Справа № 820/12142/13-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 р.Справа № 820/12142/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.,

представників сторін: позивача - Гужви
М.В., відповідача - Вовченка А.О., Соколая
В.М., Усової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експрес" на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014р. по
справі № 820/12142/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експрес"

до Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України

про скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Експрес" (далі по
тексту - ТОВ «Експрес») звернулось до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(ХОТВ Антимонопольного комітету
України), в якому просило суд скасувати
рішення адміністративної колегії
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
254-к від 12.11.2013 року "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу" у
справі № 2/02-185-13.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014 р. по
справі № 820/12142/13-а у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експрес" до
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
скасування рішення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014 р. по
справі № 820/12142/13-а скасувати, прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги пояснив, що 12.11.2013 року
адміністративною колегією
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
прийнято рішення № 254-к по справі
№2/02-185-13 про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції та
накладення штрафу. Стверджує, що
відповідачем по справі безпідставно
було визначено в якості товарного
ринку окремий маршрут - № 270Е, в той час
як у розумінні Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
товарним ринком може вважатися лише
територія м. Харкова в цілому, на якій,
окрім позивача, функціонують інші
маршрути та інші перевізники.
Наголошує на помилковому визначенні
часових меж товарного ринку - 2012 рік, в
той час як підвищення тарифів та
прийняття спірного рішення відбулося у
2013 році. З посиланням на ч.1 ст.59 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» вказує на наявність
підстав для скасування спірного
рішення, оскільки відповідачем при
його прийнятті не було досліджено
пасажиропотоку, тобто, неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи. Крім того, зазначив, що
відповідачем при прийнятті спірного
рішення не було дотримано процедури,
встановленої пунктом п.2.1 Методики
визначення монопольного становища,
затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 р. № 49-р, оскільки не виконано
всіх етапів такої процедури. Стверджує,
що встановлювані позивачем тарифи на
проїзд є вільними, оскільки на них не
встановлено державних обмежень в
законодавчому порядку, а тому
застосування при розрахунку тарифів
Методики розрахунку тарифів на послуги
пасажирського автомобільного
транспорту, затвердженої наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 17.11.2009 р. № 1175,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27.11.2009 року за № 1146/17162, є лише
рекомендованим, а не обов'язковим. У
зв'язку з чим, вказує, що позивача
неможливо звинувачувати в порушенні
порядку розрахунку тарифів,
встановленому вказаною Методикою.
Враховуючи наведене, вважає, що рішення
адміністративної колегії Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України є
незаконним, безпідставним та
необґрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав з підстав, викладених в
останній, просив суд апеляційної
інстанції постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
23.01.2014 р. по справі № 820/12142/13-а скасувати,
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в надісланих до суду
письмових запереченнях та його
представники у судовому засіданні
просили суд апеляційної інстанції
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.
Пояснили, що порушення фактично
полягало у тому, що позивачем при
розрахунку тарифу на проїзд не було
включено до формули розрахунку
кількості пільгових пасажирів, чим
фактично перекладено витрати по
компенсації вартості проїзду цих
пасажирів на тих, хто користується
послугами проїзду на платній основі.
Вважають, що встановлення такого
тарифу не було б можливим за умови
існування конкуренції на ринку
перевезень за даним маршрутом, однак,
завищення тарифу мало місце у зв'язку з
монопольним становищем позивача на
товарному ринку (маршруті 270Е).
Зазначили, що товарні, територіальні та
часові межі товарного ринку визначено
відповідачем у відповідності до
Методики визначення монопольного
становища, затвердженої
розпорядженням Антимонопольного
комітету України від 05.03.2002 р. № 49-р,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 01.04.2002 за № 317/66059. З огляду на
викладене, вважає факт порушення
позивачем законодавства про захист
економічної конкуренції доведеним, а
рішення адміністративної колегії
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
254-к від 12.11.2013 року про порушення
законодавства України про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу - таким, що прийняте на підставі,
у межах повноважень, у спосіб, що
передбачені законодавством України та
з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
07.08.2013 року адміністративна колегія
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
розпорядженням № 212-к розпочала
розгляд по справі № 2/02-185-13 за ознаками
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції,
передбаченого пунктом 1 частини 2
статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" у діях Товариства з
обмеженою відповідальністю "Експрес"
(ідентифікаційний код 24659732), що
полягають у зловживанні монопольним
(домінуючим) становищем на ринку шляхом
встановлення таких цін реалізації
товару, які неможливо було б встановити
за умов існування значної конкуренції
на ринку послуг з перевезення
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування № 270Е міста
Харкова (початковий пункт на маршруті -
Проспект Слави (Залютино), кінцевий
пункт - ст.м. "Держпром") (а.с. 60-62).

12.11.2013 року адміністративною колегією
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
прийнято рішення № 254-к по справі №
2/02-185-13 про порушення законодавства
України про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу, яким:

- визнано, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Експрес"
(ідентифікаційний код 24659732) за
результатами 2012 року та станом на
листопад 2013 року займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку послуг з
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування № 270Е
міста Харкова (початковий пункт на
маршруті - Проспект Слави (Залютино),
кінцевий пункт - ст. м. "Держпром") з
часткою 100 відсотків;

- визнано, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Експрес"
(ідентифікаційний код 24659732),
встановивши економічно
необґрунтований тариф на послуги з
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування № 270Е
міста Харкова (початковий пункт на
маршруті - Проспект Слави (Залютино),
кінцевий пункт - ст. м. "Держпром") за
рахунок застосування завищених статей
витрат та зменшеного обсягу
перевезення пасажирів, вчинило
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, передбачене
пунктом 1 частини другої статті 13,
пунктом 2 статті 50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції", у
вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку,
шляхом встановлення таких цін
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку послуг з
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування № 270Е
міста Харкова (початковий пункт на
маршруті - Проспект Слави (Залютино),
кінцевий пункт - ст. м. "Держпром").

За вчинене порушення законодавства про
захист економічної конкуренції на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Експрес"
(ідентифікаційний код 24659732), був
накладений штраф у розмірі 68000,00 грн. та
зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю "Експрес"
(ідентифікаційний код 24659732), у 30-денний
термін з дня отримання надати на
погодження до Департаменту транспорту
Харківської міської ради економічно
обґрунтований тариф на послугу з
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування № 270Е
міста Харкова (початковий пункт на
маршруті - Проспект Слави (Залютино),
кінцевий пункт - ст. м. "Держпром").

Не погодившись із зазначеним рішенням,
позивач звернувся до суду з позовом про
його скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення адміністративної
колегії Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
254-к від 12.11.2013 року "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу" у
справі № 2/02-185-13 прийнято на підставі, у
межах повноважень, у спосіб, що
передбачені законодавством України та
з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

За визначенням статті 1 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
№2210-ІІ від 11.01.2001 року, економічна
конкуренція (конкуренція) - це змагання
між суб'єктами господарювання з метою
здобуття завдяки власним досягненням
переваг над іншими суб'єктами
господарювання, внаслідок чого
споживачі, суб'єкти господарювання
мають можливість вибирати між кількома
продавцями, покупцями, а окремий
суб'єкт господарювання не може
визначати умови обороту товарів на
ринку.

Монополізація - досягнення суб'єктом
господарювання монопольного
(домінуючого) становища на ринку
товару, підтримання або посилення
цього становища.

Товар - будь-який предмет
господарського обороту, в тому числі
продукція, роботи, послуги, документи,
що підтверджують зобов'язання та права
(зокрема цінні папери).

Ринок товару (товарний ринок) - сфера
обороту товару (взаємозамінних
товарів), на який протягом певного часу
і в межах певної території є попит і
пропозиція.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
встановлено, що суб'єкт господарювання
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку товару, якщо: на
цьому ринку у нього немає жодного
конкурента; не зазнає значної
конкуренції внаслідок обмеженості
можливостей доступу інших суб'єктів
господарювання щодо закупівлі
сировини, матеріалів та збуту товарів,
наявності бар'єрів для доступу на ринок
інших суб'єктів господарювання,
наявності пільг чи інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 13
цього Закону зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку,
зокрема, визнається встановлення таких
цін чи інших умов придбання або
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Частиною 3 статті 13 цього Закону
передбачено, що зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно з законом.

У відповідності до пункту 2 частини 1
статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" зловживання
монопольним (домінуючим) становищем є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції.

Таким чином, суб'єкт господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку товару та, яким
допущені зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку, що
виразилися в діях чи бездіяльності та
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку, несе відповідальність згідно з
законом.

Методику визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку затверджено
розпорядженням Антимонопольного
комітету України від 05.03.2002 р. № 49-р, та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 01.04.2002 за № 317/66059 (надалі -
Методика).

Відповідно до пункту 1.3 Методики,
монопольне (домінуюче) становище
суб'єкта господарювання - становище
суб'єкта господарювання на ринку, яке
дозволяє йому самостійно або разом з
іншими суб'єктами господарювання
визначати умови обороту товарів на
ринку завдяки тому, що суб'єкт
господарювання: не має на ринку товару
жодного конкурента або не зазнає
значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин; є одним із двох чи
більше суб'єктів господарювання, що
діють на ринку товару, якщо між ними
немає конкуренції або є незначна
конкуренція, і при цьому вони (разом
узяті), не мають на ринку товару жодного
конкурента або не зазнають значної
конкуренції внаслідок обмеженості
можливостей доступу інших суб'єктів
господарювання щодо закупівлі
сировини, матеріалів та збуту товарів,
наявності бар'єрів доступу на ринок
інших суб'єктів господарювання,
наявності пільг чи інших обставин.
Зокрема, якщо суб'єкт господарювання є
одним із таких суб'єктів
господарювання, і при цьому зазначеним
суб'єктам господарювання у складі не
більше трьох належать найбільші частки
на ринку, які у сукупності перевищують
50 відсотків; п'яти - 70 відсотків.

Згідно з п.2.1 Методики, визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання може включати
в себе такі дії: 2.1.1. Встановлення
об'єктів аналізу щодо визначення
монопольного (домінуючого) становища, а
саме суб'єкта господарювання (групи
суб'єктів господарювання), конкретного
товару (продукції, роботи, послуги),
який випускається, постачається,
продається, придбавається
(споживається, використовується) цим
(цими) суб'єктом (суб'єктами)
господарювання. 2.1.2. Складання переліку
товарів (робіт, послуг), щодо яких має
визначатися монопольне (домінуюче)
становище суб'єкта господарювання і
які мають ознаки одного товару,
товарної групи. 2.1.3. Складання переліку
основних продавців (постачальників,
виробників), покупців (споживачів)
товарів (товарних груп). 2.1.4. Визначення
товарних меж ринку. 2.1.5. Визначення
територіальних (географічних) меж
ринку. 2.1.6. Встановлення проміжку часу,
стосовно якого має визначатися
становище суб'єктів господарювання на
ринку - визначення часових меж ринку.
2.1.7. Визначення обсягів товару, який
обертається на ринку. 2.1.8. Розрахунок
часток суб'єктів господарювання на
ринку. 2.1.9. Складання переліку
продавців (постачальників, виробників),
покупців (споживачів) товару (товарної
групи) - потенційних конкурентів,
покупців, які можуть продавати
(постачати, виробляти), придбавати
(споживати, використовувати) той самий
або/та аналогічний товар (товарну
групу) на ринку. 2.1.10. Визначення
бар'єрів вступу на ринок та виходу з
ринку для суб'єктів господарювання, які
продають (постачають, виробляють),
придбавають (споживають,
використовують) або можуть продавати
(постачати, виробляти), придбавати
(споживати, використовувати) той самий
або/та аналогічний товар (товарну
групу) на ринку. 2.1.11. Встановлення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єкта (суб'єктів) господарювання на
ринку.

У відповідності до пункту 1.3 Методики,
товарні межі ринку - товар (товарна
група), сукупність схожих, однорідних
предметів господарського обороту, в
межах якої споживач за звичайних умов
може перейти від споживання певного
виду предметів господарського обороту
до споживання іншого.

Територіальні (географічні) межі ринку
- територія зі сферою взаємовідносин
купівлі-продажу товару (групи товарів),
в межах якої за звичайних умов споживач
може легко задовольнити свій попит на
певний товар і яка може бути, як
правило, територією держави, області,
району, міста тощо або їхніми
частинами.

Часові межі ринку - час стабільності
ринку, тобто період, протягом якого
структура ринку, співвідношення попиту
та пропозиції на ньому істотно не
змінюються.

Відповідно до п. 5.1 Методики, товарні
межі ринку визначаються шляхом
формування групи взаємозамінних
товарів (товарних груп), у межах якої
споживач за звичайних умов може легко
перейти від споживання одного товару
до споживання іншого.

Згідно з пунктом 6.1 Методики
територіальні (географічні) межі ринку
певного товару (товарної групи)
визначаються шляхом установлення
мінімальної території, за межами якої з
точки зору споживача придбання товарів
(товарної групи), що належать до групи
взаємозамінних товарів (товарної
групи), є неможливим або недоцільним.

Отже, як вірно зазначено судом першої
інстанції, акти законодавства не
містять вичерпного й установленого
переліку товарних меж ринку, в тому
числі закріплення територіальних меж
ринку в межах
адміністративно-територіальної
одиниці. Межі ринку органами
Антимонопольного комітету України
визначаються в кожному випадку окремо
із врахуванням сфери обороту товару, в
даному випадку в межах території
проходження маршруту, який обслуговує
позивач за результатами конкурсу та
відповідно до паспорту маршруту.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що ТОВ "Експрес" обслуговує 14
міських автобусних маршрутів
загального користування на підставі
договору про перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування м. Харкова від 15.12.2011р.
№14-2011р., укладеного з Департаментом
транспорту і зв'язку Харківської
міської ради (а.с. 41-44).

Перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування № 270Е
міста Харкова (початковий пункт на
маршруті - Проспект Слави (Залютино),
кінцевий пункт - ст. м. "Держпром") ТОВ
"Експрес" здійснює на підставі Паспорту
міського автобусного маршруту
регулярних перевезень № 270Е "Проспект
Слави (Залютино) - ст. м. "Держпром",
погодженого Державтоінспекцією 12.08.2011
року та затвердженого Департаментом
транспорту і зв'язку Харківської
міської ради 15.08.2011 року (а.с. 53-59).

На маршруті № 270Е (початковий пункт на
маршруті - Проспект Слави (Залютино),
кінцевий пункт - ст. м. "Держпром") ТОВ
"Експрес" є єдиним перевізником, що має
право здійснювати перевезення
пасажирів за вказаним маршрутом.

Таким чином, у розумінні статті 1
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" та п.1.13 Методики ТОВ
"Експрес" є суб'єктом господарювання;
товаром є послуги з перевезення
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування № 270Е міста
Харкова (початковий пункт на маршруті -
Проспект Слави (Залютино), кінцевий
пункт - ст. м. "Держпром"), а товарним
ринком - надання послуг з перевезення
пасажирів автобусами, які працюють на
міському маршруті загального
користування № 270Е міста Харкова
(початковий пункт на маршруті -
Проспект Слави (Залютино), кінцевий
пункт - ст. м. "Держпром").

Таким чином, товарними межами ринку є
послуги з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування № 270Е міста Харкова
(початковий пункт на маршруті -
Проспект Слави (Залютино), кінцевий
пункт - ст. м. "Держпром"), який
обслуговує ТОВ "Експрес" за
результатами конкурсу.

Територіальними (географічними) межами
ринку є територія проходження
автобусного маршруту загального
користування № 270Е міста Харкова
(початковий пункт на маршруті -
Проспект Слави (Залютино), кінцевий
пункт - ст. м. "Держпром"), який
обслуговує ТОВ "Експрес" за
результатами конкурсу та відповідно до
паспорту цього маршруту.

Часовими межами ринку визначено 2012 рік,
тобто проміжок часу, протягом якого
залишалась незмінною структура ринків,
співвідношення попиту та пропозиції на
них.

Згідно зі статтею 43 Закону України "Про
автомобільний транспорт" визначення
автомобільного перевізника на
автобусному маршруті загального
користування здійснюється виключно на
конкурсних засадах. При цьому, об'єктом
конкурсу можуть бути: маршрут (кілька
маршрутів), оборотний рейс (кілька
оборотних рейсів).

Отже, законодавством про автомобільний
транспорт передбачено закріплення
конкретного автобусного маршруту
загального користування за
перевізником, який став переможцем
конкурсу (у разі визначення маршруту
об'єктом конкурсу).

За результатами конкурсу, який
відбувся 14.12.2011 року, та на підставі
договору від 15.12.2011 №14-2011, укладеного з
Департаментом транспорту і зв'язку
Харківської міської ради ТОВ "Експрес"
надані виключні права на
обслуговування маршруту № 270Е терміном
на 5 років.

Бар'єрами вступу на ринок послуг з
перевезення пасажирів на конкретному
автобусному маршруті загального
користування є адміністративні
обмеження, які полягають у визначенні
на конкурсних умовах перевізника, що
обслуговуватиме певний автобусний
маршрут загального користування.
Фактично, конкуренція можлива лише на
етапі проведення конкурсу на
визначення автомобільного перевізника
на автобусному маршруті загального
користування.

Виходячи з викладеного, пасажир не має
можливості вибору перевізника на
конкретному маршруті, у зв'язку з тим,
що на кожному автобусному маршруті
працює один перевізник, який є
переможцем конкурсу.

Відтак для споживачів, які мають намір
отримати послуги з перевезення з/до
кінцевих зупинок на певному
автобусному маршруті, транспортними
засобами, що діють на інших маршрутах,
які мають деякі ділянки маршрутів, що
частково збігаються з відповідним
автобусним маршрутом, існують бар'єри у
вигляді додаткових витрат часу
(пересадка з одного виду транспорту на
інший) та коштів (плата за проїзд на
кожному виду транспорту, що в цілому
збільшує плату).

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає необґрунтованими доводи
позивача про відсутність монопольного
(домінуючого) становища на ринку
надання послуг з перевезення з
посиланням на те, що за подібними
маршрутами перевезення здійснюється
також іншими перевізниками.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
не надано доказів, що інші перевізники
здійснюють перевезення пасажирів за
тим же маршрутом та у той самий час, що і
позивач, а також доказів, що інші
перевізники здійснюють перевезення
пасажирів саме автобусами, які
працюють у звичайному режимі руху на
міському маршруті загального
користування № 270Е міста Харкова
(початковий пункт на маршруті -
Проспект Слави (Залютино), кінцевий
пункт - ст. м. "Держпром").

Як пояснив відповідач та не
спростовано позивачем по справі, для
пасажирів, яким необхідно отримати
послуги перевезення певним маршрутом,
інші маршрути не є взаємозамінними,
оскільки перевезення за ними
здійснюються до інших зупинок, які по
відстані не перетинаються з зупинками
маршруту загального користування № 270Е
міста Харкова.

Крім того, для споживачів, які
знаходяться в зоні зупинки певного
маршруту, є неможливим або недоцільним
переміщення до іншої зупинки будь-яких
інших маршрутів, щоб скористатись
перевезенням за вказаним маршрутом,
оскільки споживачам потрібно не
взагалі перевезення по місту чи його
адміністративному району, а
перевезення з певної зупинки на іншу
зупинку, які належать певному маршруту,
з урахуванням радіусу пішохідної
доступності зупинок міського
транспорту від певних об'єктів.

Тобто, споживачі, які мають намір
отримати послуги ТОВ «Експрес» з
перевезення пасажирів по території
проходження маршруту № 270Е, не можуть
легко задовольнити свій попит від
інших суб'єктів господарювання, що
надають послуги з перевезення
пасажирів по іншим маршрутам, у зв'язку
з відсутністю жодного конкурента по
території проходження зазначених
маршрутів.

Отже, територія проходження маршруту №
270Е є мінімальною територією, за межами
яких з точки зору споживача придбання
послуги з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування № 270Е міста Харкова, є
неможливим.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що відповідачем по справі
вірно визначено в якості товарних меж
ринку - послуги з перевезення пасажирів
на автобусному маршруті загального
користування № 270Е міста Харкова, а
територіальними межами ринку -
територію проходження автобусного
маршруту загального користування № 270Е
міста Харкова (початковий пункт на
маршруті - «Проспект Слави (Залютино),
кінцевий пункт - ст. м. «Держпром»»),
який обслуговує TOB «ЕКСПРЕС» за
результатами конкурсу та відповідно до
паспорту цього маршруту.

Враховуючи вищенаведене, беручи до
уваги, що позивач у 2012 році та станом на
листопад 2013 року не зазнавав
конкуренції на ринку послуг з
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування № 270Е
міста Харкова (початковий пункт на
маршруті - Проспект Слави (Залютино),
кінцевий пункт - ст. м. "Держпром"),
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що ТОВ "Експрес" займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку надання
послуг з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування № 270Е міста Харкова
(початковий пункт на маршруті -
Проспект Слави (Залютино), кінцевий
пункт - ст. м. "Держпром").

З приводу тверджень позивача про
безпідставність визначення
відповідачем періоду 2012 року в якості
часових меж товарного ринку, колегія
суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
підвищення вартості проїзду на
автобусному маршруті загального
користування № 270Е міста Харкова, який
працює у експресному режимі, з 3,25 до 3,50
гривень відбулося з 2 липня 2013 року.

