Справа № 1309/9165/12,2а-1309/756/12
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 р.
Справа № 876/6088/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Луки Х.М.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Созанського М.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова на
постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 21 лютого 2013 року у справі
№1309/9165/12 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова про
зобов'язання здійснити підвищення до
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова (далі -
УПФУ в Залізничному районі м. Львова)
встановити до його пенсії з 01 січня 2012
року підвищення як реабілітованому
громадянину у розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до пункту
«г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 21 лютого 2013 року
позов задоволено: зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова
здійснити нарахування та виплату
позивачу підвищення до пенсії
відповідно до пункту «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» в
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 30 квітня 2012
року, з урахуванням фактично отриманих
сум підвищення.

Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова
постанову суду першої інстанції
оскаржило, подало апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити
повністю.

В обгрунтування апеляційної карги
вказує те, що ними належним чином і
відповідно до вимог законодавства
України виконало свій обов'язок перед
позивачем з виплати йому підвищення до
пенсії у розмірі 43,52 грн. Просить
врахувати, що встановлений ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій. Вважає, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
не були взяті до уваги положення
бюджетного законодавства України, а
також видаткові можливості основного
фінансового документу держави і
Пенсійного фонду України.

В судовому засіданні позивач надав
пояснення та заперечив проти доводів
апеляційної скарги, а представник
відповідача підтримав їх.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває
на обліку в Управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі м.
Львова та отримує підвищення до пенсії
у розмірі 43,52 грн. відповідно до
підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008 року № 654
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» як особа, що є
членом сім'ї репресованої і згодом
реабілітованої та яку було примусово
переселено.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із того,
що він отримує підвищення до пенсії, як
примусово переселений член сім'ї
реабілітованих, проте менше розміру
встановленого пунктом «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
саме у розмірі 43,52 грн. Оскільки
постанова Кабінету Міністрів України
№ 654 від 16.04.2008 року є підзаконним
нормативно-правовим актом, то слід
керуватися саме згаданим Законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до пункту «г» статті 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» призначені пенсії
підвищуються громадянам, - які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії - на 50 процентів, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 6 Розділу XV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» до прийняття
відповідного Закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

УПФУ в Залізничному районі м. Львова не
здійснювало виплати у зв'язку з
підвищенням до пенсії позивачу, що
передбачено Законом України «Про
пенсійне забезпечення».

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про пенсійне забезпечення» має вищу
юридичну силу в порівнянні з
постановою Кабінету Міністрів України
№ 654 від 16.07.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Тому, положення ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не є перешкодою
для застосування величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо зобов'язання
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
відповідно до пункту «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» в
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 30 квітня 2012
року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова -
залишити без задоволення, а постанову
Залізничного районного суду м. Львова
від 21 лютого 2013 року у справі №1309/9165/12-
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич