Справа № 0301/947/2012
Суддя: Каліщук А. А.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2014 року Володимир-Волинський
міський суд Волинської області у
складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.,

з участю секретаря Павлович Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду позовну заяву
ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області про визнання протиправними дій
щодо закриття виконавчого провадження
та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовною
заявою до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області про визнання протиправними дій
щодо закриття виконавчого провадження
та зобов'язання вчинити дії. Позовні
вимоги обґрунтовує тим, що 03.10.2011р.
Володимир-Волинський міський суд
ухвалив рішення про стягнення з
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Володимир-Волинської міської
ради Волинської області на користь
ОСОБА_1 яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 у
відповідності до ч. 10 ст. 30 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

18.10.2011 року позивач отримала виконавчий
лист та пред'явила його для виконання
до відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області.

27.12.2011 року державний виконавець виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
мотивуючи її тим, що кошти на виконання
вимог рішення суду в Державному
бюджеті України на 2011 рік не
передбачені.

Позивач вважає дану постанову
незаконною та просить визнати дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Волинській області щодо закінчення
виконавчого провадження
неправомірними, скасувати її,
зобов'язати відкрити виконавче
провадження та прийняти виконавчий
лист до виконання.

Ухвалою суду від 06.02.2014р. проведено
заміно первинного відповідача відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області належним
відповідачем - Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області.

В судове засідання позивач не
з»явилась, однак подала суду заяву в
якій позовні вимоги підтримує
повністю, просить проводити розгляд
справи у її відсутності. Позов просить
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час,
місце судового розгляду, не повідомив
про причину неявки, не подавав заяву
про відкладення розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши всі докази в
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області перебував
виконавчий лист від 18.10.2011 р. по
виконанню постанови
Володимир-Волинського міського суду
про зобов»язання управління праці та
соціального захисту населення в м.
Володимирі-Волинському здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1 допомогу
по догляду за дитиною ОСОБА_2 до
досягнення ним трирічного віку у
подвійному розмірі у відповідності до
п.10 ст. 30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», починаючи з 16.03.2011 р. і до
виникнення обставин з якими закон
пов»язує виникнення, зміну, припинення
спірних правовідносин, з урахуванням
виплачених сум.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначено положеннями Закону
України "Про виконавче провадження".

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, як визначено
частиною 2 статті 3 Закону, виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому Кабінетом
Міністрів України порядку.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ (далі - рішення про стягнення
коштів), прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення (далі
- державні органи) регулюється Порядком
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№ 845 від 03 серпня 2011 року (далі -
Порядок).

З дослідженої судом постанови від
27.12.2011 р. встановлено, що відповідачем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження.

При прийнятті оскаржуваної постанови
відповідач послався на ту обставину, що
боржник не в змозі виконати рішення
суду, оскільки бюджетні призначення на
забезпечення виконання судових рішень
за минулі роки програмами соціального
захисту у державному бюджеті не були
передбачені відповідні видатки.

Проте, відповідно до ст.124 Конституції
України встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України ї є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно до ч.1 ст.255 КАС України постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

В свою чергу, відповідно до ст. 263
Кодексу адміністративного судочинства
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, що видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Проте, відповідач обґрунтовуючи
оскаржувану постанову відсутністю
коштів не надав суду жодного належного
та допустимого доказу звернення до
суду із заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

З огляду вищенаведеного, суд приходить
до висновку, що державний виконавець
виніс постанову про закінчення
виконавчого провадження, не вживши
всіх передбачених законом заходів для
примусового виконання рішень, а тому
дії державного виконавця щодо
прийняття даної постанови є
неправомірними.

Водночас, відсутність коштів на
рахунках боржника чи у держави на
виконання взятих на себе зобов'язань не
є підставою для закінчення виконавчого
провадження з цих мотивів, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

При розгляді даної справи суд
застосовує практику (рішення)
Європейського суду з прав людини, як
джерело права.

Так, відповідно до п. 38 рішення
Європейського суду з прав людини від 29
червня 2004 року по справі "Жовнер проти
України" суд констатував, що державний
орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням.

Відповідно до п. 29 рішення
Європейського суду з прав людини від
13.07.2006 року по справі "Васильєв проти
України" виконання рішення щодо
боржника залишається обов'язком
держави.

Боржником у даній справі
виступає держава, яка в особі
компетентного органу повинна
повернути борг позивачу. Відтак,
відсутність бюджетних коштів не може
бути підставою для невиконання
судового рішення, яке набрало законної
сили, і закінчення виконавчого
провадження з цих підстав.

Також, суд звертає увагу на те, що
Конституційний Суд України у своїх
рішеннях, котрі мають преюдиціальне
значення, неодноразово зазначав, що
виконання судового рішення є
невід'ємною складовою права кожного на
судовий захист і охоплює, зокрема,
законодавчо визначений комплекс дій,
спрямованих на захист і відновлення
порушених прав, свобод, законних
інтересів фізичних та юридичних осіб,
суспільства, держави (пункт 2
мотивувальної частини Рішення від 13
грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання
судового рішення загрожує сутності
права на справедливий розгляд судом
(пункт 3 мотивувальної частини Рішення
від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Суд також бере до уваги рішення
Європейського суду з прав людини у
справі „Шмалько проти України" від 20
липня 2004 року в якому констатовано, що
право на виконання судового рішення є
складовою права на судовий захист,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як складова частина
судового розгляду.

З огляду вищевказаного, право на
судовий захист є конституційною
гарантією прав і свобод людини і
громадянина, а обов'язкове виконання
судових рішень - складовою права на
справедливий судовий захист.

Оцінивши всі докази в сукупності з
точки зору належності та допустимості,
суд приходить до висновку, що дії
відповідача щодо винесення постанови
про закінчення виконавчого
провадження із-за відсутності
бюджетного фінансування, як на причину
невиконання покладених зобов'язань є
неправомірними, так як право позивача,
що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, а також беручи до
уваги, що такі дії відповідача
порушують конституційне право
позивача на виконання судового
рішення, котре є складовою права на
судовий захист, а тому дану постанову
слід скасувати, як незаконну.

Відмовляючи у задоволенні вимог
позивача про зобов»язання відповідача
відкрити виконавче провадження,
прийняти виконавчий лист до виконання
суд виходить із норм ст. 51 Зкону
України «Про виконавче провадження»,
котрою передбачено дії державного
виконавця після визнання судом
незаконною постанови про закінчення
виконавчого провадження.

Зокрема, у даній статті визначено,
що у разі винесення постанови
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження або
повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною
чи скасована начальником відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження
підлягає відновленню протягом трьох
робочих днів з дня надходження рішення
суду, виконавчого документа чи
постанови керівника відповідного
органу державної виконавчої служби.
За наявності обставин, передбачених
частиною шостою статті 79 цього Закону,
виконавче провадження підлягає
відновленню у триденний строк з дня
надходження до державного виконавця
відповідної заяви стягувача. Про
відновлення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову, копії якої не пізніше
наступного дня надсилаються до суду,
який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а
також органу (посадовій особі), який
видав виконавчий документ.

Таким чином, рішення суду про
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження є самостійною
підставою для відновлення виконавчого
провадження державним виконавцем та
продовження виконавчих дій і лише у
випадку не відновлення провадження,
позивач може звернутись до суду із
позовом про зобов»язання вчинити дії, а
тому вимоги позивача про зобов»язання
відповідача відкрити виконавче
провадження, прийняти виконавчий лист
до виконання на даний час є
передчасними і не підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 6, 17, 71, 158, 160 - 163, 255,
263 КАС України, суд,-

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 27.12.2011 р. по примусовому виконанню
виконавчого листа виданого 18.10.2011 р.
Володимир-Волинським міським судом про
зобов»язання управління праці та
соціального захисту населення в м.
Володимирі-Волинському здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1 допомогу
по догляду за дитиною ОСОБА_2 до
досягнення ним трирічного віку у
подвійному розмірі у відповідності до
п.10 ст. 30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та скасувати її.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги на постанову суду
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя
А.А. Каліщук