахуванням викладеного, суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід залишити без задоволення,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: