Справа № 810/7090/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/7090/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Волков
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 14
січня 2014 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними
дій та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача щодо
формування вимоги про сплату боргу від
21.11.2013 № Ф-1133 та визнання
протиправною і скасування вимоги від
21.11.2013 № Ф-1133 про сплату недоїмки за
єдиним внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
6960,48 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року позов задоволено частково:
визнано протиправною та скасовано
вимогу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 21.11.2013 № Ф-1133,
згідно з якою позивача зобов'язано
сплатити недоїмку за єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 6960,48 грн.
Інші вимоги адміністративного позову
не вирішено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову в частині про
задоволення позову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим,
що суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
встановив обставини справи та
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду -
скасувати, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером
(довідка від 18.09.2013), як особа, яка
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення, отримала
право на пенсію за віком із зменшенням
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», отримує пенсію,
починаючи з 2010 року.

Крім того, позивач є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрований
22.06.2000 виконавчим комітетом
Білоцерківської міської ради
Київської області, перебуває на
спрощеній системі оподаткування.

У листопаді 2013 року Білоцерківська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Київській області визначила позивачу
зобов'язання зі сплати єдиного внеску у
сумі 6960,48 грн. та надіслала вимогу від
21.11.2013 № Ф-1133 про сплату недоїмки у
вказаній сумі.

Не погоджуючись з вказаною вимогою,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про скасування
спірної вимоги про стягнення боргу зі
сплати єдиного соціального внеску, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач неправомірно застосував до
позивача штрафні санкції за
несвоєчасну сплату єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виходячи з того,
що позивач є пенсіонером за віком, отже
у нього взагалі відсутній обов'язок
сплати єдиного соціального внеску.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно обставин справи між сторонам
виник спір щодо правомірності
нарахування відповідачем боргу по
сплаті єдиного внеску позивачу, який
являється пенсіонером за віком з
призначенням пенсії на пільгових
умовах та займається підприємницькою
діяльністю.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№2464-VI (далі Закон №2464-VI), Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058-IV
від 09.07.2003 року (далі Закон №1058), Законом
України «Про пенсійне забезпечення»
№1788-XII від 05.11.91 р. (далі Закон №1788).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, є
платниками єдиного внеску.

Згідно з пп. 3 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону
№2464 фізичні особи-підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
нараховують єдиний внесок у розмірі 34,7
відсотка на суми, самостійно визначені,
але не більше максимальної величини
бази нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску.

Відповідно до ст. 6 Закону №2464
встановлено обов'язки платників
єдиного внеску: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком і зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики; у випадках,
передбачених цим Законом і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону,
стати на облік у територіальному
органі Пенсійного фонду як платник
єдиного внеску; виконувати інші вимоги,
передбачені цим Законом.

З 6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», яким
внесені зміни до ч.4 ст.4 Закону № 2464.
Відповідно до цих змін фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Виходячи з наведеного, зазначеною
нормою визначені дві умови звільнення
платника від сплати єдиного внеску:
наявність у особи статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, у
тому числі пенсії за віком на пільгових
умовах, є наявність у особи, яка обрала
спрощену систему оподаткування,
статусу пенсіонера за віком, що
встановлюється до відповідності всім
умовам, визначеним законом, зокрема,
досягнення певного віку, після якого
вона має право на призначення
відповідної пенсії.

Згідно ст.1 Закону №1058 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Законом №1058 передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія з інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника. Умови
призначення пенсії за віком визначені
статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
за наявності страхового стажу не менше
15 років.

Згідно з абз. 7 ч.2 ст.5 Закону №1058
виключно цим Законом визначаються
умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат.
Від сплати єдиного внеску звільняються
особи, що мають статус пенсіонера за
віком відповідно до положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 16 розділу ХV
Прикінцеві положення Закону № 1058 до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону №1788 «Про пенсійне
забезпечення» застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Так, згідно з ч.1 ст.55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються зі зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

Позивачу призначена пенсія за віком із
застосуванням ст. 55 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже, він не є пенсіонером за віком у
розумінні п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», є платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та не
звільняється від його сплати.

Згідно з п.1 постанови правління
Пенсійного фонду України від 25.03.2004 р.
№4-1 «Про Порядок обліку, зберігання,
оформлення та видачі пенсійних
посвідчень в Пенсійному фонді України
та його органах» (далі - Постанова)
документом, який підтверджує
призначення громадянину пенсії, є
пенсійне посвідчення, що видається
органом Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.4 Додатку до згаданої
Постанови посвідчення є документом, що
підтверджує право на одержання пенсії
і засвідчує особу його власника при
одержанні належних до виплати сум
пенсій, зверненні до органів
Пенсійного фонду України та інших
державних органів з питань пенсійного
забезпечення.

Одночасно відповідно до п.45 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р.
№22-1, документом, який підтверджує
призначення особі пенсії, є пенсійне
посвідчення, що видається органом, що
призначає пенсію, відповідно до
Порядку обліку, зберігання, оформлення
та видачі пенсійних посвідчень в
Пенсійному фонді України та його
органах, затвердженого постановою
Правління Пенсійного фонду від 25.03.2004 р.

Отже, наявність у особи пенсійного
посвідчення підтверджує лише право на
одержання пенсії та факт її
призначення, а не статус пенсіонера за
віком.

З огляду на зазначене, фізичні
особи-підприємці, які отримують пенсію,
призначену за віком на пільгових
умовах, згідно із Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
обчислені за Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і не досягли 60- річного
віку, сплачують єдиний внесок на
загальних підставах.

Враховуючи ту обставину, що позивач на
час формування оскаржуваної вимоги не
досяг 60-річного віку та отримує пенсію
зі зниженням пенсійного віку, він
повинен сплачувати єдиний внесок на
загальних підставах.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про наявність підстав щодо
звільнення позивача від сплати єдиного
внеску та скасування оскаржуваної
вимоги є помилковим.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, оскаржувану постанову належить
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.