Справа № 806/401/13-а
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/51726/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів - Мироненка О.В.

Чумаченко Т.А.

Черпіцької Л.Т.

провівши письмовий розгляд справи за
позовом ОСОБА_3 до Комунального
підприємства "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації", Житомирської обласної
ради, третя особа - ОСОБА_4 про
визнання протиправним та скасування
рішення за касаційною скаргою ОСОБА_3
на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 30 вересня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2013 року позивачка звернулася в
суд із позовом до Комунального
підприємства "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації", Житомирської обласної
ради, третя особа - ОСОБА_4, в якому
просила визнати протиправним та
скасувати рішення Комунального
підприємства «Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Житомирської обласної
ради від 10.04.2012 року щодо проведення
державної реєстрації права власності
за ОСОБА_4 на Ѕ частину житлового
будинку АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовані
тим, що державний реєстратор прийняв
рішення про державну реєстрацію права
власності ОСОБА_4 на Ѕ частину
житлового будинку без матеріалів
технічної інвентаризації, а також
зареєстрував Ѕ частину житлового
будинку як спільну часткову власність,
не зваживши на рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 21.09.2011 року, залишене в частині без
змін рішенням Апеляційного суду
Житомирської області 23.11.2011 року, у
відповідності до якого ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 виділено в натурі по Ѕ частині
домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов'язано
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 провести ряд
ремонтно-будівельних робіт. Позивачка
вважає, що вказане рішення є незаконним
та підлягає скасуванню, оскільки воно
порушує її права та законні інтереси.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачка звернулася
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року апеляційну скаргу позивачки
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, позивачка звернулася із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню. Постанова
суду першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню. Позов
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Зі справи вбачається, що
інвентаризаційна справа № 699 на
житловий будинок АДРЕСА_1 не містить
жодних доказів проведення
відповідачем технічної інвентаризації
Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 в
період з 23.03.2012 року по 10.04.2012 року, права
власності щодо якого реєструвалися.

Відмовляючи в задоволенні позову та
апеляційної скарги, суди помилково
обґрунтовували свої висновки щодо
законності оскаржуваного рішення про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно ОСОБА_4 від 10.04.2012 року наявністю
технічного паспорта, виготовленого
станом на 31.03.2009 року та відсутністю
підстав для проведення технічної
інвентаризації.

Колегія суддів не може погодитися із
таким висновком, оскільки він
зроблений з порушенням правил
застосування норм матеріального
права.

Відповідно до п. 1.7. Наказу Міністерства
юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року
«Про затвердження Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно»,
державна реєстрація прав проводиться
реєстратором БТІ за наявності
матеріалів технічної інвентаризації,
підготовлених тим БТІ, реєстратор
якого проводить державну реєстрацію
прав на цей об'єкт.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції чинній на момент проведення
державної реєстрації прав), у випадках,
передбачених законодавством України,
державна реєстрація прав проводиться
після технічної інвентаризації об'єкта
нерухомого майна, права стосовно якого
підлягають державній реєстрації.

Пунктом 10 п.п. «і» Наказу Держбуду
України від 24.05.2001 року № 127 «Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна»
встановлено, що підставою для
проведення поточної інвентаризації є
зміна власника, якщо минуло дванадцять
місяців після проведення попередньої
технічної інвентаризації.

Відповідно до п.п. 3.5.6. Наказу
Міністерства юстиції України № 7/5 від
07.02.2002 року «Про затвердження
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно», реєстратор БТІ відмовляє у
проведенні державної реєстрації прав,
якщо не проведено технічну
інвентаризацію об'єкта, права щодо
якого підлягають державній реєстрації.

