Справа № 803/183/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Справа № 803/183/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з позовом до Ковельської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області (далі -
Ковельська ОДПІ ГУ Міндоходів) про
визнання протиправною та скасування
вимоги про сплату боргу від 21 листопада
2013 року № Ф 206.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є фізичною особою-підприємцем,
що обрав спрощену систему
оподаткування. Згідно із Законом
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» позивачу
призначена пенсія за вислугу років, а
тому відповідно до частини четвертої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування» він звільнений
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. З наведених
підстав вважає оскаржену вимогу
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню.

Представник відповідача 17 лютого 2014
року подав до суду клопотання, у якому
просив розгляд справи проводити без
його участі.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України суд ухвалив розгляд справи
здійснювати в порядку письмового
провадження.

Дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 16 серпня
2002 року зареєстрований як фізична
особа-підприємець та є платником
єдиного податку, що копією свідоцтва
платника єдиного податку серії НОМЕР_2.

Як вбачається з копії довідки
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області від 16
березня 2012 року № 759 позивач отримує
пенсію за вислугу років відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

21 листопада 2013 року Ковельською ОДПІ ГУ
Міндоходів винесено вимогу № Ф 206 про
сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 3 582 грн. 09
коп.

Не погодившись з винесеною вимогою про
сплату боргу (недоїмки) № Ф 206 від 21
листопада 2013 року, позивач оскаржив її
в адміністративному порядку, проте
рішенням ГУ Міндоходів у Волинській
області № 2-45/10.4-06 від 16 січня 2014 року
вимогу № Ф 206 від 21 листопада 2013 року
про сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску в сумі 3 582 грн. 09 коп. залишено
без змін, а скаргу - без задоволення.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній
вимозі про сплату Боргу (недоїмки), суд
зазначає наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування врегульовані
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Зокрема, згідно з пунктом 2 частини
першої статті 1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування сплачується в
обов'язковому порядку, крім випадків
встановлених законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому, як визначено
частиною четвертою цієї ж статті,
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з частиною другою статті 5
вказаного Закону взяття на облік
платників єдиного внеску, зазначених у
пунктах 2 - 14 частини першої статті 4
цього Закону, здійснюється органом
доходів і зборів з внесенням
відповідних відомостей до реєстру
застрахованих осіб.

Частиною другою статті 6 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено
обов'язки платників єдиного внеску, в
тому числі своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; подавати
звітність до органу доходів і зборів за
основним місцем обліку платника
єдиного внеску у строки, порядку та за
формою, встановленими центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3 частини першої,
частини третьої статті 7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, єдиний
внесок нараховується на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу. Нарахування
єдиного внеску здійснюється в межах
максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом.

Пунктом 5 частини першої статті 1
зазначеного вище Закону встановлено,
що мінімальний страховий внесок - сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» мінімальна заробітна плата у
місячному розмірі з 1 січня цього року
становить 1147 грн.

Частиною восьмою статті 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
платники єдиного внеску, зазначені у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за календарний рік,
до 10 лютого наступного року, крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
членів сімей таких осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, які
сплачують єдиний внесок, нарахований
за календарний квартал, до 20 числа
місяця, що настає за кварталом, за який
сплачується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 6 частини першої
статті 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування» недоїмка - сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
органом доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на державне соціальне
страхування» орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Проаналізувавши вищезазначені
положення законодавства, суд дійшов
висновку, що фізичні особи-підприємці,
які перебувають на спрощеній системі
оподаткування, зобов'язані самостійно
обчислювати і сплачувати єдиний внесок
щокварталу, до 20-го числа наступного
місяця. Якщо єдиний внесок таким
платником не обчислений, то він
обчислюється органом, що контролює
його надходження і сплату. Несвоєчасно
сплачена сума єдиного внеску
вважається недоїмкою, про обов'язок
сплати якої орган доходів і зборів
надсилає платнику єдиного внеску
вимогу.

Разом з тим, пунктом 4 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
платники єдиного внеску - фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» пенсії
призначаються: а) трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії. За правилами статті 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» право на пенсію за віком
мають чоловіки - після досягнення 60
років і при стажі роботи не менше 25
років.

Згідно з пунктом 16 розділу XV Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Відповідно до статті 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором. У разі якщо особа має право на
отримання пенсії відповідно до цього
Закону та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», призначається одна
пенсія за її вибором. При цьому різниця
між розміром пенсії, на який особа має
право відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», і розміром пенсії
із солідарної системи відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка визначається в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, фінансується за
рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, ОСОБА_1 має право
отримувати або пенсію за віком у
відповідності до Закону України «Про
пенсійне забезпечення», або пенсію за
вислугу років відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», при цьому
позивач вправі самостійно обрати, яким
видом пенсійного забезпечення
користуватися.

Зважаючи на те, що у 2013 році фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 не здійснював
самостійного нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, тому станом на 31
жовтня 2013 року на його особовому
рахунку обліковується заборгованість
в сумі 3 582 грн. 09 коп. Відтак, відповідач
сформував вимогу про сплату боргу
(недоїмки) з урахуванням наведених вище
норм Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
(вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Судом також приймається до уваги, що
відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

За правилами частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір», під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись статтями 128, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб», Закону України «Про
пенсійне забезпечення», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) в дохід держави
несплачений судовий збір у сумі 1 644
(одна тисяча шістсот сорок чотири) грн.
30 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
А.Я. Ксензюк