Справа № 806/6918/13-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"27" лютого 2014 р.
Справа № 806/6918/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Хаюк Т.В. ,

за участю відповідача, представника
позивача, третьої особи

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Романівського районного центру
зайнятості на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"03" грудня 2013 р. у справі за позовом
Романівського районного центру
зайнятості до ОСОБА_4, 3-я особа -
Державний реєстратор Реєстраційної
служби Житомирського міського
управління юстиції Житомирської
області Лесік Світлана Володимирівна
стягнення коштів,- ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Романівський районний
центр зайнятості звернувся до суду з
позовом та просив стягнути з ОСОБА_4
суму виплаченої допомоги по безробіттю
у розмірі 4364,29 грн. у зв"язку з тим, що на
момент звернення до служби зайнятості
був зареєстрований як фізична особа -
підприємець, а тому не мав права на
отримання допомоги по безробіттю в
зазначеній сумі.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Романівський
районний центр зайнятості, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати судове рішення та прийняти
нове - про задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт зазначає, що висновки
суду не відповідають обставинам
справи, оскільки відповідач відносився
до зайнятого населення та не мав права
на отримання допомоги по безробіттю.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи убачається, що
24 липня 2012 року до Романівського
районного центру зайнятості звернувся
ОСОБА_4 для сприяння у
працевлаштуванні. Також, ним було
подано заяву про надання статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю. Одночасно, в заяві
зазначав, що в даний час не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує, права на пільгову пенсію не
має та зобов'язується своєчасно
повідомляти центр зайнятості про всі
зміни внесені в персональну картку.

На підставі вказаної заяви, ОСОБА_4
надано статус безробітного та
призначено допомогу по безробіттю. За
період з 24.07.2012 року по 10.07.2013 року
відповідачу виплачено допомогу по
безробіттю у розмірі 4364,29 грн., що
підтверджується розрахунком
Романівського районного центру
зайнятості.

За результатами розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", викладеними в акті
Романівського районного центру
зайнятості № 65 від 30 вересня 2013 року,
виявлено факт подання ОСОБА_4
недостовірних даних, що спричинили
неправомірне надання статусу
безробітного та призначення допомоги
по безробіттю. Зокрема, встановлено, що
на момент звернення до служби
зайнятості відповідач був
зареєстрований приватним підприємцем
у м. Житомирі. Саме вказані обставини
стали підставою для звернення до суду з
даним позовом.

Надаючи оцінку вищенаведеному
обґрунтуванню стягнення з відповідача
суми виплаченої допомоги по
безробіттю, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
позовні вимоги є безпідставними та не
ґрунтуються на вимогах Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" № 1533-III від 02.03.2000 року, у
редакції, чинній на час звернення
відповідача до центру зайнятості, (далі
- Закон № 1533-III) передбачено, що право на
забезпечення та соціальні послуги за
цим Законом мають, також
незастраховані особи, які вперше
шукають роботу, інші незастраховані
особи у разі їх реєстрації в
установленому порядку як безробітних.

Безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про
зайнятість населення" від 01.03.1991 року №
803-XII, чинного на час звернення
відповідача до позивача, далі - Закон №
803-XII).

Згідно зі п. 1.2. р. 1 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Мінпраці України № 307 від 20.11.2000 року,
допомога по безробіттю, у тому числі
одноразова її виплата для організації
безробітними підприємницької
діяльності надається застрахованим та
незастрахованим особам, визнаним у
встановленому порядку безробітними.

Частиною 2 статті 36 Закону № 1533-III
визначено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Незастраховані особи, яким
виплачується забезпечення та
надаються соціальні послуги за цим
Законом, виконують обов'язки та несуть
відповідальність, так як і
застраховані особи (ч. 4 ст. 36 Закону №
1533-III).

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_4 був зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності
Житомирським міським виконавчим
комітетом Ради народних депутатів 10
березня 1995 року.

Постановою Господарського суду
Житомирської області від 18 травня 2007
року (справа № 9/988-НМ) припинено
підприємницьку діяльність фізичної
особи - підприємця суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 Судове рішення набрало
законної сили та було направлено до
державного реєстратора.

Проте, лише 25 вересня 2013 року
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців внесено
запис № 4016256 про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 за судовим
рішенням, що не пов'язано з її
банкрутством, про що свідчить
повідомлення про проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця
від 25.09.2013 року.

Частиною 1 статті 49 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003
року № 755-IV, у редакції, чинній на час
винесення судового рішення, визначено,
що суд, який постановив рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця, у тому
числі рішення про визнання фізичної
особи - підприємця недієздатною або про
обмеження її цивільної дієздатності, в
день набрання таким рішенням законної
сили направляє його копію державному
реєстратору за місцем реєстрації
фізичної особи - підприємця для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про судове рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця. Дата
надходження судового рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця вноситься
державним реєстратором до журналу
обліку реєстраційних дій.

Відповідно до частини 3 статті 49
вказаного Закону, державний реєстратор
зобов'язаний не пізніше наступного
робочого дня з дати надходження
судового рішення щодо припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем внести до Єдиного
державного реєстру запис про судове
рішення щодо припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця та в той же день
повідомити органи статистики,
державної податкової служби,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування та фізичну
особу - підприємця, щодо якої було
постановлено судове рішення, про
внесення такого запису.

Однак, як встановлено судом першої
інстанції, державним реєстратором не
було дотримано норм щодо порядку та
строків припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що відповідач був
зареєстрований як фізична особа -
підприємець до набрання чинності
Законом України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" від 15.05.2003 року № 755-IV
та про нього не було запису в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців. У зв'язку з
чим, запис про включення відомостей про
фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 та
про внесення судового рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця, що не
пов'язано з її банкрутством, до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців внесено
державним реєстратором Виконавчого
комітету Житомирської міської ради 25
червня 2007 року, тобто після винесення
рішення суду про припинення його
підприємницької діяльності. Дані
обставини підтверджуються витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
виданим 31.10.2013 року Реєстраційною
службою Романівського районного
управління юстиції Житомирської
області.

Не зважаючи на вказані обставини,
державним реєстратором внесено запис
про початок процесу проведення
спрощеної процедури державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 лише 29 березня 2011 року за
наданим відповідачем судовим рішенням
про припинення його підприємницької
діяльності, про що свідчить витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
виданий 31.10.2013 року Реєстраційною
службою Романівського районного
управління юстиції Житомирської
області, та опис документів, що
надаються фізичною особою державному
реєстратору для проведення
реєстраційної дії "Внесення запису про
початок процесу проведення спрощеної
процедури державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця",
сформований 29.03.2011 року.

Згідно наданих довідок, які надійшли
після початку спрощеної процедури на
запити державного реєстратора
Управлінням Пенсійного фонду в
Богунському районі міста Житомира
Житомирської області та Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Житомирі
направлені довідки від 19.04.2011 року і від
05.04.2011 року, які підтверджують факт
відсутності заборгованості у
відповідача перед Фондами.

Також, з матеріалів справи убачається,
що 25 вересня 2013 року ОСОБА_4, отримавши
самостійно довідки від необхідних
державних органів про відсутність
заборгованості, подав до державного
реєстратора реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця за судовим
рішенням, що не пов'язано з її
банкрутством. За результатами розгляду
лише цих документів державним
реєстратором внесено запис № 4016256
від 25.09.2013 року до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

З урахуванням вищезазначеного, є
правильними висновки суду першої
інстанції, що відповідач не може нести
відповідальність за дії державного
реєстратора щодо виконання вимог
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", оскільки
законодавством не покладено на нього
обов'язку щодо контролю за виконанням
судового рішення та діями державного
реєстратора.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України
«Про зайнятість населення», громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, відносяться до зайнятого
населення.

Проте, судом першої інстанції
встановлено, що на момент звернення
відповідача із заявою про надання
статусу безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю від 24.07.2012 року
до Романівського районного центру
зайнятості, ОСОБА_4 не відносився до
зайнятого населення, оскільки виконав
усі передбачі законом обов"язки щодо
припинення підприємницької
діяльності.

Так само, при розгляді справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
з часу постановлення судом рішення про
припинення підприємницької
діяльності, відповідач не працює, а
здійснює догляд за хворим батьком.
Доказів на підтвердження того, що
отримуючи допомогу по безробіттю,
відповідач отримував інші доходи не
надано та не встановлено судом.

За змістом ч. 3 ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" , сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що сума виплаченого забезпечення та
вартість наданих соціальних послуг
стягується із застрахованої особи у
випадку умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними, які
вчинені після реєстрації її в якості
безробітного.

Проте, як вірно зазначено судом першої
інстанції, представником позивача не
доведено, що ОСОБА_4 умисно не
виконував покладені на нього
обов'язків чи зловживав ними після
реєстрації в установленому порядку як
безробітного, оскільки будучи
переконаним у праві на отримання
матеріальної допомоги по безробіттю,
відповідач звернувся до центру
зайнятості із заявою про визнання його
безробітним з виплатою допомоги і
вирішення питання про
працевлаштування. При цього, до заяви
були прикладені документи, які
зажадали надати відповідальні
працівники центру зайнятості.

Представниками позивача здійснено
перевірку відомостей, викладених у
документах, і 24.07.2012 року прийнято
рішення про надання ОСОБА_4 статусу
безробітного та виплату допомоги по
безробіттю. Отже, центр зайнятості
прийшов до висновку, що відповідач не
має роботи та заробітку.

Після прийняття зазначеного рішення,
позивачем не доведено, що у ОСОБА_4
виникли обставини, які могли вплинути
на умови виплати йому матеріального
забезпечення, і про які він не
повідомив центр зайнятості.

Механізм проведення розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
визначається Порядком розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Мінпраці України, ДПА України від 13
лютого 2009 року № 60/62 (далі - Порядок №
60/62), зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 березня 2009 року за №
232/16248.

Розслідування згідно з цим Порядком
здійснюється шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

У відповідності до пункту 5 вказаного
Порядку перевірка достовірності даних,
які є підставою для надання особі
статусу безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення
проводиться центрами зайнятості
шляхом звіряння з відомостями органів
Державної податкової адміністрації,
Пенсійного Фонду України, фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, державних
реєстраторів, управлінь праці та
соціального захисту населення,
відділів (управлінь) субсидій.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевірка достовірності даних,
вказаних відповідачем при взятті на
облік, проводилась лише після
закінчення виплати допомоги по
безробіттю.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що у діях відповідача, при
написанні заяви та перебуванні на
обліку в центрі зайнятості, не
встановлено умислу щодо невиконання
покладених на нього обов'язків,
передбачених ч. 2 ст. 36 Закону № 1533-III, а
тому позовні вимоги про стягнення з
ОСОБА_4 суму виплаченої допомоги по
безробіттю у розмірі 4364,29 грн. є
безпідставними.

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, дослідив
наявні докази, надав їм належну оцінку
та прийняв законне та обґрунтоване
рішення, підстави для скасування якого
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Романівського
районного центру зайнятості залишити
без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "03" грудня
2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "28" лютого 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Романівський районний
центр зайнятості
вул.Шевченка,71,смт.Романів,Житомирська
область,13000

3- відповідачу ОСОБА_4 АДРЕСА_14 - третя
особа Державний реєстратор
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області Лесік Світлана
Володимирівна м-н
С.П.Корольова,3/14,м.Житомир,10014