Справа № 522/11495/13-а
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження №2-а/522/279/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 р.

Приморський районний суд м. Одеси

у складі:
головуючого судді - Науменко А.В.,

при секретарі - Шияновській Ю.О.

розглянувши адміністративний позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до Виконавчого комітету Одеської
міської ради, третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Інфокс» в
особі філії «Інфоксводоканал» про
визнання бездіяльності та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до виконавчого комітету Одеської
міської ради, яким просили визнати
бездіяльність протиправною
бездіяльність виконавчого комітету
Одеської міської ради щодо не
проведення державної реєстрації
Комунального підприємства «Водоканал»
згідно рішення Одеської міської ради
№100V від 27.06.06 року; зобов'язання
виконавчого комітету Одеської міської
ради провести державну реєстрацію
статуту Комунального підприємства
«Водоканал» відповідно до рішення №100 V
від 27.06.06 року.

В судовому засіданні позивачі
підтримали заявлений ними позов у
повному обсязі та просили його
задовольнити, посилаючись на те, що
рішенням Одеської міської ради від
27.06.2006 р. №100-V було створено комунальне
підприємство «Водоканал», затверджено
його статут та було зобов'язано
виконавчий комітет Одеської міської
ради здійснити заходи щодо державної
реєстрації даного комунального
підприємства. Проте, як свідчить Витяг
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців №244421
від 08.11.2012р. виконавчий комітет
Одеської міської ради покладені на
нього зобов'язання не виконав - не
здійснив реєстрацію статуту
створеного Одеською міською радою
27.06.2006 р. КП «Водоканал» у державного
реєстратора відповідно вимог Закону
України №755-VI від 15.05.2003р. (в редакції
Закону № 3575 від 16.03.2006р). Зазначені дії
сприяли тому, що з 2004 року на ринку
комунальних послуг з централізованого
постачання та водовідведення у м.
Одесі, знаходиться приватна структура
TOB «Інфокс», яка за відсутністю
належних правовстановлюючих
документів проводить господарську
діяльність. Відповідно до рішення
Одеської міської ради №2038 ХХIV
скликання від 17.12.03 р. Одеською міською
радою було затверджено проект договору
оренди цілісного майнового комплексу
КП «Одесводоканал» с додатками. Між
тим, проект договору не може вважатися
належним право встановлювальним
доку?ментом на право оренди цілісним
майновим комплексом КП
«Одесводоканал». Згідно п.11.1 даного
проекту договору зазначено, що договір
є чинним при певних умовах, а саме
наявності згоди Антімонопольного
комітету України на оренду цілісного
майнового комплексу КП
«Одесводоканал» та затвердження цього
договору Одеською міською радою.
Згідно з п.43 ст.26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
№280/97ВР від 21.05.1997р. до виключної
компетенції міської ради входить
затвердження договорів, укладених
міським головою від імені ради, з
питань, віднесених до її виключної
компетенції. Відповідно до листа
Департаменту архівної справи та
діловодства Одеської міської ради
№1804-11-01-08 від 24.09.12 р. рішення щодо
затвердження договору оренди
цілісного майнового комплексу КП
«Одесводоканал» за період з грудня 2003р.
до 27.06.2006р. не приймалося. Як свідчить
витяг з ЄДРПОУ обласного управління
статистики у Одеській області станом
на 30.05.12 (лист №05-03-105-722 від 30.05.12р.) КП
«Одесводоканал» існувало у м. Одеса до
04.06.2004 р. та було ліквідовано 04.06.2004р. за
рішенням виконавчого комітету
Одеської міської ради. Договір, на який
посилається TOB «Інфокс» як на діючий,
скріплений не дійсною печаткою
Одеської міської ради, оскільки
остання не містить ідентифікаційного
коду юридичної особи. TOB «Інфокс»
представляє даний проект договору як
підстави для винекнення
правонаступництва та права
користування мережами водопостачання
та водовідведення у м. Одесі, на
підставі проекту цього договору 22
грудня 2003 року утворює філію
«Інфоксводоканал» та службу
«Водозбут». У лютому 2004 року вносить
відомості про правонаступництво до
статуту TOB «Інфокс» та подає його на
перереєстрацію до Державного
реєстратора. Згідно ч.3 ст.8 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» відповідальність за
внесення незаконно до установчих
документів відомостей про
правонаступництво КП «Одесводоканал»
несуть засновники (учасники) TOB
«Інфокс». Не маючи належних
повноважень TOB «Інфокс» в порушення ч.7
ст.5 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» розробляє
форми договорів, які не відповідають
Типовому договору, затвердженому
Постановою Кабінету Міністрів України
№630 від 21 липня 2005 року (в редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від З вересня 2009 р. №933) по формі та
змісту, що в свою чергу є фактичним
підробленням Типового договору.
Розробка типових договорів віднесена
до повноважень центрального органу
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Будь-який документ, який би передбачав
право TOB «Інфокс» в особі філії
«Інфоксводоканал» самостійну розробку
договорів для окремих категорій
споживачів у товариства відсутній. Між
тим, ця приватна структура примушує
споживачів укладати такі договори.
Позивач стверджують, що не проведення
реєстрації КП «Водоканал» виконавчим
комітетом Одеської міської ради
призвело до порушення прав позивачів,
як споживачів послуг водопостачання та
спричинило їм матеріальну шкоду. У
зв'язку з наданням з боку відповідача
Рішення ОМР від 16.04.2013 р. «Про скасуаня
рішення ОМР № 100- V» заявили, що
зазначені рішення прийняте з
порушенням та є незаконним.

Представник виконавчого комітету
Одеської міської ради позов не визнав,
просив у його задоволенні відмовити у
повному обсязі. Пояснила, що
відповідно до Закону «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», бездіяльність
Виконкому можливо було б визначити
наразі подання документів на
реєстрацію та після цього відсутнім
прийняття будь-якого рішення про
державну реєстрацію, проте звернення
щодо реєстрації в адрес виконавчого
комітету не надходило. Вказує, що
реалізація рішення Одеської міської
ради від 27.06.2006 року №100-V «Про утворення
комунального підприємства «Водоканал»
та затвердження його статуту» можлива
була лише наразі подання належним
чином завірених документів директором
зазначеного підприємства,
призначеного відповідним
розпорядженням міського голови,
прізвище якого вноситься у відповідну
графу реєстру. Пояснила, що рішення від
27.06.2006 року № 100-V «Про створення
комунального підприємства «Водоканал»
не було реалізовано, а тому могло бути
скасовано за рішенням засновника
підприємства, яким і є Одеська міська
рада. З цього приводу послалася на
рішення Конституційного Суду України.
Враховуючи що зазначене рішення № 100-V
не біло виконане, тому міська рада
мала обсяг повноважень щодо скасування
зазначеного рішення. Враховуючи, що
зазначене рішення було скасоване ще до
звернення позивачів з даним позовом,
вказує на його безпідставність.

Представник третьої особи Товариство з
обмеженою відповідальністю «Інфокс» в
особі філії «Інфоксводоканал»
заперечував у задоволенні позову,
надав письмові заперечення.

Заслухавши представників сторін,
перевіривши за матеріалами справи
доводи, наведені у поясненнях сторін,
суд вважає що адміністративний позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

В розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України
спір, який виник між сторонами по даній
справі, є публічно-правовим, оскільки
виник за участю суб'єкта владних
повноважень - органу місцевого
самоврядування, що реалізовував у
спірних правовідносинах надані йому
чинним законодавством владні
управлінські функції, тому даний спір
інстанційно підсудний місцевому
адміністративному суду України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються.

Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - це пасивна поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи юридичної особи
(наприклад, неприйняття рішення за
заявою особи, ненадання допомоги
працівниками міліції, не оприлюднення
нормативно-правового акта тощо).

Відповідно до Закону України від
15.05.2003р. (в редакції від 16.03.2006р) «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», відносини,
які виникають у сфері державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, регулюються
Конституцією України, цим Законом та
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону.

Виходячи з змісту рішення від 27.06.2006
року № 100-V «Про створення комунального
підприємства «Водоканал» та норм
зазначеного Закону, суд дійшов
висновку, що бездіяльність Виконкому
щодо реєстрації будь-якого статуту
юридичної особи можливо було б
визначити наразі подання документів
представником юридичної особи на
реєстрацію та відсутнім прийняття
будь-якого рішення щодо державної
реєстрації у встановлений строк.
Статтею 5 згаданого Закону встановлено,
що державна реєстрація юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
проводиться державним реєстратором
виключно у виконавчому комітеті
міської ради міста за
місцезнаходженням юридичної особи або
за місцем проживання фізичної особи -
підприємця. Пункт 3 статті 1 закону
визначає, що саме реєстраційна картка є
документ встановленого зразка, який
підтверджує волевиявлення особи щодо
внесення відповідних записів до
Єдиного державного реєстру. Стаття 8
встановлює, що реєстраційна картка
заповнюється машинодруком або від руки
друкованими літерами. Якщо документи
надсилаються державному реєстратору
рекомендованим листом, підпис
заявника на реєстраційній картці
повинен бути нотаріально посвідчений.

Відповідно пункту 3.2.2 Статуту
комунального підприємства,
затвердженого рішенням Одеської
міської ради від 27.06.2006 року № 100-V, до
органів управління підприємством
відноситься директор підприємства,
який призначається розпорядженням
міського голови (пункт 3.2 Статуту) та
відповідно до компетенції діє без
доручення від імені підприємства
(пункт 3.3.2 Статуту).

