Справа № 2а/0270/4526/12
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 лютого 2014 р.
Справа № 2а/0270/4526/12

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Ємельянова Родіона Ігоровича

представника позивача:
Балтак Д.О.

представника відповідача:
не з"явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: консорціуму "Енергобуд"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Вінницької
області Державної податкової служби

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2011 року консорціум
«Енергобуд» звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Вінниці (в результаті
реорганізації - Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 02.11.2011 року.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 11 вересня 2012 року скасовано
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністртавного суд від
17 травня 2012 року, а справу направлено на
новий розгляд.

За результатами розгляду Вінницьким
окружним адміністративним судом
прийнято постанову від 05 листопада 2012
року про відмову у задоволенні
адміністративного позову.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013 року,
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 05.11.2012 року
скасовано та прийнято нову постанову,
якою позовні вимоги задоволено.

Відповідно до ухвали Вищого
адміністративного суду України від
22.01.2014 року постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
05.11.2012 року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи,
позовні вимоги вмотивовані тим, що
консорціум "Енергобуд" не погоджується
з податковими
повідомленнями-рішеннями № від
02.11.2011р. та № від 02.11.2011р. Вважає,
що вказані податкові
повідомлення-рішення не відповідають
нормам законодавства, є протиправними
та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з"явився, хоча про час та
місце розгляду справи був завчасно та
належним чином повідомлений. Причини
неявки представника відповідача в
судове засідання суду не відомі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та перевіривши доводи позивача, суд
вважає, що адміністративний позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
консорціум "Енергобуд" як суб'єкт
господарювання зареєстрований
виконавчим комітетом Вінницької
міської ради 22.03.2006 року, взятий на
облік в органах державної податкової
служби 23.03.2006 року за № 201, є платником
податку на додану вартість.

На підставі направлення ДПІ у м.
Вінниці № 3252/23 від 19.09.2011 року № 3252/23,
працівником податкового органу
проведено планову виїзну
документальну перевірку консорціуму
"Енергобуд" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період 01.10.2007 року по
30.06.2011 року.

За результатами перевірки податковим
органом оформлено акт № 4080/23/34272658 від
14.10.2011 року про результати виїзної
планової перевірки з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства (т. 1 а.с. 19-64).

Як вбачається із акту, під час
перевірки зафіксовано порушення пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про
оприбуткування прибутку підприємств",
ст. 138 ПК України, в результаті
підприємством занижено податок на
прибуток на загальну суму 1394649 грн., в
тому числі - за 4 квартал 2009 року в сумі
205819 грн., за 1 квартал 2010 року - 42 972 грн.,
за 3 квартал 2010 року - 142279 грн., за 4
квартал 2010 року - 802444 грн., за 1 квартал
2011 року - 177549 грн. та за 2 квартал 2011 року
- 23586 грн. Також вказаним актом
зафіксовано порушення пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", ст. 198 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 1321216
грн., в тому числі за грудень 2009 року в
сумі 190496 грн., за лютий 2010 року - 39380 грн.,
за травень 2010 року - 69026 грн., за серпень
2010 року - 7146 грн., за вересень 2010 року -
82903 грн., за жовтень 2010 року - 65938 грн., за
листопад 2010 року - 201701 грн., за грудень
2010 року - 451221 грн., за лютий 2011 року - 59874
грн., за березень 2011 року - 54539 грн., за
квітень 2011 року - 35230 грн., за травень 2011
року - 1834000 грн. та за червень 2011 року -
45422 грн. Як вбачається з акту перевірки,
загалом встановлено завищення валових
витрат на суму 5586801,57 грн.

На підставі акту перевірки, ДПІ у м.
Вінниці прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 02.11.2011
року, яким підприємству збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств на 1693030 грн. (1394649
грн. - основний платіж, 298381 грн. штрафні
(фінансові санкції) та № від
02.11.2011 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 1598172 грн. (1321216 грн. -
основний платіж, 276956 грн. штрафні
(фінансові санкції). (т.1 а.с. 65-66)

Як вбачається із матеріалів справи,
податковим органом встановлено, що
господарські операції між позивачем та
ТОВ "УТБК", а також контрагентами
останнього не пов'язані із наданими
послугами, тому що з наданих документів
не видно, яким чином надані послуги
вплинули на формування валових витрат
консорціуму "Енергобуд", вказана
діяльність не призвела до реальних
змін в структурі капіталу позивача,
правочини не направлені на настання
наслідків, а тому консорціум
"Енергобуд" не мав правових підстав для
відображення результатів
господарських операцій у складі
валових витрат.

В результаті чого, відповідач
приймаючи оскаржувані податкові
повідомлення - рішення посилається на
те, що позивачем протиправно включено
податок на додану вартість до
податкового кредиту

Суд дослідивши матеріали справи, не
погоджується з такими висновками
відповідача враховуючи наступне.

Так, податковим органом 14.10.2011 року
проведено виїзну планову перевірку
консорціуму «Енергобуд» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.11.2007 р. по 30.06.2011 р. в
результаті чого складено акт
№4080/23/34272658.

На підставі вказаного акту податковий
органом прийнято податкові
повідомлення рішення, зокрема
податкове повідомлення-рішення №
від 02.11.2011 року, яким встановлено
порушення п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оприбуткування прибутку
підприємств», ст. 138 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
1 693030 грн., з яких за основним платежем
1394649 та за штрафними (фінансовими)
санкціями 298381 грн., та податкове
повідомлення-рішення № від 02.11.2011
року, яким встановлено порушення п.п.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», ст. 198
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів на загальну суму 159872
грн., з яких за основним платежем 1321216
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями 276956грн.

Нормами п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України визначено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оприбуткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) не
включаються до складу валових витрат
витрати на виплату винагород або інших
видів заохочень пов'язаним з таким
платником податку фізичним чи
юридичним особам у разі, якщо немає
документальних доказів, що таку
виплату або заохочення було проведено
як компенсацію за фактично надану
послугу (відпрацьований час). За
наявності зазначених документальних
доказів віднесенню до складу валових
витрат підлягають фактичні суми виплат
(заохочень), але не більші ніж суми,
розраховані за звичайними цінами.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України Податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Суд не погоджується з висновками
податкового органу, що господарська
діяльність позивача не пов'язана із
наданням йому послуг ТОВ «Українська
технологічно-будівельна компанія» та
його контрагентами ТОВ «Євроград КС»,
ТОВ «Інвест Строй» з огляду на
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач (Замовник) уклав з ТОВ
«Українська технологічно-будівельна
компанія» (Підрядник) ряд договорів
підряду ( № УТБК-911-99 від 02.11.2009 року, №
УТБК-911-112 від 10.11.2009 року, № УТБК-912-93 від
01.12.2009 року, № УТБК-912-106 від 22.12.2009 року,
№ УТБК-1008-47 від 16.08.2010 року, № УТБК-1009-62
від 30.09.2010 року, № УТБК-1009-71 від 30.09.2010
року, № УТБК-1010-67 від 22.10.2010 року, №1115-105
від 15.11.2010 року, №Е-1110-101 від 15.11.2010 року,
№ Е-1012-116 від 15.11.2010 року, № Е-1012-115 від
29.12.2010 року, Е110324 від 04.03.2011 року, №Е110328
від 14.03.2011 року, №110511 від 11.05.2011 року,
№Е110531 від 25.05.2011 року). Відповідно до
вказаних договорів Підрядник
зобов'язувався поставити визначені у
специфікаціях товари та /або виконати
певних обсяг робіт.(т.1 а.с. 75-154)

На виконання зазначених вище договорів
позивачем надано ряд документів, які
підтверджують їх виконання, зокрема:

- довідки про вартість виконаних
будівельних робіт, акти приймання
виконаних будівельних робіт за грудень
2009 р., лютий 2010 р., липень-грудень 2010 р.,
січень-березень 2011 р., травень-червень
2011 р., а також підсумкові відомості та
розрахунки загальновиробничих витрат
до локальних кошторисів по вказаним
періодам (том 2 а.с.64-250, том 3 а.с. 1-150);

- копії банківських виписок по
зазначеним вище договорам за 2009-2011 рр.
(том 4 а.с.8-79), податкові накладні (том 1
а.с. 32-33).

Крім того, судом встановлено, що КРУ у
Вінницькій області проводились
зустрічні перевірки консорціуму
«Енергобуд», у результаті чого було
складено довідки від 27.12.2007 року, від
01.12.2009 року, від 17.02.2010 року, від 11.02.2011
року, від 22.07.2011 року, від 02.09.2011 року, від
21.10.2011 року, які підтверджують те, що на
час виникнення спірних правовідносин
не виявлено порушень позивачем вимог
чинного законодавства. Також рішенням
господарського суду Вінницької
області від 14.12.2011 року по справі
37/160/2011/5003, підтверджується той факт, що
позивачем вчинялись певні дії на
виконання укладених ним договорів.

За таких обставин, позивачем
укладались правочини з метою
здійснення передбаченої
законодавством підприємницької
діяльності, наявність у позивача та
його контрагента умислу на укладення
вказаних домовленостей з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, відповідачем не
доведено, а тому вказані правочини не
можуть розглядатись як нікчемні з
мотивів їх завідомої суперечності
інтересам держави і суспільства.

Податковий орган стверджує, що згідно з
базою даних ДПС в ТОВ «Євроград КС» та
ТОВ «Інвест Строй» (контрагенти ТОВ
«Українська технологічно-будівельна
компанія») відсутні необхідні умови
для ведення господарської діяльності,
відсутні основні фонди, технічний
персонал виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби, тому
зроблено висновок, що господарські
операції не підтверджуються з
врахуванням часу здійснення всіх
операцій.

Суд з приводу даних доводів
відповідача приходить до висновку, що
по-перше контрагенти ТОВ «Українська
технологічно-будівельна компанія» не
мають ніякого відношення до позивача,
по-друге порушення контрагентами
позивача вимог законодавства про
порядок здійснення господарської
діяльності не може бути підставою для
висновку про безтоварність
відповідних господарських операцій та
не може свідчити про наявність підстав
для висновків про фіктивність усіх
правочинів які вчинялися саме
юридичною особою - ТОВ «Українська
технологічно-будівельна компанія».

Законодавством України не передбачено
обов'язок суб'єкта господарювання
здійснювати контроль за дотриманням
закону іншими платниками податків.
Ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку.
При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Встановлені податковим органом
будь-які факти незаконної діяльності
контрагента платника податків повинні
оцінюватися судом з урахуванням
можливої обізнаності позивача щодо
таких обставин, або наявної у позивача
реальної можливості з'ясувати їх.

Наведені в акті перевірки обставини
діяльності контрагентів позивача, з
якими орган ДПС пов'язує безтоварність
операцій із позивачем, були виявлені
податковим органом вже після
проведених позивачем з ними операцій.

Таким чином, лише сам факт наявності
господарських відносин з контрагентом,
який порушує податкове законодавство,
не може тягнути за собою негативні
наслідки для платника податків у
вигляді зменшення податкового кредиту
чи валових витрат, оскільки платник
податків може бути необізнаним
стосовно таких порушень та дійсних
намірів тих фізичних осіб, які
представляють його контрагента.

Такий висновок узгоджується із
правової позицією Верховного суду
України, яка викладена в постанові від
31.01.2011 року по справі № 21-47а10, та з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі «Булвес»АД проти
Болгарії та Бізнес Сепорт Сентре проти
Болгарії.

Крім того, суд звертає увагу, що
головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в ньому не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора.

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочинну. Так, частиною 1 статті 204
Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу на те, що
відповідно до частини першої статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

З аналізу наведених правових норм
вбачається, що, відповідно до
презумпції правомірності правочинну,
всі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочинну має
бути встановлена судом.

Разом із тим, згідно із статтею 228 ЦК
України визначено, що правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про
судову практику розгляду цивільних
прав про визнання правочинів
недійсними" зазначено, що перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК :

1) правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Таким чином, відповідачем не доведено
наявності мети завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства, а
також існування умислу у позивача чи
його контрагента, як обов'язкової
ознаки для визнання правочину
недійсним, хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Разом з тим відповідачем лише
зазначено, без відповідних доказів, про
відсутність реальності робіт та
послуг, які економічно необхідні для
виконання такого постачання або
здійснення діяльності тощо, що може
свідчити про відсутність необхідних
умов для здійснення відповідної
господарської, економічної діяльності
як позивачем, так і його контрагентом,
що є тільки припущенням.

Крім того, посилання відповідача на
частини 1, 5 статтю 203, частини 1,2 статті
215, статтю 216 ЦК України є безпідставним,
так як зазначені норми можуть
використовуватися лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Вказані висновки підтверджуються і ст.
20 Податкового кодексу України,
відповідно до якої органам державної
податкової служби України не надано
повноважень щодо визнання тих чи інших
угод (правочинів) недійсними та/або
нікчемними.

Вказана правова позиція, також,
викладена у постанові Вищого
адміністративного суду України від
14.11.2012 року по справі №К/9991/50772/12.

За таких обставин, суд дійшов в
висновку, що позивачем доведено факт
здійснення господарських операцій, що
підтверджується відповідними
доказами, тому позов консорціуму
«Енергобуд» підлягає задоволенню, а
податкові повідомлення-рішення №
від 02.11.2011 року та № від 02.11.2011 року
підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення; своєчасно, тобто
протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається
відповідач заперечуючи проти позову,
не дають суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували доводи позивача, а
встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції відповідача
покладеної в основу оскаржуваних
рішень.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Позивачем
сплачено 28,23 грн. судового збору, а тому
дана сума має бути стягнута на його
користь.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
та № від 02.11.2011 року.

Стягнути на користь консорціуму
Енергобуд» судовий збір у розмірі 28,23,
шляхом його безспірного списання
органами Державної Казначейської
служби України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жданкіна Наталія
Володимирівна