Справа № 802/4141/13-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4141/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Полотнянка
Ю.П.

при секретарі: Швець А.І.

за участю представників сторін:

представника позивача: Киливницького
А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
фінансової інспекції у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 26
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом обласної
комунальної установи "Вінницька
обласна станція переливання крові" до
державної фінансової інспекції у
Вінницькій області про визнаня
частково протиправною та скасування
листа-вимоги про усунення виявлених
порушень,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2013 року обласна комунальна
установа "Вінницька обласна станція
переливання крові" звернулась до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
державної фінансової інспекції у
Вінницькій області про визнання
протиправними та скасування пунктів 2,
3, 4, 6 вимоги державної фінансової
інспекції у Вінницькій області про
усунення виявлених порушень №02-04-28-14/6561
від 16 вересня 2013 року.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 26 листопада 2013 року
позов задовольнив частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року та прийняти нову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просив залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Так, Вінницьким окружним
адміністративним судом встановлено, що
відповідно до Плану роботи Державної
фінансової інспекції України у
Вінницькій області на 2 квартал 2013 року
та на підставі направлень на
проведення ревізії від 04.06.2013 р. №619, №621
та №826 від 18.07.2013 р., виданих начальником
Держфінінспекції у Вінницькій області
Вахновською О.В., головним державним
фінансовим інспектором відділу
інспектування у соціальній сфері та
культури Чабан Н.М., провідним
державним фінансовим інспектором
Карасик О.В., старшим фінансовим
інспектором Гнасько В.О., державним
фінансовим інспектором Котлінською
І.В. проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
ОКУ "ВОСПК" за період з 01.01.2011 р. по 01.06.2013
р., наслідки якої знайшли своє
відображення в акті ревізії № 04-13/12 від
13.08.2013 р.

На підставі акту ревізії від 13 серпня
2013 року №04-13/12 та керуючись ст. 10 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" головному лікарю Вінницької
обласної комунальної установи
"Вінницька обласна станція переливання
крові" Банах О.І. державною фінансовою
інспекцією у Вінницькій області
направлена вимога № 02-04-28-14/6561 від 16.09.2013
р. про усунення виявлених порушень.

Не погодившись з прийнятим державною
фінансовою інспекцією у Вінницькій
області рішенням, позивач звернувся з
адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції постановою від 26
листопада 2013 року визнав протиправними
та скасував пункти 2, 3, 4 листа-вимоги
державної фінансової інспекції у
Вінницькій області №02-04-28-14/6561 від 16
вересня 2013 року, в задоволенні решти
позовних вимог відмовив.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції по
суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

В поданій апеляційній скарзі
відповідач просить скасувати
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року повністю. Разом з тим, як слідує
з тексту апеляційної скарги,
відповідач вважає рішення суду першої
інстанції неправомірним,
необґрунтованим та таким, що не
відповідає обставинам
адміністративної справи та наявним у
ній доказам в частині скасування п. 2, 3, 4
вимоги №02-04-28-14/6561 від 16 вересня 2013 року,
тобто в частині задоволених позовних
вимог. Доводів щодо незаконності чи
необґрунтованості рішення суду першої
інстанції в частині позовних вимог, в
задоволенні яких відмовлено,
відповідач в апеляційній скарзі не
наводить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
надає оцінку оскаржуваному рішенню
лише в частині задоволених позовних
вимог.

В акті ревізії № 04-13/12 від 13.08.2013 р. та п.
2 листа-вимоги №02-04-28-14/6561 від 16.09.2013 р.
зазначено, що в порушення вимог ст. 13
Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р.
№2456-6, п. 20, 23 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2002 р. №228 при наявності джерела
покриття, а саме: надходження плати від
реалізації компонентів та препаратів
крові, виготовлених з донорської крові,
колишнім головним бухгалтером ОСОБА_6
протягом 2011-2012 років здійснено видатки
на заробітну плату працівникам, які
залучені до надання вказаної платної
послуги, за рахунок коштів загального
фонду, що призвело до незаконних
видатків загального фонду кошторису на
загальну суму 45232,67 грн. та, як наслідок,
до зайвих відрахувань до фондів
соціального страхування на загальну
суму 10261,35 грн.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 13 Бюджетного
кодексу України бюджет може складатися
із загального та спеціального фондів.

Власні надходження бюджетних установ
отримуються додатково до коштів
загального фонду бюджету і включаються
до спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
використовуються (з урахуванням
частини дев'ятої статті 51 цього
Кодексу) на, зокрема, покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
послуг, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю (за рахунок надходжень
підгрупи 1 першої групи).

Відповідно до п. 23 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2002 р. №228, видатки спеціального
фонду кошторису за рахунок власних
надходжень плануються у такій
послідовності: за встановленими
напрямами використання, на погашення
заборгованості установи з бюджетних
зобов'язань за спеціальним та
загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

При цьому розпорядник бюджетних коштів
здійснює коригування обсягів узятих
бюджетних зобов'язань за загальним
фондом кошторису для проведення
видатків з цих зобов'язань із
спеціального фонду кошторису
відповідно до бюджетного
законодавства.

Тобто, видатки на заробітну плату
обчислюються та плануються у складі
спеціального фонду залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів із застосуванням
встановлених законодавством норм.

У разі, коли роботи виконуються
госпрозрахунковими структурними
підрозділами бюджетної установи або
працівниками, зайнятими наданням цих
послуг понад норми їх робочого часу, і
відповідно підлягають оплаті за
відпрацьований час, то за штатним
розписом мають бути затверджені
відповідні посади, які утримуються за
рахунок спеціального фонду.

При виконанні робіт з надання
відповідних послуг у межах норм
робочого часу штатними працівниками,
які утримуються за рахунок загального
фонду (в разі неможливості виділити
окремі структурні підрозділи для
надання відповідних послуг), у
спеціальному фонді можуть плануватися
лише кошти на встановлення надбавок за
складність та напруженість і на
преміювання цих працівників
відповідно до спільного наказу
Міністерства праці та соціальної
політики України та Міністерства
охорони здоров'я України від 05.10.2005 р. №
308/519 "Про впорядкування умов оплати
праці працівників закладів охорони
здоров'я та установ соціального
захисту населення".

Працівниками ОКУ "ВОСПК", виплата
заробітної плати яких проводилась за
рахунок загального фонду, платні
послуги надавались в межах норм
робочого часу та у самій ОКУ "ВОСПК" не
має відокремлених структурних
підрозділів, які надають платні
послуги.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону
України "Про донорство крові та її
компонентів" порядок реалізації
донорської крові, її компонентів та
виготовлених з них препаратів
спеціалізованими установами та
закладами переливання крові,
відповідними підрозділами закладів
охорони здоров'я, зазначеними у частині
першій статті 15 цього Закону, а також
порядок реалізації препаратів,
виготовлених з донорської крові та її
компонентів суб'єктами
підприємницької діяльності,
зазначеними у частині другій статті 15
цього Закону, встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з п.п. "а" п. 1 Порядку переробки і
зберігання донорської крові та її
компонентів, реалізації їх і
виготовлених з них препаратів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 16 червня 1998 р. N 920,
відповідно до статей 15 та 17 Закону
України "Про донорство крові та її
компонентів" взяття, переробку і
зберігання донорської крові та її
компонентів, реалізацію їх і
виготовлених з них препаратів
здійснюють спеціалізовані установи і
заклади переливання крові та
відповідні підрозділи закладів
охорони здоров'я, що перебувають у
віданні МОЗ, інших центральних органів
виконавчої влади та органів охорони
здоров'я Автономної Республіки Крим,
областей, міст Києва та Севастополя,
які мають відповідну ліцензію, видану
МОЗ. Ця діяльність провадиться на
договірній основі між зазначеними
установами, закладами, підрозділами та
закладами охорони здоров'я з покриттям
витрат за рахунок коштів відповідних
бюджетів. У зазначених договорах
обумовлюється також порядок
проведення взаєморозрахунків та
визначаються терміни їх здійснення.

П. 7 Порядку переробки і зберігання
донорської крові та її компонентів,
реалізації їх і виготовлених з них
препаратів визначено, що прибуток,
одержаний установами, закладами,
підрозділами, зазначеними у підпункті
"а" пункту 1 цього Порядку, від
реалізації донорської крові та її
компонентів і виготовлених з них
препаратів, спрямовується на
фінансування програм розвитку
донорства крові та її компонентів,
удосконалення технологічної бази
заготівлі, переробки та зберігання
донорської крові та її компонентів і
виготовлених з них препаратів, а також
пропагування донорства.

Таким чином, діючим законодавством
України визначено цільове спрямування
коштів, отримуваних установами
переливання крові від реалізації крові
та її компонентів, а саме: використання
цих коштів на фінансування програм
розвитку донорства крові та її
компонентів, удосконалення
технологічної бази заготівлі,
переробки та зберігання донорської
крові та її компонентів і виготовлених
з них препаратів, а також пропагування
донорства.

Надаючи оцінку позовним вимогам в
частині оскарження п. 2 листа-вимоги
державної фінансової інспекції у
Вінницькій області колегія суддів
також враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" порядок проведення органом
державного фінансового контролю
державного фінансового аудиту,
інспектування та перевірок державних
закупівель установлюється Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, (далі - Порядок) виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції контролюючого органу,
фіксуються в констатуючій частині
акта ревізії з обов'язковим посиланням
на норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із п. 49 Порядку у разі коли діями
чи бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Пунктом 50 Порядку встановлено, що за
результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав органи служби
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю; звернення до суду в інтересах
держави щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів, а також стягнення у дохід
держави коштів, одержаних за
незаконними договорами, без
встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

В п. 2 листа-вимоги №02-04-28-14/6561 від 16
вересня 2013 року державна фінансова
інспекція у Вінницькій області вимагає
у Вінницької обласної комунальної
установи "Вінницька обласна станція
переливання крові" забезпечити
відшкодування встановленого порушення
шляхом перерахування до загального
фонду обласного бюджету коштів в сумі
55494,02 гривень.

Відповідно до п. 5 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основні
вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 р. № 228, установи мають
право брати бюджетні зобов'язання
витрачати бюджетні кошти на цілі та в
межах, установлених затвердженими
кошторисами, планами асигнувань
загального фонду бюджету, планами
надання кредитів із загального фонду
бюджету, планами спеціального фонду, а
вищі навчальні заклади та наукові
установи, заклади охорони здоров'я, що
надають первинну медичну допомогу, а
також заклади охорони здоров'я, що
надають вторинну (спеціалізовану) та
екстрену медичну допомогу у пілотних
регіонах, також установлених
затвердженими планами використання
бюджетних коштів і помісячними планами
використання бюджетних коштів.

З аналізу вказаної норми слідує, що
установа може здійснити витрачання
бюджетних коштів відповідно до
затверджених кошторисів та планів
асигнувань загального та спеціального
фондів бюджету та відповідно
позбавлена можливості здійснити таке
витрачання у випадку, якщо такі витрати
не передбачені кошторисом та планами
асигнувань.

Таким чином, виконання вказаної вимоги
можливо лише шляхом збільшення
бюджетних призначень установі на суму,
яку відповідач вимагає відшкодувати,
або шляхом зменшення видатків на
заробітну плату по загальному фонду
бюджету з відповідним збільшенням
таких видатків по спеціальному фонду.

Відповідач вимагає забезпечити
відшкодування порушення шляхом
перерахування до загального фонду
обласного бюджету коштів в сумі 55494,02
гривень, що не відповідає вимогам
чинного законодавства, зокрема Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основні вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 р. № 228.

Таким чином, викладені в п. 2
листа-вимоги № 02-04-28-14/6561 від 16 вересня
2013 року порушення, які полягають у
неправомірній виплаті заробітної
плати працівникам установи за рахунок
коштів загального фонду бюджету, а
також спосіб їх усунення не
відповідають вимогам чинного
законодавства України.

В частині п. 3 листа-вимоги відповідачем
зазначено, що в порушення ст. 13
Бюджетного кодексу України, п. 20, 23, 49
Порядку № 228 у 2011 році ОКУ "ВОСПК
реалізовано сировину для виробництва
лікарських засобів стороннім
юридичним особам (ВАТ "Біофарма", ТОВ
"Бізкарта") без нарахування на суму
реалізованої продукції податку на
додану вартість, внаслідок чого
спеціальним фондом Станції
недоотримано коштів в сумі 57258, 94 грн.,
чим завдано матеріальної шкоди на
вказану суму.

Як встановлено Вінницьким окружним
адміністративним судом та
підтверджується матеріалами справи,
відповідно до п.1.1 договору № 45 від
01.02.2011 р. ОКУ "ВОСПК" (Продавець)
зобов'язується передати у власність
ПрАТ "Біофарма" (Покупець) сировину для
виробництва лікарських засобів, а саме:
донорську кров, її компоненти, плазму
донорської крові, осадки білкових
фракцій плазми, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити її.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.4 договору
Продавець в рамках даного договору
передає Покупцю сировину згідно із
специфікацією, яка є невід`ємною
частиною цього договору (додаток 1). В
специфікації вказується асортимент,
ціни та мінімальна кількість сировини,
що має бути поставлена в період дії
договору. Максимальна кількість
сировини, що постачається не
обмежується.

Кожний окремий випадок поставки
сировини передбачає окрему видаткову
накладну, в якій вказується кількість,
асортимент, ціна.

Загальна сума договору визначається по
видатковим накладним як вартість
поставленої сировини в обсягах,
вказаних у видаткових накладних, за
весь період дії даного договору. В
рамках даного договору може бути
здійснено необмежену кількість
поставок.

Так, із специфікації №1 по договору №45
від 01.02.2011 р. вбачається, що ОКУ "ВОСПК"
передає ПрАТ "Біофарма" плазму
свіжозаморожену (1л. - 410,00 грн. без ПДВ),
плазму супернатантну (1л. - 410, 00 грн. без
ПДВ), плазму, непридатну для прямого
переливання (1л. - 300,00 грн. без ПДВ), осади
донорської крові фракція 2+3 (1кг. - 120,00
грн. без ПДВ) (том 1, а. с. 157).

Відповідно до накладної №115 від 07.04.2011
поставлено СЗП (свіжозаморожена
плазма) 503,950 л. на загальну суму 206619,50
грн.; накладної №73 від 10.03.2011 поставлено
плазми непридатної для прямого
переливання 188,940 л. на загальну суму
56682,00 грн.; накладної №75 від 10.03.2011 р.
поставлено осади фракцій 3,0 кг на
загальну суму 360,00 грн.; накладної №257
від 20.10.2011 р. поставлено СЗП
(свіжозаморожена плазма) 102,57 л. на
загальну суму 35899, 50 грн. (том 1, а. с. 158-160).

Згідно з договором №17 від 25.01.2010 р.
Постачальник - ОКУ "ВОСПК"
зобов'язується на протязі 2010 року
поставити Товар у власність Покупця -
ТОВ "Бізкарта", який виготовляється, а
Покупець зобов'язується прийняти та
сплатити за вказаний товар на умовах
Договору. Предметом поставки є такий
Товар: препарати крові згідно з
номенклатурою та ціною, вказаними в
Додатку №1 (Додаткове погодження ціни
та кількості) до цього договору (том 1, а.
с. 161-164).

З додаткового погодження від 25 січня 2010
року вбачається, що покупцю має
постачатись плазма заморожена
(непридатна для переливання) 150,00 грн. за
1 кг та плазма заморожена (після
бакконтролю) 20,00 грн. за 1 кг, осадки 2+3
105,00 грн. за 1кг; додаткового погодження
від 10 лютого 2011 року - осадки 2+3 160,00 грн.
за 1 кг. (том 1, а. с. 165, 166).

Про підтвердження вказаних операцій
свідчать накладні №318 від 10.10.2011 р., №319
від 13.10.2011 р., №174 від 19.05.2011 р., №357 від
25.11.2011 р., №30 від 03.02.2011 р., №45 від 16.02.2011,
№108 від 31 березня 2011 р. (том 1, а. с. 167-171)
та платіжне доручення №387 від 28.04.2011 р.
(том 1, а. с. 172).

По вказаним операціям ПДВ не
нараховувався та не включався у
вартість реалізованої сировини.

Відповідно до п.п. 197.1.5 п. 197.1 ст. 197
Податкового кодексу України
звільняються від оподаткування
операції з постачання послуг з охорони
здоров'я закладами охорони здоров'я, що
мають ліцензію на постачання таких
послуг, а також постачання послуг
реабілітаційними установами для
інвалідів та дітей-інвалідів, що мають
ліцензію на постачання таких послуг
відповідно до законодавства.

П. 28 Переліку платних послуг, які можуть
надаватися в державних та комунальних
закладах охорони здоров'я, вищих
медичних навчальних закладах та
науково-дослідних установах,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 вересня 1996 р.
№1138, до послуг, що надаються згідно з
функціональними повноваженнями
державними і комунальними закладами
охорони здоров'я належить реалізація
компонентів та препаратів,
виготовлених з донорської крові.

У ОКУ "ВОСПК" наявна ліцензія на
переробку донорської крові та її
компонентів, виготовлення з них
препаратів серії АВ №333495, строк дії
якої з 13.04.2007 р. по 13.04.2012 р., та є ліцензія
на переробку донорської крові та її
компонентів, виготовлення з них
препаратів, крім діяльності банків
пуповидної крові, інших тканин і клітин
людини серії АВ № 611972, строк дії з 04.07.2012
р. (том 2, а. с. 20-21).

П.п. 197.1.5 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу
України визначено перелік послуг, які
не звільняються від оподаткування, до
якого послуги з реалізації донорської
крові та її компонентів не включено.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що послуги з
реалізації донорської крові та її
компонентів, які надавались позивачем,
звільнені від оподаткування податком
на додану вартість.

В частині п. 4 листа-вимоги відповідачем
зазначено, що в порушення вимог п. 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 17.12.2003 р. №1949 "Про перелік
лікарських засобів та виробів
медичного призначення, операції з
продажу яких звільняються від
обкладення податком на додану
вартість" (далі - Постанова № 1949), п. 1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 09.06.2011 р. № 785 "Про перелік
лікарських засобів та виробів
медичного призначення, операції з
продажу яких звільняються від
обкладення податком на додану вартість
(далі - Постанова № 785), п. 1 Постанови
Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 р.
№ 867 "Про перелік лікарських засобів та
виробів медичного призначення,
операції з продажу яких звільняються
від обкладення податком на додану
вартість" (далі - Постанова № 867)
завищено вартість виробів медичного
призначення на загальну суму 9956,67 грн.,
що призвело до матеріальної шкоди на
вказану суму.

Як встановлено Вінницьким окружним
адміністративним судом та
підтверджується матеріалами справи,
відповідно до договору № 2001б від 19.04.2011
р. ПМНВП "Скід" (продавець)
зобов'язується передавати у власність,
а ОКУ "ВОСПК" (покупець) приймати та
оплачувати вироби медичного
призначення протягом строку дії
договору (том 1, а. с. 174-175). В матеріалах
справи містяться специфікація до
договору № 200 від 19.04.2011 р., накладна №
1216 від 20.04.2013 п. та платіжне доручення
№387 від 28.04.2011 р. (том 1, а. с. 172, 173, 176),
згідно з якими було придбано корки
резинові Д-14,5 в кількості 5000 шт. на
загальну суму 6041,67 грн. (ПДВ 1200,00 грн.).

Відповідно до договору №61 від 10
березня 2011 р., укладеного між ОКУ "ВОСПК"
(Замовник) та ТОВ "БіоМедІнвест"
(Виконавець), здійснено закупівлю за
державні кошти лабораторних реактивів
(том 1, а. с. 179-181), що підтверджується
накладною №418 від 23.05.2011 р. (том 1, а. с. 178),
специфікацією (том 1, а. с. 182), оплата
здійснена в травні згідно з платіжним
дорученням № 470 від 27.05.2013 р. (том 1, а. с.
177).

Відповідно до договору №S2011/016Z від
14.06.2011 р. ПАТ "БіоМедСкло" постачає
пляшки 250 мл та 450 мл, піддони, а ОКУ
"ВОСПК" приймає та оплачує вказаний
товар (том 1, а. с. 187-190). Здійснення
постачання підтверджується платіжним
дорученням №569 від 29.06.2011 р., видатковою
накладною №2010135/E2 від 22.06.2011 р. (том 1, а.
с. 185-186).

Корки, кришки, ковпачки та інші
пристосування для герметизації для
лікарських засобів, крові, біологічних
рідин, реагенти діагностичні або
лабораторні на підкладках і
приготовлені, діагностичні або
лабораторні реагенти на підкладці або
без неї, бутлі, пляшки, фляги та
аналогічні вироби вмістом не більш як 2
літри (для лікарських засобів, крові,
біологічних рідин) внесені до Переліку
виробів медичного призначення,
операції з продажу яких звільняються
від обкладення податком на додану
вартість, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
грудня 2003 р. N 1949, (в редакції, чинній на
час виконання вказаних договорів).

Пунктом 1.1 договору про закупівлю
товару за державні кошти № 1 від 20.03.2012
р. постачальник - ТОВ "Кормей"
зобов'язується передати у власність
покупця - ОКУ "ВОСПК" товар,
передбачений цією угодою, а покупець
зобов'язується у встановленому угодою
порядку прийняти і оплатити повністю і
належним чином поставлений товар:
продукти хімічні різні технічного
призначення, реактиви композиційні
діагностичні категорія (відповідно до
ДКПП №822 від 30.12.1997 р.) ДК 24.66.4 (том 1, а. с.
205-208). До договору додається
специфікація №1 від 20.03.2012 р., в якій
зазначено товар, що постачається -
реагент Віо-Ksel Eco АПТТ. (том 1, а. с. 209).
Зазначений товар прийнято та оплачено,
що підтверджується видатковою
накладною №К0129/03 від 21.03.2012 р.,
платіжним дорученням №261 від 29.03.2012 р.
(том 1, а. с. 203-204).

Реагенти діагностичні або лабораторні
на підкладках і приготовлені (готові),
діагностичні або лабораторні реагенти
на підкладці або без неї внесені до
Переліку виробів медичного
призначення, операції з постачання
яких звільняються від оподаткування
податком на додану вартість (Додаток до
постанови Кабінету Міністрів України
від 8 серпня 2011 р. N867).

Таким чином, поставлені позивачу
товари згідно з чинним законодавством
України звільнені від сплати податку
на додану вартість.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про те,
що відповідачем не доведено, що
поставлені позивачу товари
класифікуються за відповідними кодами
УКТЗЕД, зазначеними у вказаних
постановах Кабінету Міністрів України.

Згідно з преамбулою Закону України "Про
Митний тариф України" (в редакції
станом на час виникнення спірних
правовідносин) Митний тариф України -
це систематизований згідно з
Українською класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності
перелік ставок ввізного мита, яке
справляється з товарів, що ввозяться на
митну територію України.

Товарною номенклатурою Митного тарифу
України є Українська класифікація
товарів зовнішньоекономічної
діяльності (УКТЗЕД), яка базується на
Гармонізованій системі опису та
кодування товарів.

Таким чином, класифікація товарів в
УКТЗЕД здійснюється з метою визначення
ставок ввізного мита та податку на
додану вартість при імпорті товарів на
митну територію України.

В даному випадку купівля-продаж
товарів медичного призначення
відбувались в межах митної території
України, а тому положення Митного
тарифу України щодо класифікації
товарів УКТЗЕД не підлягають
застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через
проведення державного фінансового
аудиту, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" орган
державного фінансового контролю
координує свою діяльність з органами
місцевого самоврядування та органами
виконавчої влади, фінансовими
органами, органами доходів і зборів,
іншими контролюючими органами,
органами прокуратури, внутрішніх
справ, служби безпеки.

Ч. 4 ст. 11 Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
проведення планових виїзних ревізій
здійснюється органами державного
фінансового контролю одночасно з
іншими органами виконавчої влади,
уповноваженими здійснювати контроль
за нарахуванням і сплатою податків та
зборів. Порядок координації проведення
планових виїзних перевірок органами
виконавчої влади, уповноваженими
здійснювати контроль за нарахуванням і
сплатою податків та зборів,
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Таким чином, відповідачу надано право
здійснювати фінансовий контроль за
використанням та збереженням
державних фінансових ресурсів.

В той же час, як встановлено судом,
підставою для висновку відповідача про
порушення порядку використання коштів
Державного бюджету стало завищення
вартості виробів медичного
призначення, придбаних позивачем,
внаслідок включення до їх вартості
податку на додану вартість по
операціям, які звільнені від
оподаткування. Тобто відповідачем по п.
3 та 4 листа-вимоги було встановлено
порушення позивачем податкового, а не
бюджетного законодавства.

П. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України
визначено, що Податковий кодекс
України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, а також в інших сферах, у тому
числі, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 19.1.1, 19.1.2 п. 19.1 ст. 19
Податкового кодексу України
контролюючі органи виконують такі
функції: здійснюють адміністрування
податків, зборів, платежів; контролюють
своєчасність подання платниками
податків та платниками єдиного внеску
передбаченої законом звітності
(декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів),
своєчасність, достовірність, повноту
нарахування та сплати податків, зборів,
платежів.

Згідно з п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу
України контролюючими органами є
органи доходів і зборів - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що контролюючими органами, які
мають право здійснювати контроль за
нарахуванням і внесенням податків до
бюджету є органи доходів і зборів, а
державна фінансова інспекція такими
повноваженнями не наділена.

Крім того, як було зазначено вище, зміст
вимоги відповідача повинен
узгоджуватися з приписами чинного
законодавства, що, зокрема, означає те,
що вимога повинна містити вичерпну
вказівку підконтрольному суб'єкту щодо
вчинення дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Згідно з п. 192.1 ст. 192 Податкового
кодексу України якщо після постачання
товарів/послуг здійснюється будь-яка
зміна суми компенсації їх вартості,
включаючи наступний за постачанням
перегляд цін, перерахунок у випадках
повернення товарів/послуг особі, яка їх
надала, або при поверненні
постачальником суми попередньої
оплати товарів/послуг, суми податкових
зобов'язань та податкового кредиту
постачальника та отримувача
підлягають відповідному коригуванню.

Відповідно до п. 18 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 року N 1379, у разі здійснення
коригування сум податкових зобов'язань
відповідно до статті 192 розділу V
Податкового кодексу України
постачальник товарів/послуг складає
розрахунок коригування кількісних і
вартісних показників до податкової
накладної (далі - розрахунок
коригування) за формою згідно з
додатком 2 до податкової накладної.

Дослідивши вимоги, пред'явлені
позивачу, колегія суддів дійшла
висновку, що вони прийняті з порушенням
вимог законодавства. Податковим
законодавством встановлено порядок
коригування кількісних і вартісних
показників податкової накладної.
Позивач в листі-вимозі вказує на
необхідність відображення
дебіторської заборгованості з
контрагентами, однак такий спосіб
усунення відображених в п. 3, 4 порушень
суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Крім того, відповідач зобов'язує
усунути порушення вимог законодавства
шляхом стягнення з винних осіб шкоду
відповідно до статей 130-136 КЗпП України.

Частиною 1 статті 132 КЗпП України
встановлено, що за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків,
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.

Статті 133, 134 КЗпП України передбачають
випадки повної та неповної
відповідальності.

Між тим, в п. 3, 4 листа-вимоги державна
фінансова інспекція у Вінницькій
області вказує на необхідність
відшкодування повної матеріальної
відповідальності з винних осіб в
порядку статей 130-136 КЗпП України, при
цьому не з'ясувавши, чи є можливим
стягнення повної суми шкоди. Крім того,
у вимозі відповідач не вказує винних
осіб.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані пункти вимоги не
узгоджується з приписами
законодавства України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної
фінансової інспекції у Вінницькій
області залишити без задоволення, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
26 лютого 2014 року .

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Полотнянко Ю.П.