Таким чином, цим Законом передбачено,
що дії з реєстрації юридичних осіб
та/або фізичних осіб-підприємців
носять персоніфікований характер.
Виконавчий комітет Одеської міської
ради, відповідно до ст.51 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
є колегіальним органом, який
утворюється у складі відповідно
міського голови, заступника
(заступників) міського голови,
керуючого справами (секретаря)
виконавчого комітету, а також
керівників відділів, управлінь та
інших виконавчих органів ради, інших
осіб. Тобто його діяльність не може
носити персоніфікованого характеру.

Суд визнає, що позивачами не
спростовані доводи відповідача, що
директор КП «Водоконал» не призначався
та у відповідному порядку документи на
реєстрацію юридичної особи КП
«»Водоканал» до Виконкому не
подавалися. Тобто, не здійснювалися
будь-яки дії на реалізацію приписів
рішення № 100-V, яке носить ненормативний
характер, одноразового застосування,
щодо волевиявлення засновника про
створення юридичної особи. За таких
обставин суд доходить висновку щодо
відсутності підстав для визнання
протиправною бездіяльності
виконавчого комітету Одеської міської
ради щодо не проведення державної
реєстрації КП «Водоканал» на підставі
рішення міської ради № 100-V від 27.06.2006
року коли воно було діючим.

Представник виконавчого комітету
Одеської міської ради надав до суду
копію рішення Одеської міської ради
від 16.04.2013 року № 3351-VI «Про скасування
рішення Одеської міської ради від
27.06.2006 року № 100-V «Про створення
комунального підприємства «Водоканал»
та затвердження його статуту».

Відповідно до ст. 5 Конституції України
народ здійснює владу безпосередньо і
через органи державної влади та органи
місцевого самоврядування. В ст. 140
Основного Закону України встановлено,
що місцеве самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Виходячи з цих
конституційних положень у системному
зв'язку з положеннями статті 6
Конституції України про те, що державна
влада в Україні здійснюється на
засадах її поділу на Законодавчу,
виконавчу та судову, можна визначити
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування, які не є
органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України.

Пунктом 5 рішення Конституційного
Суду України від 16.04.2009 року визначено,
що в Конституції України
закріплено принцип, за яким права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3) . Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74
Закону). Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, тому вони не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Основним для визначення в даному
випадку є категорія наявності
реалізації певних суб'єктивних прав та
охоронюваних законом інтересів.
Ключовим при вирішенні моменту
наявності у міської ради повноважень
щодо самостійного прийняття,
скасування, зміни рішення є наявність
прямої передбаченої в законі
процедури. Пунктом 30 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» визначено, що до виключної
компетенції міських рад належить
прийняття рішень ... про створення,
ліквідацію, реорганізацію та
перепрофілювання підприємств, установ
та організацій комунальної власності
відповідної територіальної громади..
(пункт 30 частини першої статті 26 із
змінами, внесеними згідно із Законом N
997-XIV від 16.07.99). Враховуючи викладене,
міська рада мала обсяг повноважень
щодо скасування зазначеного рішення.

Рішення від 27.06.2006 року № 100-V «Про
створення комунального підприємства
«Водоканал» не було реалізовано, а тому
могло бути скасовано за рішенням
засновника підприємства, яким і є
Одеська міська рада.

Згідно ст.73 Закону України «Про місцеве
самоврядування» акти ради, сільського,
селищного, міського голови, голови
районної в місті ради, виконавчого
комітету сільської, селищної, міської,
районної у місті (у разі її створення)
ради, прийняті в межах наданих їм
повноважень, е обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території. Місцеві органи виконавчої
влади, підприємства, установи та
організації, а також громадяни несуть
встановлену законом відповідальність
перед органами місцевого
самоврядування за заподіяну місцевому
самоврядуванню шкоду їх діями або
бездіяльністю, а також у результаті
невиконання рішень органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування, прийнятих у межах
наданих їм повноважень.

Представником виконавчого комітету
Одеської міської ради надано до суду
копію рішення Одеської міської ради
від 16.04.2013 року № 3351-VI «Про скасування
рішення Одеської міської ради від
27.06.2006 року № 100-V «Про створення
комунального підприємства «Водоканал»
та затвердження його статуту».
Позивачами наголошувалося на
застосуванні частини 3 статті 71 КАСУ та
визнанні даного доказу у справі
неналежним доказом. Судом не
враховується думка позивачів щодо
визначення рішення Одеської міської
ради від 16.04.2013 року № 3351-VI в якості
неналежного доказу у зв'язку із тим, що
під час отримання копії зазначеного
рішення судом дотримано всіх вимог
закону щодо витребування доказів у
справі, оглянуто оригінал рішення
Одеської міської ради від 16.04.2013 року №
3351-VI та стенограму засідання ради під
час його прийняття, а тому немає
підстав вважати дані докази такими, що
отримано з порушенням закону.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
досліджені.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Виконавчого
комітету Одеської міської ради, третя
особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інфокс» в особі
філії «Інфоксводоканал» про визнання
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на постанову
може бути подано протягом десяти днів з
дня її проголошення через Приморський
районний суд міста Одеси.

Суддя
А.В. Науменко

21.02.2014