Ухвалюючи рішення, судом було
проігноровано факт проведення
державної реєстрації права спільної
часткової власності на Ѕ частину
домоволодіння ОСОБА_4

Також, суд не зважив та не врахував те,
що рішенням Житомирського районного
суду Житомирської області від 21.09.2011
року, залишеним в цій частині без змін
рішенням Апеляційного суду
Житомирської області 23.11.2011 року, Ѕ
частина домоволодіння, право власності
на яку визнано за ОСОБА_4, виділена в
натурі із спільного майна подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 364 Цивільного Кодексу
України, у разі виділу співвласником у
натурі частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції чинній на момент проведення
державної реєстрації прав), у разі
поділу об'єкта нерухомого майна або
виділу частки з об'єкта нерухомого
майна відповідний розділ Державного
реєстру прав та реєстраційна справа
закриваються, реєстраційний номер
цього об'єкта скасовується. Водночас
для кожного з новостворених об'єктів
нерухомого майна відкривається новий
розділ Державного реєстру прав і нова
реєстраційна справа, кожному з таких
об'єктів присвоюється новий
реєстраційний номер.

Суд, у своєму рішенні, не врахував тієї
обставини, що у згідно з рішенням
Житомирського районного суду
Житомирської області від 21.09.2011 року,
залишеним в цій частині без змін
рішенням Апеляційного суду
Житомирської області 23.11.2011 року,
ОСОБА_4 зобов'язано провести ряд
ремонтно-будівельних робіт, які
полягають у встановленні вхідного
дверного блоку, оскільки за рішенням
суду, житловий будинок розподілений
таким чином, що існуючий вхідний блок
та сходова площадка виділені у
власність ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_4, не здійснивши
ремонтно-будівельні роботи, не має
доступу до свого будинку, а фактично
користується майном ОСОБА_3, що грубо
порушує її право власності.

Статтею 13 Цивільного Кодексу України
передбачено, що при здійсненні своїх
прав та обов'язків, особа зобов'язана
утримуватися від дій, які могли
порушити (чи порушують) права інших
осіб.

Отже, державний реєстратор
Комунального підприємства
«Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Житомирської обласної ради, приймаючи
рішення щодо проведення державної
реєстрації права власності ОСОБА_4 на Ѕ
частину зазначеного житлового будинку
зобов'язаний був відмовити у її
проведенні, з урахуванням відсутності
технічної інвентаризації на Ѕ частину
житлового будинку, право власності на
яку визнано за ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції чинній на момент проведення
державної реєстрації прав), Комунальне
підприємство «Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Житомирської обласної
ради повинно було підготувати
матеріали технічної інвентаризації на
Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1, як
на окремий об'єкт нерухомого майна з
урахуванням рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 21.09.2011 року, залишеним в цій частині
без змін рішенням Апеляційного суду
Житомирської області 23.11.2011 року, щодо
обов'язку ОСОБА_4 провести
ремонтно-будівельні роботи, в іншому
випадку проведення державної
реєстрації права власності на Ѕ
частину житлового будинку за ОСОБА_4 є
неможливим та не законним.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції не врахував зазначені
обставини, що мають суттєве значення у
справі, а відтак ним незаконно прийнято
рішення про залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи колегія судів касаційної
інстанції вважає, що доводи касаційної
скарги є обґрунтованими, оскільки вони
повністю підтверджуються зібраними
матеріалами справи та відповідає
вимогам закону та процедурам, що мають
регулювати подібні відносини.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій не відповідають обставинам
справи, наданим доказами та нормами
процесуального та матеріального права
і тому вони підлягають скасуванню.

За таких обстави, колегія судів
касаційної інстанції вбачає законні
підстави для задоволення позову та
визнання неправомірним і скасування
рішення Комунального підприємства
«Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Житомирської обласної ради від 10.04.2012
року щодо проведення державної
реєстрації права власності за ОСОБА_4
на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення..

Керуючись статтями 222, 229, 230, 232 КАС
України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 30 вересня 2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Комунального
підприємства «Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Житомирської обласної
ради за участю третьої особи - ОСОБА_4
про визнання протиправним та
скасування рішення задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати
рішення Комунального підприємства
«Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Житомирської обласної радищодо
проведення державної реєстрації права
власності ОСОБА_4 на Ѕ частину
домоволодіння АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді