Справа № 202/423/14-а
Суддя: Колесніченко О. В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/423/14-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Голобородько О.М.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1- ОСОБА_2, представника
відповідача Лєнкової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про визнання
бездіяльності незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ОСОБА_1 через свого
представника за довіреністю ОСОБА_2,
звернулася до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що є
громадянкою України і до виїзду на
постійне місце проживання до Ізраїлю
мала 33 роки трудового стажу в Україні, у
зв'язку з чим після досягнення
пенсійного віку через свого
представника за довіреністю 04 грудня
2013 року звернулася за призначенням
пенсії у відповідності зі ст. 44 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Порядком надання і
оформлення документів для призначення
(перерахунок) пенсій, проте відповідач
відмовив у призначенні пенсії з
мотивів неподання заяви про
призначення пенсії особисто за місцем
свого проживання, неподання документів
на підтвердження постійного
проживання на території України, що
суперечить нормам Конституції України,
рішенню Конституційного суду України
від 07 жовтня 2009 року, яким визнано
неконституційним положення п. 2 ч. 1 ст.49
та другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» щодо не
призначення (припинення) виплат з
мотивів проживання в іншій державі
громадян України, тому позивач через
свого представника, просила суд
визнати протиправною бездіяльність
відповідача у призначенні позивачу
пенсії за віком; зобов'язати УПФ
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська призначити,
виплачувати, перераховувати,
індексувати пенсію за віком та інші
пенсійні надбавки, на підставах,
визначених пенсійним законодавством
як непрацюючому громадянину на
вказаний у заяві про призначення
пенсії розрахунковий рахунок з 04
лютого 2013 року; допустити негайне
виконання постанови суду в повному
обсязі шляхом стягнення з відповідача
усієї суми боргу з 04 березня 2013 року.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 надала пояснення
аналогічні змісту позовних вимог,
додавши також, що для призначення
пенсії подані усі документи, належним
чином оформлені, та незалежно від того,
що у відповідача є сумніви щодо
підтвердження деяких періодів роботи,
у будь-кому випадку, у ОСОБА_1 є
достатній стаж роботи в 15 років для
призначення пенсії, тому просила позов
задовольнити і зобов'язати відповідача
виплатити усю суму пенсії.

Представник відповідача УПФ України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська позов не визнала в
повному обсязі, надала суду письмові
заперечення, в яких зазначила про
визнання рішенням Конституційного
Суду України від 09 жовтня 2009 року
неконституційним лише положення п.2 ч.1
ст. 49, другого речення ст.51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», проте
положення ст.47 цього Закону, відповідно
до яких виплата пенсії здійснюється за
місцем фактичного проживання
пенсіонера в межах України,
неконституційними не визнані, у
відповідність до Конституції
положення цього Закону щодо виплати
пенсії громадянам, що постійно
проживають за межами України не
приведені, тому вважає відмову
рішенням від 07 лютого 2014 року позивачу
у призначенні пенсії за віком
правомірною. Крім того, зазначила, що
для призначення пенсії позивачем
представлений дублікат трудової
книжки, що оформлений з істотними
порушеннями Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
проте уточнюючі довідки, що
підтверджують періоди роботи, занесені
до дублікату трудової книжки для
підтвердження трудового стажу
позивачем не надані, загальний
трудовий стаж для обчислення пенсії не
визначений і пенсійним фондом не
перевірявся, що першочергово належить
до компетенції УПФ, а не суду, тому
призначити і виплатити пенсію без
перевірки вказаних відомостей,
представлення позивачем відповідних
документів неможливо, у зв'язку з чим
позовні вимоги про зобов'язання
призначити пенсію в судовому порядку є
безпідставними.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
наявні докази, перевіривши доводи
позовної заяви в межах заявлених вимог,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, що
підтверджується паспортом для виїзду
за кордон №НОМЕР_1 від 09 листопад 1998
року терміном дії до 09 листопада 2018
року (а.с.9) та з листопада 1998 року
постійно мешкає на території держави
Ізраїль, про що до матеріалів справи
долучене свідоцтво Консульства
України в м. Хайфа Держави Ізраїль від 11
вересня 2013 року (а.с.10).

Зважаючи на те, що позивач є особою
ІНФОРМАЦІЯ_1, то досягла пенсійного
віку, у зв'язку з чим 04 грудня 2013 року
через представника звернулась до
управління ПФУ в Індустріальному
районі м. Дніпропетровська з заявою про
призначення їй пенсії за віком з 03
грудня 2013 року за трудовим стажем, яку
просила нараховувати на вказаний
банківський рахунок, надала
нотаріально посвідчену копію паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон, довідку про місце проживання в
Україні в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська до виїзду на постійне
місце проживання за кордон, свідоцтво
Посольства України про місце
проживання в державі Ізраїль, копію
довідки про заробітну плату, копію
диплому та свідоцтва про розірвання
шлюбу шлюб, дублікат трудової книжки,
нотаріально посвідчену копію
довіреності представника.

Разом з тим, рішенням УПФ України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська №196 від 07 лютого 2013
року ОСОБА_1 у призначенні пенсії за
віком відповідно до ст.ст. 26, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
відмовлено з посиланням на вимоги п.1,
пп. «г» п.7, п.29 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій, затвердженого
постановою правління ПФУ від 25
листопада 2005 року №22-1, у зв'язку з тим,
що заявником не надано документів, що
підтверджують постійне місце
проживання (реєстрації) в межах
України.

Крім того, з листа-відповіді
відповідача від 07 лютого 2014 року
№1147/05/40 вбачається, що позивачем для
призначення пенсії представлений
дублікат трудової книжки, проте
довідки, які підтверджують періоди
роботи, занесені до дублікату трудової
книжки для підтвердження трудового
стажу згідно з вимогами Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників позивачем не надано, що
унеможливлює визначення у
передбачений законом спосіб періоду
для обчислення пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» заява про
призначення (перерахунок) пенсії або
про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що документи
про призначення (перерахунок) пенсії
розглядає територіальний орган
Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з
дня їх надходження приймає рішення про
призначення (перерахунок) або про
відмову в призначенні (перерахунку)
пенсії.

Положенням про Пенсійний фонд України,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 24 жовтня 2007 року
№1261 передбачено, що Пенсійний фонд
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку головні
управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, м. Києві та
Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Положенням про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у містах, затвердженим
Постановою правління Пенсійного фонду
України за №8-2 від 30.04.2002 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 21 травня 2002 року за
№442/6730, обов'язок призначати,
виплачувати пенсію покладено саме на
територіальні управління Пенсійного
фонду України.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 25листопада 2005 №22-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846,
заява про призначення пенсії
непрацюючим громадянам і членам їх
сімей подається заявником особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Відповідно до пп. «г» п.7, п.29 вказаного
Порядку до заяви про призначення
пенсії за віком додаються документи, що
засвідчують місце проживання
(реєстрації) особи, за які приймаються:
паспорт або довідка уповноважених
органів з місця проживання
(реєстрації), у тому числі органів
місцевого самоврядування. Іноземні
громадяни та особи без громадянства
подають також копію посвідки на
постійне проживання (реєстрації).

Згідно зі ст.51 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Разом з тим, положення п. 2 ч.1 ст. 49,
другого речення ст. 51 Закону щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання
(перебування) за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір,
суперечать приписам Конституції
України стосовно утвердження і
забезпечення прав і свобод людини,
неприпустимості обмеження
конституційних прав і свобод, рівності
конституційних прав громадян
незалежно від місця проживання,
гарантування піклування та захисту
громадянам України, які перебувають за
її межами, права на соціальний захист у
старості (стаття 3, частини перша, друга
статті 24, частина третя статті 25,
частина перша статті 46, частина перша
статті 64 Основного Закону України), що
встановлено Конституційним Судом
України у рішенні від 07 жовтня 2009 року
№25-рн/2009, у зв'язку з чим з моменту
ухвалення цього рішення така лише
обставина як проживання громадянина
України в іншій державі не може бути
єдиною підставою для відмови у
призначенні пенсії.

Таким чином, посилання відповідача на
положення Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 25листопада 2005 №22-1 є
безпідставним, оскільки закон має вищу
юридичну силу ніж дана постанова ПФУ.

Так само суд не приймає до уваги
посилання представника відповідача, як
на підставу відмови у призначені
пенсії на неподання позивачем паспорта
громадянина України, оскільки такий
документ з визначеним громадянством
України ОСОБА_1 пред'явлений - паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон №НОМЕР_1 дійсний до 09 листопада
2018 року.

Одночасно, відповідно до п.30 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
документи, необхідні для призначення
пенсії, можуть бути подані як в
оригіналах, так і копіях, засвідчених у
нотаріальному порядку або
адміністрацією підприємства, установи,
організації, що подає документи
заявника для призначення пенсії, чи
органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну
плату подаються тільки в оригіналах. У
разі, якщо підтвердженням страхового
стажу є трудова книжка, подається копія
з неї, засвідчена адміністрацією
підприємства, установи, організації за
місцем останньої роботи або органом, що
призначає пенсію.

Згідно п. 5 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» днем звернення за пенсією
вважається день приймання органом, що
призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший. Якщо заява пересилається поштою
(крім випадків призначення (поновлення)
пенсій), днем звернення за пенсією
вважається дата, що зазначена на
поштовому штемпелі місця відправлення
заяви.

У разі, якщо до заяви про призначення,
відновлення пенсії додані не всі
необхідні документи, орган, що
призначає пенсію, письмово повідомляє
заявника про те, які документи
необхідно подати додатково, про що в
заяві про призначення пенсії робиться
відповідний запис. Якщо вони будуть
подані не пізніше трьох місяців із дня
повідомлення про необхідність подання
додаткових документів, то днем
звернення за пенсією вважається день
приймання заяви про призначення пенсії
або дата, зазначена на поштовому
штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо документи, які необхідно подати
додатково, протягом трьох місяців не
подані, пенсія призначається,
відновлюється за наявними документами.
У подальшому при надходженні
додаткових документів пенсія
перераховується зі строків,
передбачених пунктом четвертим статті
45 Закону.

Як встановлено судом, позивачем
поданий відповідачу дублікат трудової
книжки з записами, достовірність яких
УПФ України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська поставлена під
сумнів у зв'язку з оформленням
дублікату з порушеннями вимог
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, проте
довідок, які підтверджують періоди
роботи для підтвердження періоду
трудового стажу з якого буде
обчислюватися пенсія позивачем не
надано, ці питання не були предметом
розгляду та перевірки УПФ, між тим ст. 19
Конституції України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, тому, враховуючи, що
вказані істотні обставини не були
предметом розгляду УПФ України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська, як уповноваженого
органу з питань призначення пенсії,
вирішення в судовому порядку питання
про призначення пенсії в цілому, а не
лише питання незаконності рішення УПФ
№196 від 07 лютого 2014 року та вказаних у
ньому підстав відмови, є передчасним,
оскільки суд діє в межах своїх
повноважень, не підмінюючи ПФУ та не
перебираючи на себе повноваження
фонду.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд
розглядає справи не інакше як за
позовною заявою та в межах заявлених
вимог, однак не позбавлений можливості
вийти за межі позовних вимог в разі,
якщо це необхідно для повного захисту
прав, свобод та інтересів сторін,
відтак, суд, з метою повного захисту
прав позивача вважає за необхідне
визнати незаконним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська №190 від 07 лютого 2014
року про відмову у призначенні пенсії
за віком ОСОБА_1 з підстав ненадання
документів підтверджуючих її постійне
місце проживання (реєстрації) в межах
України, оскільки саме вказане рішення
є предметом оскарження у даному позові
та саме цим рішенням з вказаних у ньому
підстав відмовлено позивачу у
призначенні пенсії, що перешкоджає
реалізації права на пенсійне
забезпечення, а решта є питань, які
належать до компетенції фонду та які
належить перевіряти та встановлювати
при призначенні пенсії за віком,
предметом розгляду відповідача не були
і підлягають з'ясуванню, у зв'язку з чим
решта позовних вимог задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.94 КАС України судові
витрати підлягають віднесенню на
рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 6-14, 17, 19, 159-163, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська про визнання
бездіяльності незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати відмову Управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська в призначенні
ОСОБА_1 пенсії за віком з підстав
ненадання документів підтверджуючих
її постійне місце проживання
(реєстрації) в межах України
протиправною.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська №190 від 07 лютого 2014
року про відмову у призначенні пенсії
за віком ОСОБА_1 з підстав ненадання
документів підтверджуючих її постійне
місце проживання (реєстрації) в межах
України.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
через Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська заінтересованими
особами, а так само прокурором,
апеляційної скарги з одночасним
надсиланням її копії безпосередньо до
суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів, починаючи з наступного за
днем вручення її копії.

Суддя
О.В. Колесніченко