Справа № 2а-3270/11/0970
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Справа №
2792/12/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Коломия та Коломийському
районі Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 21
листопада 2011 року у справі за позовом
прокурора м. Коломиї
Івано-Франківської області в інтересах
держави в особі управління Пенсійного
фонду України в м. Коломия та
Коломийському районі
Івано-Франківської області до
Закритого акціонерного товариства
"Прикарпаття" про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и в:

Прокурор м. Коломиї Івано-Франківської
області в інтересах держави в особі
управління Пенсійного фонду України в
м. Коломия та Коломийському районі
Івано-Франківської області 11.10.2011 року
звернувся в суд з адміністративним
позовом до Закритого акціонерного
товариства "Прикарпаття" в якому,
уточнивши позовні вимоги, просив про
стягнення заборгованості в сумі 9 808,36
гривень.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 21
листопада 2011 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ЗАТ "Прикарпаття"
на користь управління Пенсійного фонду
України в м. Коломиї та Коломийському
районі заборгованість з відшкодування
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій за списком №1 та
списком №2 за вересень 2011 року в
розмірі 8777 (вісім тисяч сімсот сімдесят
сім) гривень 94 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м. Коломия
та Коломийському районі
Івано-Франківської області оскаржило
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити повністю. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що судом першої інстанції були
недостатньо досліджені докази та
обставини справи, рішення постановлено
з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції
необґрунтовано відмовив в стягненні 1
030,42 грн. на відшкодування витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за вересень 2011 року працівникам ОСОБА_1
та ОСОБА_2, які, на думку суду, набули
права на пільгову пенсію під час роботи
на Ковалівському філіалі
Коломийського орендного підприємства
«Прикарпаття», правонаступником якого
є КП «Меткабель», а відтак останнє
нібито зобов'язано відшкодувати
витрати органу Пенсійного фонду.
Вважає, що відповідно до пункту 3.3
статуту Ковалівського колективного
товариства «Прикарпаття» це
підприємство не є правонаступником
Коломийського орендного підприємства
«Прикарпаття» і не несе
відповідальності за його
зобов'язаннями. У той же час, згідно з
положеннями статуту ЗАТ «Прикарпаття»
воно є правонаступником ККТ
«Прикарпаття», працівниками якого до
1994 року були зазначені вище працівники,
тому це підприємство має зобов'язання
відшкодувати витрати на доставку і
виплату пільгових пенсій перед органом
Пенсійного фонду.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
ЗАТ «Прикарпаття» є юридичною особою,
зареєстроване виконавчим комітетом
Коломийської міської ради 20.04.1994 року,
що підтверджується копією витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(а.с.13-14).

11.03.1994 року Конференцією орендарів
Коломийського орендного підприємства
«Прикарпаття» дано згоду
Ковалівському філіалу на від'єднання і
створення на його базі окремого
підприємства. В подальшому, Наказом
Коломийського орендного підприємства
«Прикарпаття» від 27.04.1994 року №12
створено комісію по розподілу майна
між цим підприємством та Ковалівським
філіалом (а.с.40).

Відповідно до затвердженого
розподільчого балансу Коломийським
орендним підприємством «Прикарпаття»
передано Ковалівському колективному
підприємству «Меткабель» все майно,
яким користувався Ковалівський філіал,
про що складено відповідний акт
прийому-передачі від 31.05.1994 року
(а.с.41-42).

У зв'язку із перетворенням шляхом
виділу, на підставі наказу
Коломийського орендного підприємства
«Прикарпаття» від 29.04.1994 року №67-к
звільнено з 30.04.1994 року по переводу до
новоствореного Ковалівського
колективного підприємства «Меткабель»
працівників Ковалівського філіалу, в
тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до копії Установчого
договору від 19.04.1994 року засновниками
ЗАТ «Прикарпаття» виступили орендарі
Коломийського орендного підприємства
«Прикарпаття», члени їх сімей та
пенсіонери, шляхом внесення
приватизаційних сертифікатів у
рахунок викупу підприємства.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо
стягнення з відповідача коштів на
відшкодування витрат з виплати пенсій
громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 1 030,42
гривень суд першої інстанції виходив з
того, що вказані витрати за вересень 2011
року підлягають відшкодуванню
Ковалівським колективним
підприємством «Меткабель», оскільки
останнє внаслідок реорганізації
Коломийського орендного підприємства
«Прикарпаття» набуло прав та
обов'язків правонаступника в частині
отриманого внаслідок реорганізації
майна за розподільчим балансом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, вважаючи, що він відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи з огляду
на наступне.

Частиною 6 статті 34 Закону України "Про
підприємства в Україні", чинного на
момент утворення ЗАТ "Прикарпаття" та
ККП "Меткабель", було встановлено, що у
разі поділу підприємства до нових
підприємств, які виникли в результаті
цього поділу, переходять за роздільним
актом (балансом) у відповідних частинах
майнові права і обов'язки
реорганізованого підприємства. При
виділенні з підприємства одного або
кількох нових підприємств до кожного з
них переходять за роздільним актом
(балансом) у відповідних частинах
майнові права і обов'язки
реорганізованого підприємства.

Пізніше аналогічний принцип було
закладено у статті 59 Господарського
кодексу України, відповідно до частин
першої та четвертої якої припинення
діяльності суб'єкта господарювання
здійснюється шляхом його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених цим
Кодексом, - за рішенням суду. У разі
поділу суб'єкта господарювання усі
його майнові права і обов'язки
переходять за роздільним актом
(балансом) у відповідних частках до
кожного з нових суб'єктів
господарювання, що утворені внаслідок
цього поділу. У разі виділення одного
або кількох нових суб'єктів
господарювання до кожного з них
переходять за роздільним актом
(балансом) у відповідних частках
майнові права і обов'язки
реорганізованого суб'єкта.

Відповідно до підпункту 6.3 пункту 6
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного Фонду
України, затвердженого постановою
правління ПФ України №21-1 від 19.12.2003 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), у разі
ліквідації або зміни власника
підприємства суми зазначених витрат
Пенсійному фонду вносять
правонаступники.

Відповідно до ст.69 ч.1, 2 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Згідно ст.71 ч.1 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. За наведених обставин, суд
апеляційної інстанції вважає, що
позовні вимоги підтверджені належними
та допустимими доказами і підлягають
до задоволення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Коломия
та Коломийському районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2011 року у справі №2а-3270/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей