Справа № 810/2622/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
Справа: № № 810/2622/13-а (у 3-х томах)

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В.,
Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка
Д.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду апеляційну скаргу
Ірпінської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 21
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Ірпінської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(далі - позивач) звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Ірпінської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 08
травня 2013 року № 0046, № 0047, № 0048, № 0049.

Київський окружний адміністративний
суд своєю постановою від 21 жовтня 2013
року адміністративний позов
задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21
жовтня 2013 року та ухвалити нову, якою
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі, так як, на його думку,
зазначену постанову суду прийнято з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи та дослідивши докази,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_2 зареєстрований як
фізична особа-підприємець (далі - ФОП)
та перебуває на податковому обліку
Ірпінської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області як платник податку на додану
вартість.

Ірпінської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області було проведено планову
документальну виїзну перевірку
позивача з питань дотримання
податкового та валютного
законодавства за період з 01
квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки ФОП
ОСОБА_2 Ірпінською об'єднаною Державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області було складено акт від 05 квітня
2013 року № 383/172/НОМЕР_1.

Згідно з висновками зазначеного
акту перевірки, відповідачем було
виявлено порушення ФОП ОСОБА_2 вимог
податкового законодавства, що призвело
до заниження податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності у сумі 29 835,25 грн.; заниження
суми податку на додану вартість у сумі
45951,00 грн. та 11981,00 грн.; порушення вимог
статті 1, пунктів 1, 9 статті 3, пункту 1
статті 17 Закону України «Про
застосування РРО в сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг», в
частині не проведення розрахункових
операцій через реєстратори
розрахункових операцій та без
використання розрахункової книжки з 1
квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року у
сумі 33924,48 грн. та не забезпечення
щоденного друкування фіскальних
звітних чеків (Z - звітів) по РРО в
кількості 90 шт.; порушення пункту 3
«Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку і сум утриманого з них
податку», затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 29 вересня 2003 року № 451, та
підпункту «а» пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України.

На підставі та на виконання акту
перевірки від 05 квітня 2013 року
№ 383/172/НОМЕР_1 відповідачем
було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 08 травня 2013
року № 0046, яким позивачу було збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
71150,00 грн., з яких за основним платежем -
57932,00 грн. та за штрафними санкціями -
13218,00 грн.; № 0047, яким ФОП
ОСОБА_2 збільшено грошове зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування
36258,91 грн., з яких за основним платежем -
29835,25 грн., за штрафними санкціями -
6423,66 грн.; № 0048, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання за
штрафними (фінансовими) з готівки, РРО,
патентуванню у сумі 30601,00 грн.; № 0049,
яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму
510,00 грн.

Спірні правовідносини
регулюються нормами Податкового
кодексу України (далі - ПК України),
Закону України «Про податок на додану
вартість», який був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин у
період з 01 квітня 2010 року по 01 січня 2011
року, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV), Закону України «Про застосування
реєстратора розрахункових операцій»
(далі - Закон № 265/95-ВР).

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги щодо правомірності винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 08 травня 2013
року № 0046 та правильність висновків
суду першої інстанції у частині
задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2
щодо визнання протиправним та
скасування зазначеного податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
встановила наступне.

Так, відповідно до підпункту 54.3.2
пункту 54.3 статті 54 ПК України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті
139 ПК України закріплено, що не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК
України, датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України
закріплено, що база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку).

Крім того, відповідно до п. 198.1. ст.
198 ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, в силу вимог п. 198.2.
ст. 198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно до частини 1 статті 9 Закону №
996-XIV, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Отже, з наведених законодавчих
положень вбачається, що правовою
підставою, встановлення якої свідчить
про правомірність сплати суб'єктом
господарювання податку на додану
вартість, є сукупність двох умов: 1)
здійснення платником податків
своєчасного нараховування, утримання
та сплати до бюджету податку на додану
вартість; 2) звітувати до податкових
органів у порядку, встановленому
податковим законодавством, шляхом
подання відповідного розрахунку по
сплаті податку на додану вартість.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що, як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, ФОП ОСОБА_2 дотримано вимоги
податкового законодавства щодо
своєчасного нарахування, утримання та
сплати до бюджету податку на додану
вартість та подання відповідної
звітності до податкових органів за
період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2012
року, що, зокрема підтверджується
наявними у матеріалах справи
податковими деклараціями та реєстрами
податкових декларацій, складеними у
відповідності з вимогами статті 9
Закону № 996-XIV.

Доводи апелянта стосовно того, що під
час перевірки позивачем не було надано
перевіряючому інспектору Сахнюку С.О.
витребувані для перевірки документи, в
тому числі податкові накладні за 2, 3
квартал 2010 року, спростовуються
матеріалами справи, у яких міститься
письмова розписка самої посадової
особи відповідача - інспектора Сахнюку
С.О. про прийняття від позивача за
описом відповідної первинної
документації, у тому числі податкових
накладних, складених на підставі
фінансово-господарських операцій за
спірний період, факт складання якої
відповідачем не оскаржується.

Посилання апелянта на наявність
розбіжностей показників, відповідно до
АС «Блок податковий», стосовно поданих
декларацій контрагентами позивача
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки такі
висновки Ірпінської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області зроблені без
зазначення назви цих контрагентів та
періоду, у який ці розбіжності, на думку
апелянта, мали місце.

Крім того, колегія суддів також вважає
необґрунтованими доводи апелянта щодо
заниження позивачем у період з 01 квітня
2010 року по 31 грудня 2012 року показників у
рядку 1-8.4 (податкові зобов'язання)
декларації з податку на додану
вартість у сумі 49951,00 грн. в частині
невключення до складу обсягів
постачання сум податку на додану
вартість з орендної плати за
приміщення та з виручки з реалізації
слабоалкогольних виробів (зокрема, за
квітень - грудень 2010 року, січень -
грудень 2011 року, січень - грудень 2012
року), оскільки ані в акті перевірки №
383/172/НОМЕР_1, ані в апеляційній скарзі
відповідачем не зазначені та не
розмежовані суми податку на додану
вартість за орендну плату та
реалізацію слабоалкогольних виробів,
не визначені складові кожної з цих сум
за кожний місяць та не надано жодних
детальних розрахунків, якими
підтверджуються такі висновки
Ірпінської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області.

Більш того, колегія суддів звертає
увагу на те, що при здійсненні
розрахунку орендної плати відповідач
посилається на Постанову Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
методики визначення мінімальної суми
орендного платежу за нерухоме майно
фізичних осіб» від 20 листопада 2003 року
№ 1787, яка втратила чинність на момент
виникнення спірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необхідності визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 08
травня 2013 року № 0046.

Перевіряючи доводи
апеляційної скарги щодо правомірності
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 08 травня 2013
року № 0047 та правильність висновків
суду першої інстанції у частині
задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2
стосовно визнання протиправним та
скасування зазначеного податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
встановила наступне.

01 січня 2010 року між позивачем і
приватним підприємцем ОСОБА_3 було
укладено договір оренди приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 та додаткову угоду до
даного договору, відповідно до якої,
орендна плата мала сплачуватися у виді
оплати вивозу твердих побутових
відходів та профмедогляду працівників
орендодавця.

Висновок Ірпінської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про заниження
позивачем валового доходу, з якого було
вираховано суму податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 15955,94 грн.,
відповідачем було зроблено на
підставі рішення Бучанської міської
ради «Про затвердження орендного
платежу за нерухоме майно фізичних
осіб» від 26 березня 2009 р. № 1257 - 49-V.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що зазначене рішення було
прийнято на підставі та на виконання
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження методики визначення
мінімальної суми орендного платежу за
нерухоме майно фізичних осіб» від 20
листопада 2003 року № 1787, яка, про що було
зазначено вище, втратила чинність на
момент виникнення спірних
правовідносин.

Окрім того, у відповіді виконавчого
комітету Бучанської міської ради від 02
липня 2013 року № 04-08/1626 на лист ФОП
ОСОБА_2 від 12 червня 2013 року також
повідомляється, що зазначене рішення
приймалося на підставі та на виконання
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження методики визначення
мінімальної суми орендного платежу за
нерухоме майно фізичних осіб» від 20
листопада 2003 року № 1787, яка у 2010 році
втратила чинність, що, відповідно,
виключає правові підстави для
застосування положень вказаного
рішення при обчисленні орендного
платежу.

Інших доказів щодо неправильності
обчислення позивачем сум податку з
доходів фізичних осіб при здійсненні
ФОП ОСОБА_2 оподаткуванні доходів від
орендної плати за договором оренди від
01 січня 2010 року відповідачем до суду не
надано.

Більш того, колегія суддів звертає
увагу на те, що з матеріалів справи та
доводів апеляційної скарги
відповідача взагалі не вбачається,
яким чином податковим органом було
розраховано податкове зобов'язання ФОП
ОСОБА_2 з податку на доходи фізичних
осіб у сумі 15955,94 грн., а також відсутні
будь-які відомості про те, що
Ірпінською об'єднаною Державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області взагалі проводилося
дослідження змісту спірного договору
оренди, зокрема, розміру орендної плати
і порядку її отримання позивачем, та,
відповідно, сум прибутку отриманого
позивачем на підставі даного договору.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необхідності визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 08
травня 2013 року № 0047.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
щодо правомірності винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 08 травня 2013
року № 0048 та правильність висновків
суду першої інстанції у частині
задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2
стосовно визнання протиправним та
скасування зазначеного податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
встановила наступне.

Відповідно до пунктів 1, 9 статті 3
Закону № 265/95-ВР, суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; щоденно
друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР
регламентовано, що за порушення вимог
цього Закону до суб'єктів
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів доходів і зборів
застосовуються фінансові санкції у
таких розмірах: у разі встановлення
протягом календарного року в ході
перевірки факту: проведення
розрахункових операцій з
використанням реєстраторів
розрахункових операцій або
розрахункових книжок на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих
послуг); непроведення розрахункових
операцій через реєстратори
розрахункових операцій з фіскальним
режимом роботи; невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, зазначеній у
денному звіті, а в разі використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня;
нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки на
окремому господарському об'єкті такого
суб'єкта господарювання: вчинене
вперше - 1 гривня; вчинене вдруге - 100
відсотків вартості проданих з
порушеннями, встановленими цим
підпунктом, товарів (послуг); за кожне
наступне вчинене порушення - у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих з порушеннями, встановленими
цим підпунктом, товарів (послуг).

Отже, з наведених законодавчих
положень вбачається, що правовою
підставою для застосування фінансових
санкцій до суб'єктів господарювання,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі, є встановлення факту
недотримання ними порядку здійснення
розрахункових операцій, зокрема
здійснення розрахункових операцій без
їх проведення через відповідні
реєстратори розрахункових операцій
(далі - РРО) та без використання
розрахункової книжки.

При цьому, як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, проведення ФОП ОСОБА_2
розрахункових операцій через РРО у
спірний період підтверджується
відповідними копіями Z-звітів.

Таким чином, доводи апелянта щодо не
проведення позивачем розрахункових
операцій через РРО у період з 01 жовтня
2010 року по 31 грудня 2010 року
спростовуються матеріалами справи.

З огляду на це, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необхідності визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 08
травня 2013 року № 0048.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
щодо правомірності винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 08 травня 2013
року № 0049 та правильність висновків
суду першої інстанції у частині
задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2
щодо визнання протиправним та
скасування зазначеного податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
встановила наступне.

Позивач на підставі трудових договорів
використовував найману працю
працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які
не є фізичними особами-підприємцями.

На підставі трудових договорів із
зазначеними працівниками та
проведених із ними розрахунків ФОП
ОСОБА_2 утримувався з них податок з
доходів фізичних осіб, який своєчасно
сплачувався до Державного бюджету та
подавалися відповідні податкові
розрахунки за кожний квартал за формою
1-ДФ, що не оскаржується відповідачем.

Доводи апелянта щодо подання позивачем
недостовірних відомостей у податковій
звітності в частині неповідомлення про
виплату доходів фізичним
особам-підприємцям, з якими позивач
проводив розрахунки у спірний період,
колегія суддів вважає
необґрунтованими і такими, що не можуть
бути прийняті до уваги, з огляду на те,
що апелянтом не надано жодних доказів
на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_2
здійснював розрахунки з фізичними
особами - підприємцями, зокрема, не
зазначено прізвищ фізичних осіб -
підприємців, з якими позивач, на думку
податкового органу, здійснював
розрахунки та період в який ці
розрахунки мали місце.

З огляду на це, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необхідності визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 08
травня 2013 року № 0049.

Отже, колегія суддів вважає, що
апелянтом, як суб'єктом владних
повноважень, у порушення вимог статті
70, частини 2 статті 71 КАС України, не
було надано суду апеляційної інстанції
достатніх та належних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його вимоги, і не доведено
правомірності винесення ним спірних
податкових повідомлень - рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно наявності
підстав для визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Ірпінської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від 08
травня 2013 року № 0046, № 0047, № 0048, № 0049 і
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Ірпінської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ірпінської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено
05 березня 2014 року.

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.