Справа № 2а/0570/17805/2012
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 лютого 2014 року м. Київ
В/800/245/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Нечитайла О.М., Пилипчук Н.Г., Федорова
М.О., перевіривши заяву Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька ГУ
Міндоходів у Донецькій області

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
15.10.2013

у справі № 2а/0570/17805/2012 (№ К/800/24878/13 -
номер справи у Вищому
адміністративному суді України)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрнефтегазразведка»

до Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька Державної податкової служби
(правонаступник Державна податкова
інспекція у Ворошиловському районі м.
Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій
області)

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Державна податкова інспекція у
Ворошиловському районі м. Донецька ГУ
Міндоходів у Донецькій області
звернулася до Верховного Суду України
із заявою про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
15.10.2013 у названій справі.

Відповідно до статті 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
(зі змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про
судоустрій і статус суддів»), заява про
перегляд судових рішень подається до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом статей 2392 та 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
перевіряє відповідність заяви вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Згідно статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
18.11.2013 заявник посилається на
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме: підпункту
192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 200.1,
пункту 200.3, пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копії: ухвали Вищого
адміністративного суду України від
15.07.2013 у справі № 2а-13563/11/2070 (№ К/9991/65007/12 -
номер справи у Вищому
адміністративному суді України),
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 10.12.2013 у справі № 2а/0270/5816/12
(№ К/800/21549/13- номер справи у Вищому
адміністративному суді України), у
яких, на його думку, згадані норми
матеріального права застосована
інакше, ніж у даній справі.

Між тим, як вбачається зі змісту заяви
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька ГУ
Міндоходів у Донецькій області та
додатків, доданих до неї, фактичні
обставини справи, що розглядаються,
відмінні від тих, на які посилається
заявник як на обґрунтування наявності
підстав для перегляду справи.

Приписи статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначають виключними мотивами
подання заяви про перегляд судових
рішень неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції саме
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Зокрема, як вбачається з змісту рішення
касаційного суду, яке заявник просить
переглянути, суд зазначив, що граничні
строки, передбачені пунктом 102.5 статті
102 Податкового кодексу України, для
подання заяви на повернення надміру
сплачених податків, зборів
(обов'язкових платежів) або на їх
відшкодування. Ця норма не встановлює
строків, протягом яких здійснюється
зарахування належної платнику повної
суми бюджетного відшкодування шляхом
зменшення податкових зобов'язань із
цього податку наступних податкових
періодів, якщо заява про таке
відшкодування подана своєчасно.

Таке декларування залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, позивач має право
проводити поза межами строку,
встановленого приписами пункту 102.5
статті 102 Податкового кодексу України.

У рішенні Вищого адміністративного
суду України від 15.07.2013 у справі №
2а-13563/11/2070 (№ К/9991/65007/12 - номер справи у
Вищому адміністративному суді
України), на яке посилається заявник, як
приклад різного застосування норм
матеріального права, суд зазначив, що у
позивача виникло право на включення
сум податку на додану вартість до
розрахунку сум бюджетного
відшкодування за квітень, травень 2011
року за деклараціями з податку на
додану вартість за вказані періоди.
Однак, як вбачається з змісту
декларацій за квітень, травень 2011 року
з додатків до неї, позивач таким правом
не скористався. Тобто, у даній справі
ідеться про не використання позивачем
свого права на включення сум податку на
додану вартість за попередні періоди
до розрахунку суми бюджетного
відшкодування без прив'язки до пункту
102.5 статті 102 Податкового кодексу
України.

Що стосується ухвали Вищого
адміністративного суду України від
10.12.2013 у справі № 2а/0270/5816/12 (№ К/800/21549/13-
номер справи у Вищому
адміністративному суді України), то
даним рішенням не підтверджено
законність коригування позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість на підставі
розрахунків коригування № 1 від 30.11.2010
та № 1 від 31.03.2011, оскільки вказані
розрахунки не відображені у
податковому обліку позивача та його
контрагента. Тобто в даному випадку
мало місце порушення позивачем порядку
коригування показників податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у податковому обліку.

Приписи статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначають виключними мотивами
подання заяви про перегляд судових
рішень неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції саме
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстав для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі немає.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Відмовити Державній податковій
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій
області у допуску справи № 2а/0570/17805/2012
(№ К/800/24878/13 - номер справи у Вищому
адміністративному суді України) до
провадження для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
15.10.2013.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:(підпис)А.М.
ЛосєвСудді(підпис)Л.І. Бившева
(підпис)О.М. Нечитайло (підпис)Н.Г.
Пилипчук (підпис)М.О. Федоров