Справа № 814/1122/13-а
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 р. Справа № 814/1122/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Малих О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Зуєвої Л.Є.

- Шевчук О. А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Вознесенської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Миколаївської області Державної
податкової служби на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства «Микитівський гранітний
кар'єр» до Вознесенської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Миколаївської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення від
05.03.2013р. № ,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Микитівський гранітний кар'єр»
звернулося до суду з позовом до
Вознесенської об'єднаної державної
податкової інспекції у Миколаївської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення від 05.03.2013р. №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 43 648,49 грн. (у т.ч.
основний платіж - 29 098,99 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 14 549,05 грн.).

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та протиправним і
скасовано податкове
повідомлення-рішення Вознесенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби №
від 05.03.2013 року про застосування
штрафної (фінансової) санкції на суму 14
549,50 грн. та визначення суми грошового
зобов'язання за основним платежем в
сторону збільшення на 29 098,99 грн.

Відшкодовано судові витрати в сумі 436,49
грн. з Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання з
рахунку Вознесенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Миколаївської області Державної
податкової служби на користь
Приватного акціонерного товариства
"Микитівський гранітний кар'єр" на р/р №
393 в Вознесенському відділенні
філії ПАТ Укрексімбанк, м. Миколаїв, МФО
326739.

В апеляційні скарзі Вознесенської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Миколаївської області
Державної податкової служби ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ПАТ «Микитівський гранітний кар'єр» є
юридичною особою, зареєстрованою
Виконавчим комітетом Вознесенської
міської ради та перебуває на
податковому обліку в Вознесенської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Миколаївської області
Державної податкової служби як платник
податків.

Вознесенською об'єднаною державною
податковою інспекцією у Миколаївської
області Державної податкової служби
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Приватного
акціонерного товариства
«Микитівський гранітний кар'єр» щодо
визначення правомірності формування
сум податкового кредиту з ПДВ,
задекларованих в податкових
деклараціях з ПДВ за листопад-грудень
2011 року при здійсненні
взаєморозрахунків з ПП «Тісона», за
наслідками якої складено акт від 18.02.2013
р. № 321/22/01033255, у якому, зокрема,
встановлено порушення платником
податків вимог:

- підпункту 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України у
результаті чого збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 29 098,99 грн.

На підставі цього акту перевірки
Вознесенською об'єднаною державною
податковою інспекцією у Миколаївської
області Державної податкової служби
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.03.2013р. №
яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 43 648,49 грн. (у т.ч.
основний платіж - 29 098,99 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 14 549,50 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
первинні документи свідчать про
реальність господарських операцій
позивача з ПП "Тісона" на виконання яких
вони складені та є такими, що
відповідають сутності та несуть
доказовість відносно змісту
здійснених операцій, у зв'язку з чим
вимоги щодо скасування податкового
повідомлення - рішення підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 198 ПК України - право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу
(п.198.1 ст. 198).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п.198.2 ст. 198).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п.198.3 ст. 198).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п.201.1 1 ст. 201 цього
Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до Закону (п.198.6 ст. 198)

Таким чином, правомірність формування
платником податку податкового кредиту
і, відповідно, розрахунку суми
бюджетного відшкодування надмірно
сплаченого ПДВ визначається фактичним
проведенням операцій (з придбання
товару для використання у власній
господарській діяльності) платником
податку зі своїм безпосереднім
контрагентом, які оформлені належними
документами, що було вірно встановлено
судом першої інстанції.

Колегія суддів акцентує увагу на тому,
що якщо навіть безпосередній
контрагент не виконав свого
зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені Законом умови отримання
такого відшкодування та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту і, тому,
суперечні цьому висновку доводи
апелянта є необґрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи, у
жовтні 2011 року між Позивачем та
приватним підприємством «Тісона»
існували господарські операції щодо
надання послуг з перевезення вантажів
на виконання укладеного між ними
договору від 01.10.2011 р. № 110.

Фактичне здійснення господарських
операцій позивача зі своїм
безпосереднім контрагентом
підтверджена належним чином, зокрема
актами виконаних робіт, податковими
накладними, товаро - транспортними
накладними.

Наведені документи містять необхідну
для цілей оподаткування інформацію
щодо змісту спірних операцій та мають
усі необхідні реквізити первинних
документів, що дозволяють
ідентифікувати учасників цих операцій
та встановити факт надання послуг.

Разом з тим, на момент укладення
позивачем договору з приватним
підприємством «Тісона» та отримання
податкових накладних, останнє було в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
мало діюче свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість.

Доводи податкового органу щодо
нікчемності вчинених позивачем
господарських зобов'язань є
необґрунтованими, оскільки для цього
необхідно встановити наявність у
платника податку при вчинення таких
зобов'язань мети, суперечної інтересам
держави і суспільства. Про наявність
такої мети у платника податку не можуть
свідчити лише факти певних порушень
правил ведення господарської
діяльності.

Водночас, судом першої інстанції були
досліджені наявні первинні документи
та встановлено реальність
господарських операцій із вказаним
контрагентом та дотримання позивачем
спеціальних вимог законодавства щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності основних фондів або
спеціальних дозволів у останніх.
Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх зобов'язань, адже, поняття
"добросовісний платник", яке вживається
у сфері податкових правовідносин, не
передбачає виникнення у платника
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його постачальниками
правил оподаткування, а саме, платник
не наділений повноваженнями
податкового контролю для виконання
функцій, покладених на податкові
органи, а тому не може володіти
інформацією відносно виконання
контрагентом податкових зобов'язань. А
відтак, за умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху коштів, яка б
могла свідчити про узгодженість дій
позивача та його постачальників для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про правомірність
формування позивачем податкового
кредиту є правильними.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що спірне податкове
повідомлення-рішення від 05.03.2013р. №
є таким, що не ґрунтується на
нормах закону, а тому воно підлягає
скасуванню

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, відповідно,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.
200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Вознесенської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Миколаївської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: