Справа № 2а-9964/10/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 р.
Справа № 11535/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В.В., Рибачука А.І.;

за участю секретаря судового засідання
- Сердюк О. Ю.;

представника позивача - Звіра Р. П.;

представника відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 17
лютого 2011 року в справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Жовківському районі Львівської
області до ОСОБА_3 третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - відділ
реєстраційно-екзаменаційної роботи
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ у Львівській області
про стягнення податку, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2010 року Львівським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Львівської області до ОСОБА_3
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - відділ
реєстраційно-екзаменаційної роботи
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ у Львівській області
про стягнення з фізичної особи ОСОБА_3
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів в розмірі 58610, 00 грн. за
рахунок його активів.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що відповідачем при
проведенні першої реєстрації
транспортного засобу не сплачено до
бюджету суму податку з власників
транспортного засобу та інших
самохідних машин і механізмів.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року позов задоволено. Постановлено
стягнути з ОСОБА_3 на користь місцевого
бюджету Жовківського району
Львівської області податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин в розмірі 58610,00 грн.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
сума податку з власників транспортних
засобів, яка мала б бути сплачена
відповідачем під час першої реєстрації
до бюджету не зарахована на єдиний
казначейський рахунок державного
бюджету, отже, відповідач не виконав
обов'язку із сплати податку.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - ОСОБА_3,
подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та постановити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ДПІ в Жовківському
районі Львівської області відмовити,
винести окрему ухвалу та скерувати її в
прокуратуру Львівської області для
прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК
України.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що відповідач ніколи
не був власником автомобіля «Івеко
Форд» ДН НОМЕР_1, також вказано, що
відповідач ніколи не звертався до
Львівського ВРЕР ДАІ при ГУ МВС України
у Львівській області з приводу його
державної реєстрації.

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить таку залишити без
задоволення.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить таку
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, проаналізувавши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що як вбачається з
реєстраційних справ та даних
Управління на ім'я ОСОБА_3
зареєстровано автомобіль ІVECO FORD
(державний номерний знак НОМЕР_1) 2000
року випуску.

Згідно Розрахунку суми податку з
власників транспортних засобів під час
здійснення першої реєстрації
транспортних засобів в Україні, сума
податку, що підлягає сплаті
відповідачем, становить 58610,00 грн.

Встановлено, що у відповідь на запит
ДПА у Львівській області, Львівським
ВРЕР ДАІ надано інформацію станом на 31
серпня 2010 року про те, що ОСОБА_3
здійснив першу реєстрацію
транспортного засобу автомобіля ІVECO FORD
(державний номерний знак НОМЕР_1) 2000
року випуску, при цьому зазначено, що
квитанція про сплату податку з
власників транспортних засобів
відсутня, оплата не проведена.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону
України "Про систему оподаткування" під
податком і збором (обов'язковим
платежем) до бюджетів та до державних
цільових фондів слід розуміти
обов'язковий внесок до бюджету
відповідного рівня або державного
цільового фонду, здійснюваний
платниками у порядку і на умовах, що
визначаються законами України про
оподаткування.

Стаття 14 Закон України "Про систему
оподаткування" передбачає, що до
загальнодержавних належать, зокрема,
такі податки і збори (обов'язкові
платежі), як податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів.

Порядок сплати податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів
встановлено Законом України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» від 11 грудня 1991 року, який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» платниками податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи (далі - юридичні особи), а
також громадяни України, іноземні
громадяни та особи без громадянства
(далі - фізичні особи), які здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
статті 2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Відповідно до ст. 2 цього Закону
об'єктами оподаткування є, зокрема,
автомобілі, призначені для перевезення
не менше 10 осіб, включаючи водія, - код
8702; автомобілі легкові - код 8703;
автомобілі вантажні - код 8704.

Відповідно до ст. 3 Закону перша
реєстрація в Україні - це реєстрація
транспортного засобу в Україні, яка
здійснюється уповноваженими
державними органами України вперше
щодо цього транспортного засобу. Перша
реєстрація транспортного засобу
відповідачем здійснена 16 березня 2010
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів
сплачується фізичними особами - перед
проведенням першої реєстрації в
Україні, реєстрацією, перереєстрацією
транспортних засобів, а також перед
технічним оглядом транспортних
засобів щорічно або один раз за два
роки, але не пізніше першого півріччя
року, в якому провадиться технічний
огляд.

Відповідно до ч. 6 цієї статті фізичні
особи - платники податку зобов'язані
пред'являти органам, що здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію, зняття з обліку або
технічний огляд транспортних засобів,
квитанції або платіжні доручення про
сплату податку за попередній (у разі
здійснення сплати) та за поточний роки,
а платники, звільнені від сплати цього
податку, - відповідний документ, що дає
право на користування цими пільгами.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 50
Бюджетного кодексу України податки,
збори (обов'язкові платежі) та інші
доходи державного бюджету визнаються
зарахованими в доход державного
бюджету з моменту зарахування на
єдиний казначейський рахунок
державного бюджету.

Надаючи оцінку обставинам у даній
справі, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскільки сума
податку з транспортних засобів не
надходила до бюджету, відповідачем не
виконано обов'язку щодо сплати цього
податку.

Також колегія суддів зазначає, що
проведення державної реєстрації
транспортних засобів не може слугувати
беззаперечним фактом сплати всіх
податків та обов'язкових платежів
власником транспортних засобів;
обов'язок органів ДАІ проводити таку
реєстрацію лише за умови сплати всіх
податків і обов'язкових зборів не
спростовує наведеного висновку, а
недотримання вказаного обов'язку з
боку цього органу і не поступлення
коштів до бюджету не звільняє власника
транспортних засобів від сплати
податку.

Щодо твердження відповідача про його
перебування в Польщі під час
поставлення автомобіля на облік, суд
апеляційної інстанції звертає увагу на
те, що хоч автомобіль і був поставлений
на облік 16 березня 2010 року, а ОСОБА_3 в
ніч з 15-го на 16 березня 2010 року виїхав у
Польщу, а 20 березня 2010 року повернувся в
Україну (підтверджується відмітками в
закордонному паспорті відповідача),
заяву про реєстрацію придбаного за
кордоном автомобіля марки Iveco Ford, 2000
року випуску ним було подано 13 березня
2010 року. Згідно накладної від 13 березня
2010 року отримав державні номерні знаки
серії НОМЕР_1.

Також суд зазначає, що недотримання
«Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» не вказує на
неможливість проведення такої
відповідачем.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 17
лютого 2011 року в справі № 2а-9964/10/1370- без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
А. І.
Рибачук

В. В.
Клюба

Ухвалу складено в повному обсязі 28
лютого 2014 року.