Справа № 2а-20819/10/0570
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/10100/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТОЙ» та
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Донецька

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2011

у справі № 2а-20819/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТОЙ»

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Донецька

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 08.11.2010 позов
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському
районі м.Донецька від 28.07.2010 № /0.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТОВ «ТОЙ» судові витрати в
сумі 3,40 грн.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2011
постанову суду першої інстанції
скасовано. Прийнято нову постанову.
Позов задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському
районі м.Донецька від 28.07.2010 № /0 в
частині визначення позивачеві
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 1622,19 грн., в т.ч.
1081,46 грн. основного платежу та 540,73 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.
Присуджено з Державного бюджету
України на користь позивача витрати зі
сплати судового збору в сумі 1,40 грн.

ДПІ у Ленінському районі м.Донецька
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції в частині задоволення позову
та відмовити в задоволенні позову
повністю.

ТОВ «ТОЙ» подало касаційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційних скарг,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга відповідача не
підлягає задоволенню, а касаційна
скарга позивача підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
визначення ТОВ «ТОЙ» за податковим
повідомленням-рішенням ДПІ у
Ленінському районі м.Донецька від
28.07.2010 № /0 податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 374679,00 грн., в т.ч. 249786,00
грн. основного платежу та 124893,00 грн.
штрафних санкцій, слугували висновки
перевірки, викладені в акті від 16.07.2010 №
3282/23-3/20334737 за період з 01.01.2009 по 31.03.2010,
про порушення позивачем вимог п.п. 7.4.1,
п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що полягало в
неправомірному віднесенні до складу
податкового кредиту за
серпень-листопад 2009 року, лютий 2010 року
податку на додану вартість в загальній
сумі 249785,1 грн. на підставі податкових
накладних, виданих ТОВ
«Строй-Променерго» та ТОВ
«Укртехнобуд».

Відповідач вважає, що позивач не має
права на податковий кредит через
нікчемність договорів між ним та ТОВ
«Строй-Променерго» від 01.07.2009 № 59, - ТОВ
«Укртехнобуд» від 04.01.2010 № 52, оскільки
договори не направлені на настання
реальних наслідків. Висновки про
нікчемність правочинів обґрунтовані
неможливістю проведення перевірки ТОВ
«Строй-Променерго» з питань
відпрацювання розбіжностей у
показниках податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за результатами
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України, який свідчить про
наявність у 4-й ланці ланцюгу
проходження ТМЦ. У зв'язку з цим
відповідач вважає, що у ТОВ
«Строй-Променерго» відсутні основні
засоби, трудові ресурси, об'єкти
оподаткування податком на додану
вартість.

Інших правових та фактичних підстав
для позбавлення позивача права на
податковий кредит та від'ємне значення
з податку на додану вартість
податковим органом не наведено.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що висновок
про нереальний характер господарських
операцій зроблений без проведення
відповідної перевірки, без дослідження
документів первинного бухгалтерського
та податкового обліку ТОВ
«Строй-Променерго», а на підставі лише
автоматизованого співставлення
розшифоровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту. Господарські
операції мали реальний характер, що
підтверджується дослідженими
первинними документами.

Суд касаційної інстанції знаходить
обґрунтованими такі висновки суду
першої інстанції.

Платник податків при формуванні
податкового кредиту повинен був діяти
у відповідності до п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товару (робіт,
послуг), яка призвела до об'єктивної
зміни складу активів платника податків
- покупця, дотримання ним вимог
наведених норм закону відсутні
підстави для позбавлення платника
податку права на податковий кредит. При
цьому порушення контрагентами
постачальника покупця податкового
законодавства чи правил ведення
фінансово-господарської діяльності не
можуть бути підставою для позбавлення
покупця товару (робіт, послуг) права на
податковий кредит.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено жодного фактичного
порушення вимог наведених норм закону,
яке б позбавляло позивача права на
податковий кредит.

Нереальність господарських операцій з
придбання платником податку товару
(робіт, послуг) має підтверджуватися
належними, допустимими та достатніми
доказами і не може ґрунтуватися на
припущеннях, зокрема обумовлюватись
лише непроведенням зустрічної
перевірки контрагента позивача щодо
його взаємовідносин з іншими
підприємствами, допущеними
контрагентами порушеннями вимог
законодавства щодо створення
підприємства та ведення
фінансово-господарської діяльності.

Платник податків (покупець товару),
який дотримався вимог закону щодо
формування податкового кредиту, не має
обов'язку та повноважень здійснювати
контроль за дотриманням
контрагентом-постачальником товару
(робіт, послуг), який зареєстрований в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
перебуває на обліку в податковому
органі, в т.ч. зареєстрований платником
податку на додану вартість, вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
вимог податкового законодавства тощо і
в подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за порушення таким контрагентом правил
ведення фінансово-господарської
діяльності та податкової дисципліни. У
разі, коли вказаний контрагент чи його
контрагенти допустили такі порушення,
то це тягне відповідальність та
негативні наслідки щодо них, адже
законами іншого не передбачено.

Посилання податкового органу на
відсутність у
підприємства-контрагента умов для
ведення господарської діяльності та
трудових ресурсів ґрунтується на
припущеннях, зроблених через
непроведення зустрічної перевірки. До
того ж такі посилання самі собою не
можуть свідчити про невчинення
господарських операцій, адже
підприємство не позбавлено права
залучати матеріально-технічні та
трудові ресурси для здійснення
господарської діяльності.

У результаті дослідження питання щодо
фактичного вчинення позивачем
господарських операцій з придбання
послуг судом першої інстанції
встановлено, що господарські операції
позивача підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та які
відповідають дійсності.

Зокрема, суд першої інстанції
безпосередньо дослідив договори, акти
здачі-приймання робіт (послуг),
податкові накладні.

Суд апеляційної інстанції, незважаючи
на те, що податковий орган заперечував
реальність здійснених позивачем
господарських операцій з підстав
неможливості проведення перевірки
контрагентів-постачальників через їх
незнаходження за юридичною адресою,
дійшов необґрунтованого висновку про
нереальність здійснених позивачем
господарських операцій, обмежившись
лише тим, що податкові накладі містять
недоліки (відсутній підпис та посада
особи, яка їх видала).

Проте, деякі дефекти в оформленні
документів (зокрема відсутність
окремих реквізитів або помилки при їх
заповненні), за наявності інших
первинних документів, якими
підтверджується факт реального
придбання платником податку (покупцем)
товару, не можуть розглядатися як
самостійні підстави для висновку про
відсутність реального здійснення
господарських операцій. Також несплата
постачальником податкових зобов'язань,
порушення ним певних вимог податкового
законодавства та правил ведення
господарської діяльності, за умови
фактичного здійснення господарської
операції, яка призвела до зміни активів
покупця послуг (товару), не може бути
підставою для висновку про
неправомірне формування покупцем
податкового кредиту.

Зважаючи на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а ухвалена відповідно до
закону постанова суду першої інстанції
- залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Донецька залишити без
задоволення.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТОЙ»
задовольнити.

Постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 24.01.2011 скасувати та залишити в силі
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08.11.2010.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун