Справа № 815/944/14
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/944/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк
Г.П

суддів:
Білостоцького О.В.

Соколенко О.М.

за участю секретаря: Грабової Я.О.

позивач: ОСОБА_2 - за
довіреністю

відповідачі: не
з'явились

третя особа: не з'явилась

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Одеського
окружного адміністративного суду
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрієвича, Державного
реєстратора Реєстраційної служби
Татарбунарського районного управління
юстиції Одеської області Сєда Тетяни
Михайлівни, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимога на
предмет спору на стороні відповідача
товариства з обмеженою
відповідальністю «Татарбунарська
вовняна компанія» про визнання
недійсним та скасування рішення № 7340071
від 29.10.2013 року; скасування запису в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про державну реєстрацію
розділу № 50 та запису про право
власності в цьому розділі № 3231274,-

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 26 лютого 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрієвича, Державного
реєстратора Реєстраційної служби
Татарбунарського районного управління
юстиції Одеської області Сєда Тетяни
Михайлівни, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимога на
предмет спору на стороні відповідача
товариства з обмеженою
відповідальністю «Татарбунарська
вовняна компанія», в якому позивач
просив визнати недійсним та скасувати
рішення № 7340071 від 29.10.2013 року
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрієвича про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (із
відкриттям розділу) нерухомого майна у
вигляді 848/1000 частки комплексу, сукняна
фабрика, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 за товариством з
обмеженою відповідальністю
«Татарбунарська вовняна компанія» у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно; скасувати запис в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про державну реєстрацію
розділу № 50 та запис про право
власності в цьому розділі № 3231274.

В обґрунтування позову
зазначено, що оскаржуване рішення, яким
за товариством з обмеженою
відповідальністю «Татарбунарська
вовняна компанія» зареєстровано
речове право на нерухоме майно у
вигляді 848/1000 частки комплексу, сукняна
фабрика за адресою: АДРЕСА_1 у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно є незаконним та
підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначив, що реєстрація
нерухомого майна була здійснена
29.10.2013 року шляхом відкриття розділу
під номером: 50, що підтверджується
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності №12214258 від 05.11.2013 року, в
той час, як вже існувала реєстрація
зазначеного комплексу у новому реєстрі
(розділ за № 50), що
підтверджується інформацією з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно №8410826 від 23.08.2013 року.

Таким чином, позивач вважає, що
державний реєстратор повинен був лише
внести запис про право власності, а не
відкривати новий розділ, оскільки під
час існування двох розділів на один і
той самий нерухомий об'єкт
унеможливлюється ідентифікація такого
нерухомого майна та позбавляє
можливості внесення будь-яких інших
записів в розділ, що є грубим
порушенням норм законів, які регулюють
порядок проведення державної
реєстрації та впливає на право
позивача, як власника 39/1000 частки
усього комплексу, знати про номер
розділу, в якому зареєстрований увесь
комплекс, сукняна фабрика та провести
реєстрацію в цьому розділі свого права
власності як співвласника.

У судовому засіданні представник
позивача, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві, підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Відповідач - Державний реєстратор
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволін
Михайло Юрієвич до судового засідання
не з'явився, повідомлений належним
чином та завчасно.

Відповідач - Державний реєстратор
Реєстраційної служби Татарбунарського
районного управління юстиції Одеської
області Сєда Тетяна Михайлівна до
судового засідання не з'явився,
повідомлений належним чином та
завчасно. До суду надійшла заява, в якій
відповідач проти задоволення позовних
вимог не заперечував та просив
розглядати справу без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - товариство з обмеженою
відповідальністю «Татарбунарська
вовняна компанія» до судового
засідання не з'явилась, повідомлена
належним чином та завчасно. До суду
26.02.2014 року (вхід. № 4652/14) від
представника надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, проте
доказів в підтвердження поважності
причин неявки до суду не надано.

Заслухавши представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані учасниками судового
процесу докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

11.09.2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Татарбунарська
вовняна компанія» подало Державному
реєстратору Реєстраційної служби
Татарбунарського районного управління
юстиції Одеської області Сєда Т. М.
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень об'єкта нерухомого майна у
вигляді 848/1000 частки комплексу, сукняна
фабрика за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно картки прийому заяви №5801855,
заява зареєстрована у базі даних про
реєстрацію заяв і запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
11.09.2013р. за реєстраційним номером 2904205.

29.10.2013 року Державним реєстратором прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Сіволіним Михайлом Юрієвичем прийнято
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень №7340071 від 29.10.2013 року,
відповідно до якого проведено
державну реєстрацію права власності,
форма власності: приватна, спільна
часткова на комплекс сукняна фабрика,
що розташований: АДРЕСА_1 за суб'єктом:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Татарбунарська
вовняна компанія» та відкрито розділ у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та реєстраційну справу
на об'єкт нерухомого майна.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від
05.11.2013р., на підставі рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (з відкриттям розділу) від
29.10.2013 року відкрито розділ 50.

Оцінюючи правомірність прийняття
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень №7340071 від 29.10.2013 року,
суд керувався критеріями, закріпленими
у частині 3 статті 2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури, які
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта. Відповідно до частини 3 ст.2
КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином суд з'ясовує, чи
використане повноваження, надане
суб'єкту владних повноважень, з
належною метою; обґрунтовано, тобто
вчинено через вмотивовані дії;
безсторонньо, тобто без проявлення
неупередженості до особи, стосовно
якої вчиняється дія; добросовісно,
тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо,
тобто доцільно з точки зору законів
логіки і загальноприйнятих моральних
стандартів; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації, тобто з
рівним ставленням до осіб; пропорційно
та адекватно; досягнення розумного
балансу між публічними інтересами та
інтересами конкретної особи.

Тому вирішуючи справу стосовно
позовних вимог про визнання недійсним
та скасування рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень №7340071
від 29.10.2013 року, перш за все слід
дослідити питання наявності підстав
для прийняття такого рішення.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон
№1952-IV) визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Приписами статті 2 Закону №1952-IV
визначено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону №1952-IV передбачено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно. Права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
№1952-IV обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Статтею 8 Закону №1952-IV визначені
повноваження органу державної
реєстрації прав, зокрема, орган
державної реєстрації проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації,
забезпечує ведення Державного реєстру
прав.

При цьому відповідно до пункту 1
частини другої статті 9 Закону№1952-IV
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями; приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав;
відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи; веде реєстраційні
справи щодо об'єктів нерухомого майна;
присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації; видає свідоцтво
про право власності на нерухоме майно у
випадках, встановлених статтею 18 цього
Закону; надає інформацію з Державного
реєстру прав або відмовляє у її наданні
у випадках, передбачених цим Законом;
під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно.

Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону №1952-IV
державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав. Невід'ємною складовою
частиною Державного реєстру прав є
база даних про реєстрацію заяв і
запитів та реєстраційні справи.

Порядок ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
затверджено Постановою КМУ №1142 від
26.10.2011р. (надалі Порядок №1142).

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону №1952-IV у
Державному реєстрі прав на кожний
об'єкт нерухомого майна, право
власності на який заявлено вперше, за
рішенням державного реєстратора
відкривається відповідний розділ та
реєстраційна справа.

Як вбачається з витягу про державну
реєстрацію прав від 26.07.2012 року, право
власності на комплекс, сукняна фабрика
за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано
органом БТІ під реєстраційним номером:
1067592 (а.с.9).

Судом встановлено, що 30.07.2013 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
проведено державну реєстрацію прав та
їх обтяжень комплексу, сукняна фабрика
за адресою: АДРЕСА_1 (рішення №4576620 від
30.07.2013р.) та відкрито для державної
реєстрації розділ за реєстраційним
номером об'єкта нерухомого майна:
50 (а.с.11).

Відповідно п.п. 10-11 Порядку №1142 під час
розгляду заяви (запиту) державний
реєстратор здійснює пошук у Державному
реєстрі прав відомостей про: нерухоме
майно;право власності та суб'єкта цього
права; інші речові права та суб'єкта цих
прав;іпотеку та суб'єкта цього
права;обтяження прав на нерухоме майно
та суб'єкта цих прав.

Пошук у Державному реєстрі прав
відомостей здійснюється за
реєстраційним номером об'єкта
нерухомого майна. У разі коли відомості
про реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна у заяві (запиті) не
зазначаються, пошук у Державному
реєстрі прав відомостей здійснюється
за такими ідентифікаторами: за
ідентифікаційними даними фізичної або
юридичної особи; 2) за адресою об'єкта
нерухомого майна / місцезнаходженням
земельної ділянки.

Згідно п.п. 13, 15-16 Порядку №1142 пошук
заяв про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у базі даних про реєстрацію
заяв і запитів здійснюється за
реєстраційним номером об'єкта
нерухомого майна та ідентифікаторами,
визначеними у підпунктах 2 і 3 пункту 11
цього Порядку. Після здійснення пошуку
у Державному реєстрі прав відомостей
державний реєстратор розглядає заяву
(запит) та оформляє відповідне рішення,
якому присвоюється індексний номер,
фіксується дата та час його формування.

На підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень державний реєстратор
відкриває розділ Державного реєстру
прав та вносить записи до Державного
реєстру прав.

Статтею 11 Закону №1952-IV встановлено, що
державний реєстр прав складається з
розділів, які відкриваються на кожний
об'єкт нерухомого майна під час
проведення державної реєстрації права
власності на нього. Кожний розділ
Державного реєстру прав складається з
чотирьох частин, які містять відомості
про: нерухоме майно; право власності та
суб'єкта (суб'єктів) цього права; інші
речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих
прав; обтяження прав на нерухоме майно
та суб'єкта (суб'єктів) цих прав.

Відповідно п.п. 17 -19 Порядку №1142 розділ
Державного реєстру прав відкривається
державним реєстратором на кожний
окремий об'єкт нерухомого майна, право
власності на який заявлено вперше.
Розділ Державного реєстру прав
складається з чотирьох частин, які
містять відомості про: нерухоме майно;
право власності та суб'єкта цього
права; інші речові права та суб'єкта цих
прав; обтяження прав на нерухоме майно
та суб'єкта цих прав.

Після відкриття державним
реєстратором розділу Державного
реєстру прав та внесення до нього
запису державний реєстратор присвоює
об'єкту нерухомого майна реєстраційний
номер. Реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна є ідентифікатором
розділу Державного реєстру прав,
відкритого державним реєстратором на
такий об'єкт. Після внесення державним
реєстратором запису про речове право
на нерухоме майно, обтяження такого
права до Державного реєстру прав
такому запису присвоюється номер, який
є його ідентифікатором. Дата і час
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, їх обтяжень, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
фіксуються автоматично та
відповідають даті і часу реєстрації
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або заяви про взяття на
облік безхазяйного нерухомого майна у
базі даних про реєстрацію заяв і
запитів, відповідно до якої заявлено
державну реєстрацію права власності та
інших речових прав на нерухоме майно,
їх обтяжень, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Судом встановлено, що за результатами
розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від 11
вересня 2013 року, Державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сіволіним Михайлом Юрієвичем
було відкрито для державної реєстрації
новий розділ за реєстраційним номером
об'єкта нерухомого майна: 50 на
об'єкт нерухомого майна, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

При прийнятті рішення, суд враховує
відповідь Державної реєстраційної
служби України від 31.12.2013р. за №Б-4155-05
«Щодо державної реєстрації прав»,
згідно якої Державним реєстратором
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Сіволіним Михайлом Юрієвичем був
відкритий помилковий розділ за №
50 на об'єкт нерухомого майна, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Окрім того, державним реєстратором
реєстраційної служби Татарбунарського
районного управління юстиції Одеської
області України Сєда Т.М. надано заяву,
в якій останній проти задоволення
позовних вимог не заперечує.

Згідно частини 3 ст.112 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі повного визнання
відповідачем адміністративного позову
і прийняття його судом, приймається
постанова суду про задоволення
адміністративного позову.

Враховуючи те, що державним
реєстратором Державної реєстраційної
служби України Сіволіним М.Ю. при
прийнятті рішення № 7340071 від 29.10.2013 року
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень нерухомого майна у вигляді
848/1000 частки комплексу, сукняна фабрика
за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з
обмеженою відповідальністю
«Татарбунарська вовняна компанія» у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно в порушення
вищенаведених норм законодавства
відкрито новий розділ про реєстрацію
права власності на об'єкт нерухомого
майна, за яким вже відкрито відповідний
розділ в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно та враховуючи
визнання відповідачем позову, судова
колегія приходить до висновку, що
рішення № 7340071 від 29.10.2013 року про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень підлягає скасуванню.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
просить визнати недійсним рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень нерухомого майна, яке є актом
індивідуальної дії. Водночас, такий
спосіб захисту (вимога про визнання
акта недійсним), як випливає з
системного аналізу ст.ст.105, 162, 171 КАС
України, може стосуватися лише
випадків оскарження
нормативно-правових актів. У тих
випадках, коли предметом спору є
індивідуальний акт, дія або
бездіяльність, позовною вимогою за
правилами КАС України має бути
визнання такого акту протиправним
(неправомірним, скасування). Тому суд
дійшов висновку, що належним способом
захисту порушеного права позивача є
визнання протиправним та скасування
оскаржуваного рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
нерухомого майна.

Частиною 2 ст. 11 КАС України
встановлено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Стосовно позовних вимог про
скасування запису в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
державну реєстрацію розділу № 50
та запису про право власності в цьому
розділі № 3231274, судова колегія вважає,
що вони не підлягають задоволенню, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", записи
до Державного реєстру прав вносяться
на підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Згідно з п.2.6 Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 12.12.2011
року № 3502/5, для внесення записів про
скасування державної реєстрації прав,
скасування записів Державного реєстру
прав заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, визначених у
пункті 2.3 цього розділу.

Враховуючи те, що судом скасовано
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень № 7340071 від 29.10.2013 року,
суд вважає, що останнє є підставою для
скасування запису в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
державну реєстрацію розділу № 50
та запису про право власності в цьому
розділі № 3231274, а тому позовні вимоги в
цій частині не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
наявні матеріали справи та встановлені
у судовому засіданні факти, судова
колегія дійшла висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню
частково.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,70, 71,122,158-163 КАС
України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрієвича, Державного
реєстратора Реєстраційної служби
Татарбунарського районного управління
юстиції Одеської області Сєда Тетяни
Михайлівни, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимога на
предмет спору на стороні відповідача
товариства з обмеженою
відповідальністю «Татарбунарська
вовняна компанія» про визнання
недійсним та скасування рішення № 7340071
від 29.10.2013 року про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень нерухомого майна у
вигляді 848/1000 частки комплексу, сукняна
фабрика, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 за товариством з
обмеженою відповідальністю
«Татарбунарська вовняна компанія» у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно; скасування запису в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про державну реєстрацію
розділу№ 50 та запису про право
власності в цьому розділі № 3231274, -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та
скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сіволіна Михайла Юрієвича про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень № 7340071 від 29.10.2013 року.

В решті позовних вимог, -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 03 березня 2014
року

Головуючий суддя/підпис/:

Судді/підписи/:

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя:
Г.П.
Самойлюк