Справа № К/9991/17885/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/17885/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року

у справі 1/41/09

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Корабельному районі міста Миколаєва

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) звернувся до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Корабельному районі міста Миколаєва
про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 17 жовтня 2008 року № .

Постановою Господарського суду
Миколаївської області від 18 березня 2009
року позов задоволено. Скасовано
рішення ДПІ у Корабельному районі м.
Миколаєва від 17 жовтня 2008 року №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 12151,80 грн. Стягнуто з
Державного бюджету на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в
сумі 3,40 грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року постанову Господарського суду
Миколаївської області від 18 березня 2009
року скасовано та прийнято нову
постанову, якою у задоволені позовних
вимог відмовлено.

В касаційній скарзі фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, посилаючись
на порушення судом апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року, а постанову
Господарського суду Миколаївської
області від 18 березня 2009 року залишити
в силі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПА у Миколаївській області була
проведена перевірка за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, а саме: господарської одиниці
- магазину, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, та належить фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1, за
результатами якої складений акт від 06
жовтня 2008 року № 0231/14/00/23/НОМЕР_2.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги пунктів
1, 2 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», які полягали: у проведенні
розрахункової операції на суму 55,00
грн.(у тому числі підакцизного товару - 1
літру «Уайт Спіріт») без застосування
реєстратора розрахункових операцій; у
проведенні розрахункових операцій на
загальну суму 2375,36 грн. без
застосування реєстратора
розрахункових документів та без видачі
відповідних розрахункових документів
(без врахування суми покупки), оскільки
перевіркою був встановлений факт
продажу господарською одиницею
позивача, зокрема, підакцизного товару
- 1 літру «Уайт Спіріт».

17 жовтня 2008 року на підставі вказаного
акта перевірки ДПІ у Корабельному
районі м. Миколаєва прийняла рішення №
, яким згідно пунктом 1 статті 17
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосувала до
ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції у
сумі 12515,80 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
податковим органом був порушений
порядок проведення перевірки та не
доведено факт порушення позивачем
вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», оскільки кошти у
сумі 2300,00 грн. не є коштами від
проведення розрахунків, з яких 2000,00 грн.
- кошти, які були видані продавцю для
отримання товару, 300,00 грн. - заробітна
плата продавця.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що позивач
зобов'язаний був застосовувати
реєстратор розрахункових операцій при
здійсненні розрахунків, оскільки
здійснював реалізацію підакцизного
товару. Також, суд виходив з того, що
доказом того, що грошові кошти у сумі
2375,36 грн. є коштами від продажу товарів
є опис грошових коштів на місці
проведення розрахунків, складений
продавцем господарської одиниці
позивача.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від
неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) за порушення вимог
цього Закону до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність, - у разі
проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих - послуг), у разі непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки.

Пунктом 6 статті 9 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
при продажу товарів (наданні послуг)
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється відповідно
до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва (в тому числі шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного
податку), якщо такі суб'єкти не
здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення
такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу,
уповноваженого провадити державну
регуляторну політику.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та знайшло своє
підтвердження у акті перевірки,
позивач є платником єдиного податку.

Разом з цим, перевіркою було
встановлено, що позивач реалізовував,
крім іншого, і підакцизний товар - «Уайт
Спіріт», що підтверджується товарним
чеком від 06 жовтня 2008 року на суму 55,00
грн. (арк. справи 18), з огляду на що був
зобов'язаний застосовувати реєстратор
розрахункових операцій.

Пунктом 1.7 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України № 327 від 10 серпня 2005 року (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), передбачено, що
факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Тобто належним доказом наявності
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків є покупюрний опис
готівкових коштів, що складають
вказану невідповідність.

Як вбачається з матеріалів справи,
продавцем магазину - ОСОБА_2 був
здійснений опис і перерахунок наявних
купюр та монет, які знаходилися на
місці проведення розрахунків, сума
яких склала 2430,36 грн. (з урахуванням
суми покупки) (арк. справи 18).

Посилання скаржника в обґрунтування
вимог касаційної скарги на те, що
готівкові кошти у сумі 2300,00 грн. не
являлися коштами від реалізації
товарів відхиляються судом касаційної
інстанції як безпідставні, оскільки
відповідно до пункту 23 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування населення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 2006 року
№ 833 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
забороняється зберігання на місці
проведення розрахунку (в касі,
грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що
не належить суб'єкту господарювання, а
також особистих речей касира чи інших
працівників.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про наявність
підстав для застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій
оспорюваним рішенням.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року підлягає залишенню
без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ О.В. Карась

_____________________ А.О. Рибченко