Справа № 804/2788/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
06 березня 2014 р. Справа № 804/2788/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава
Вікторовича при секретаріЛісна А.М.
за участю: представника позивача
представника відповідача ОСОБА_3
Свистун П.О. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_5 до Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції про
визнання неправомірними дій та
Позивач звернувся з позовом до суду, у
- визнати неправомірними дії
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції щодо
початку примусового виконання за
постановою ВП № 41752061 від 28.01.2014 року та
щодо винесення постанови про стягнення
виконавчого збору ВП № 37089562 від 08.04.2013
- визнати протиправними та скасувати
постанови головного державного
виконавця Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Криворізького міського управління
юстиції Свистуна П.О. від 28.01.2014 року про
відкриття виконавчого провадження та
від 08.04.2013 року про стягнення з боржника
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач звертався до відповідача із
заявою про надання додаткового строку
для добровільного виконання судового
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу. В подальшому
стягувач подав заяву про повернення
виконавчого документу без виконання.
Позивач зазначає, що жодних заходів
спрямованих на примусове виконання
виконавчого документу державний
виконавець не вчиняв, однак виніс
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору від 08.04.2013 року та
відкрив виконавче провадження
стосовно виконання вказаної постанови
28.01.2014 року. На думку позивача,
виконавчий збір стягується постановою
державного виконавця з боржника, якщо
останній не виконав рішення
добровільно в установлений для цього
строк і воно були виконано примусово.
Позивач зазначає, що об'єктивно був
позбавлений можливості виконаними
рішення суду у встановлений державним
виконавцем строк - провести публічні
торги із реалізації предмету іпотеки.
Також позивач зазначає, що добровільно
виконав рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу, а саме:
25.12.2013 року між позивачем та стягувачем
у виконавчому провадженні підписано
договір про задоволення вимог
іпотекодавця.

Ухвалою суду від 19.02.2014 року відкрито
провадження у справі.

Позивач у судовому засіданні підтримав
заявлені позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог, вказуючи на те, що
оскаржувані дії та рішення прийнято
ним на підставі, в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України. Відповідач
зазначає, що на виконанні у відділі ДВС
знаходився виконавчий документ -
виконавчий лист Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу. Позивач
був належним чином повідомлений про
відкриття виконавчого провадження, що
підтверджується повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Відповідач зазначає, що у зв'язку з
несвоєчасним отриманням позивачем
постанови про відкриття виконавчого
провадження, відповідачем винесено
постанову про відкладення виконавчого
провадження на строк до 05.04.2013 року. У
зв'язку з невиконанням позивачем у
строк встановлений державним
виконавцем виконавчого документу,
останнім винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого
збору. Відповідач зазначає, що з 06.04.2013
року, тобто після закінчення строку для
добровільного виконання виконавчого
документу, державним виконавцем
вчинялись дії спрямовані на примусове
виконання виконавчого документу, а
саме: направлялись запити до державних
органів, проведено опис нерухомого
майна позивача, на яке необхідно було
звернути стягнення, направлення листів
стягувачу стосовно авансування витрат
на проведення виконавчих дій.
Відповідач зазначає, що постанова про
стягнення виконавчого збору є
виконавчим документом, який був
оформлений згідно статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження», а
тому у відповідача були наявні
підстави для відкриття виконавчого
провадження з приводу примусового
виконання даного виконавчого
документу.

Суд дослідивши матеріали справи
встановив наступне.

18.03.2013 року до відповідача надійшла
заява стягувача про примусове
виконання виконавчого листа
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 04.04.2012 року № 2-52/2011 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- нежитлове приміщення вбудоване в
підвал та перший поверх
чотирьохповерхового житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_5, шляхом
проведення публічних торгів,
встановивши початкову ціну реалізації
в сумі 1 991 518,00 грн.

18.03.2013 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження ВП №
37089562 з приводу примусового виконання
виконавчого листа Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від
04.04.2012 року № 2-52/2011 та надано позивачу
строк для добровільного виконання
виконавчого документу до 25.03.2013 року.

Вказану постанову позивач отримав
29.03.2013 року, що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке знаходиться у
матеріалах справи.

01.04.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкладення
проведення виконавчих дій до 05.04.2013
року, у зв'язку з несвоєчасним
отриманням позивачем постанови про
відкриття виконавчого провадження від
18.03.2013 року.

05.04.2013 року до відповідача надійшла
заява позивача про надання додаткового
строку для добровільного виконання
судового рішення.

08.04.2013 року державний виконавець виніс
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 199 151,80 грн.

З 08.04.2013 року державний виконавець
здійснював направлення запитів до
органів державної влади стосовно
зареєстрованого за позивачем на праві
власності рухомого та нерухомого
майна, здійснення позивачем
господарської діяльності, отримання
пенсій, допомоги тощо.

15.07.2013 року державним виконавцем
складено акт опису й арешту майна.

20.01.2014 року від стягувача надійшла
заява про повернення виконавчого
документу без виконання.

27.01.2014 року державний виконавець виніс
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві.

28.01.2014 року державним виконавцем
винесено постанову ВП № 41752061 про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання постанови від
08.04.2013 року стягнення виконавчого
збору.

У матеріалах виконавчого провадження
ВП № 41752061 відсутні докази направлення
та отримання позивачем постанови ВП №
41752061 про відкриття виконавчого
провадження від 28.01.2014 року. Про те у
позовній заяві позивач зазначає, про
отримання вказаної постанови 06.02.2014
року.

11.02.2014 року державним виконавцем
винесено постанову ВП № 41752061 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження.

Стосовно позовної вимоги - визнати
протиправною та скасувати постанову
про стягнення з божника виконавчого
збору від 08.04.2013 року ВП № 37089562, то суд
зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець у 3-денний строк з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 30 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії по виконанню рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а по виконанню рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк.

При цьому, частиною 1 статті 35 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що за наявності обставин,
що перешкоджають провадженню
виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладення
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Відповідно до ч. 1 статті 27 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Приписами частини 3 статті 27 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що у разі отримання
документального підтвердження про
повне виконання рішення боржником до
початку його примусового виконання
державний виконавець закінчує
виконавче провадження в порядку,
встановленому цим Законом. Виконавчий
збір та витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, у такому разі з
боржника не стягуються.

Із системного аналізу вказаних норм
слідує, що невиконання боржником
рішення у встановлений для
самостійного його виконання строк не є
безумовною підставою для стягнення з
останнього виконавчого збору.

Зазначеними положеннями Закону
України "Про виконавче провадження"
стягнення з боржника виконавчого збору
поставлено в залежність від того, чи
виконано рішення боржником та надано
про це документальне підтвердження
державному виконавцю, хоч би і після
закінчення строку, встановленого для
добровільного виконання рішення, але
саме до початку його примусового
виконання державним виконавцем.

Суд зазначає, що позивач у строк
встановлений державним виконавцем для
добровільного виконання виконавчого
документу з урахуванням постанови про
відкладення проведення виконавчих дій
не виконав вимоги виконавчого
документу.

Судом встановлено, що позивач фактично
виконав вимоги виконавчого документу
лише 25.12.2013 року, коди підписав із
стягувачем договір про задоволення
вимог іпотекодавця.

Таким чином, враховуючи те, що позивач
був належним чином повідомлений про
відкриття виконавчого провадження, а
також те, що державним виконавцем
фактично вчинялися дії спрямовані на
примусове виконання виконавчого
документа, а саме: направлялися запити
до державних органів, проводився опис й
арешт майна позивача, то останній
правомірно виніс постанову про
стягнення з позивача виконавчого
збору.

Судом також встановлено, що виконавчий
документ - виконавчий лист
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 04.04.2012 року № 2-52/2011
носить майновий характер, оскільки
звернуто стягнення на нерухоме майно
позивача для погашення заборгованості
у розмірі 1 991 518,00 грн.

Таким чином, розмір виконавчого збору
становить 10 відсотків суми, що підлягає
стягненню, або вартості майна боржника,
тобто 199 151,80 грн., яка і вказана у
постанові про стягнення з позивача
виконавчого збору від 08.04.2013 року. ВП №
41752061.

Одночасно суд відхиляє твердження
позивача та посилання на п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження», у
відповідності до яких державний
виконавець вправі стягувати
виконавчий збір лише у випадку
фактичного виконання виконавчого
документу, оскільки вказані положення
містилась у попередній редакції Закону
України «Про виконавче провадження» до
внесення змін згідно Закону України
від 04.11.2010 року № 2677-VI.

Також судом відхиляються доводи
позивача про те, що у встановлений
державним виконавцем строк неможливо
виконати вимоги виконавчого документу,
оскільки строк для добровільного
виконання виконавчого документу чітко
встановлено у Законі України «Про
виконавче провадження», який дорівняє 7
дням з моменту винесення постанови (у
разі виконання рішення про примусове
виселення боржника - до 15 днів). Суд
зазначає, що позивач не був позбавлений
можливості звернутися до суду, який
видав виконавчий документ із заявою
про відстрочення або розстрочення
виконання судового рішення, у зв'язку з
неможливістю його фактичного
виконання у встановлений державним
виконавцем строк.

На підставі викладеного суд не
знаходить правових підстав для
задоволення даної позовної вимоги.

Стосовно позовної вимоги - визнати
протиправними та скасувати постанову
від 28.01.2014 року про відкриття
виконавчого провадження, то суд
зазначає наступне.

Постанова про стягнення з боржника
виконавчого збору віл 08.04.2013 року є
виконавчим документом у відповідності
до п.7 ч.2 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження», а тому повинна
відповідати вимогами статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст. 18 вказаного вище
закону України у виконавчому документі
зазначаються: 1) назва і дата видачі
документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків,
крім випадку ухвалення постанови про
накладення на особу адміністративного
стягнення за неповагу до суду) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо; 4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.
Виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.
Скріплення виконавчого документа
гербовою печаткою є обов'язковим у
разі, якщо орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.
Законом можуть бути встановлені також
інші додаткові вимоги до виконавчих
документів.

Аналогічні положення містяться також у
п.п. д) п.1.5.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень, яка
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Судом встановлено, що у постанові про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 08.04.2013 року відсутні такі
обов'язкові реквізити виконавчого
документу, як дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням та строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Згідно п.6 ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону

За вказаних обставин, у відповідача
були відсутні правові підстави для
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження від 28.01.2014
року ВП № 41752061, а тому остання є
протиправною та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог - визнати
неправомірними дії Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Криворізького міського управління
юстиції щодо початку примусового
виконання за постановою ВП № 41752061 від
28.01.2014 року та щодо винесення постанови
про стягнення виконавчого збору ВП №
37089562 від 08.04.2013 року, то суд зазначає
наступне.

Звертаючись до адміністративного суду
з вимогами про визнання протиправними
дій державного виконавця, позивач
скористався гарантованим Конституцією
України правом на звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6
Кодексу адміністративного суду
України, в якій зазначено, що кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.2 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність
у будь-якому випадку повинні бути
такими, які породжують, змінюють або
припиняють права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Також вказаним вище законом України
передбачено, що державний виконавець
вчиняє дій з приводу примусового
виконання виконавчого документу та
виносить постанови про відкриття
виконавчого провадження та стягнення
виконаконавчого збору з боржника.

Згідно чинного законодавства вчинення
державним виконавцем дій по винесенню
постанов про відкриття виконавчого
провадження та вчинення дій щодо
примусового виконання виконавчого
документу прямо передбачено у
повноваженнях державного виконавця.
Тобто, вказані дії державного
виконавця є частиною процесу
реалізації державним виконавцем своїх
повноважень, наданих йому чинним
законодавством. Результатом
реалізації цих повноважень є винесення
у відповідній формі рішення, яке
породжує юридичні наслідки для
позивача, а саме: постанов про
стягнення виконавчого збору, про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження тощо, у випадках,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження».

Отже, виключно результат реалізації
повноваження державного виконавця (а
саме - рішення органу), а не процес
реалізації його повноважень (як то, дії
по винесенню постанов) може бути
об'єктом судового оскарження. А
дотримання державним виконавцем вимог
актів законодавства щодо порядку
здійснення виконавчого провадження
входить до предмету доказування при
розгляді спору про правомірність
рішення, прийнятого державним
виконавцем під час здійснення
виконавчого провадження.

На підставі викладеного суд відмовляє
у задоволенні вказаних позовних вимог
позивача, оскільки оскаржувані дії
державного виконавця не є діями
суб'єкта владних повноважень у
розумінні п1.ч.2 ст. 17 КАС України.

Згідно ч.2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Судом встановлено, що відповідач почав
вчиняти дії спрямовані на примусове
виконання виконавчого документу -
постанови про стягення з божника
виконавчого збору від 08.04.2013 року ВП №
37089562, а саме: виніс постанову від 11.02.2014
року ВП № 41752061 про арешт майна боржника
та оголошення заборони його відчуження
в межах суми 199 151,80 грн.

Враховуючи те, що судом встановлено
протиправність постанови відповідача
від 28.01.2014 року ВП № 41752061 про відкриття
виконавчого провадження, то суд вважає
за необхідне вийти за межі заявлених
позовних вимог та визнати протиправною
і скасувати постанову від 11.02.2014 року ВП
№ 41752061 про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження,
оскільки це є необхідним для повного
захисту прав та інтересів позивача, про
захист яких він просить.

Одночасно суд зазначає, що позивачем не
пропущено строк звернення до суду із
адміністративним позовом з наступних
причин.

У відповідності до частини 2 статті 181
КАС України позовну заяву може бути
подано до суду: у десятиденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав,
свобод чи інтересів; у триденний строк
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав,
свобод чи інтересів, у разі оскарження
постанови про відкладення провадження
виконавчих дій.

Таким чином, КАС України пов'язує
початок перебігу строку з моментом
коли позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення його прав,
свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що позивач є боржником у
виконавчому провадженні, предметом
позову є визнання протиправними та
скасування постанов про стягнення
виконавчого збору та відкриття
виконавчого провадження з приводу
примусового виконання постанови про
стягнення виконавчого збору та
відповідних дії державного виконавця,
а тому позивач міг довідатися про
існування вказаних вище постанов лише
у разі їх отримання або ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження.

Оскільки виконавчого провадження не
містять відомостей про отримання
позивачем оскаржуваних постанов, а
також інформації про ознайомлення
останнім з матеріалами виконавчого
провадження, враховуючи те, що позивач
довідався про існування постанови про
відкриття виконавчого провадження з
приводу примусового виконання
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору лише 06.02.2014 року, то
останній станом на день звернення з
позовом до суду не пропустив строк
встановлений ч.2 ст. 181 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України у
разі якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суму судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Судом встановлено, що позовні вимоги
позивача одночасно є майновими та
немайновими і останній повинен
сплатити за них судовий збір у розмірі
73,08 грн. - за немайнові вимоги та 3983,03
грн. - на майнову вимогу.

Фактично позивач сплачено судовий збір
у розмірі 544,16 грн.

Розмір судового збору, який повинен
доплатити позивач становить: 3511,95 грн.

4056,11 грн. (загальна сума судового збору,
яку повинен сплатити позивач) - 544,16 грн.
(фактично сплачена сума судового
збору).

Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
постанови головного державного
виконавця Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Криворізького міського управління
юстиції Свистуна П.О. про відкриття
виконавчого провадження від 28.01.2014 року
ВП № 41752061 та про арешт майна боржника
та оголошення заборони його відчуження
від 11.02.2014 року ВП № 41752061.

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 3511,95 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
06 березня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 06.03.2014
року Суддя З оригіналом згідно
Помічник суддіС.В. Златін С.В. Златін
Р.Ю. Ричка