Відповідно до пункту 1.3 Методики часові
межі ринку - час стабільності ринку,
тобто період, протягом якого структура
ринку, співвідношення попиту та
пропозиції на ньому істотно не
змінюється.

Згідно з пунктом 7.1 Методики часові
межі ринку визначаються як проміжок
часу (як правило - рік), протягом якого
відповідна сукупність
товарно-грошових відносин між
продавцями (постачальниками,
виробниками) і споживачами утворює
ринок товару із сталою структурою. Як
значиме використовується підвищення
цін, що дорівнює або перевищує 5
відсотків.

Як пояснили представники відповідача,
як правило, розрахунок тарифів
здійснюється відповідно до
запланованих на рік (на підставі
фактичних) обсягів транспортної
роботи, характерних для даного виду
перевезень перевізника в регіоні, та
кількості перевезених пасажирів з
використанням економічно
обґрунтованих планових витрат,
визначених з урахуванням вимог
законодавства, на підставі галузевих
норм, ставок податків і зборів
(обов'язкових платежів), прогнозного
індексу цін виробників промислової
продукції у плановому періоді. До
розрахунку тарифу включається
плановий прибуток, необхідний для
розвитку перевізника і сплати ним
податкових зобов'язань.

Протягом 2012 року сукупність
товарно-грошових відносин у сфері
перевезення пасажирів на автобусних
маршрутах загального користування №
270Е між ТОВ «Експрес» та споживачами
утворює відповідний ринок товару із
сталою структурою, оскільки споживачі,
які мають намір отримати послуги
Товариства з перевезення пасажирів по
території проходження маршруту № 270Е,
не можуть легко задовольнити свій
попит від інших суб'єктів
господарювання, що надають послуги з
перевезення пасажирів по іншим
маршрутам.

Оскільки станом на час проведення
відповідачем дослідження календарний
2013 рік, в якому відбулося підвищення
цін, ще не закінчився, Харківським
обласним територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України в
якості часових меж товарного ринку
(звітного періоду, за який
досліджувались результати
господарської діяльності позивача),
було взято 2012 рік, що повністю минув, та
поточну частину (станом на листопад) 2013
року.

При цьому, як встановлено відповідачем
по справі та не спростовано позивачем,
станом на час прийняття Рішення № 254-К
(листопад 2013 року), суттєвих змін на
ринку не відбулось, оскільки не
відбулось змін структури ринку, кола
постачальників.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідачем
було вірно визначено товарні,
територіальні та часові межі товарного
ринку, та надано належну оцінку діям
позивача у співставленні з вимогами
Закону України «Про захист економічної
конкуренції».

Колегія суддів відхиляє посилання
позивача на порушення ХОТВ
Антимонопольного комітету України п.2.1
Методики в частині невиконання всіх
передбачених цією нормою дій (етапів)
встановлення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання, в даному випадку ТОВ
«Експрес», з огляду на положення п.2.2
Методики, відповідно до яких етапи
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання, їх
кількість та послідовність проведення,
передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть
змінюватися залежно від фактичних
обставин, зокрема особливостей товару,
структури ринку, обсягів наявної
інформації щодо ринку тощо.

Щодо твердження позивача про
непослідовність визначеної
відповідачем кваліфікації тарифу, який
застосовується при здійсненні
перевезень пасажирів, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до статті 28 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать повноваження встановлення в
порядку і межах, визначених
законодавством, тарифів щодо оплати
побутових, комунальних, транспортних
та інших послуг.

Згідно з пунктом 1.3 Методики розрахунку
тарифів на послуги пасажирського
автомобільного транспорту,
затвердженої наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 17.11.2009
№ 1175 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 27.11.2009 за № 1146/17162
(надалі - Методика розрахунку тарифів),
регульований тариф - це тариф на
Послуги, який відповідно до
законодавства встановлюється
(затверджується або погоджується)
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2
Договору №14-2011 від 15.11.2011 року Замовник
(виконавчий орган - Департамент
транспорту і зв'язку Харківської
міської ради) узгоджує тариф на
міському маршруті.

Отже, ТОВ "Експрес" погоджувало тариф на
перевезення пасажирів по Маршруту з
виконавчим органом - Департаментом
транспорту і зв'язку Харківської
міської ради.

За таких обставин, тариф є
регульованими та виконання Методики
розрахунку тарифів для позивача є
обов'язковим, а тому твердження
позивача про те, що тариф є вільним (не
регульованим) є хибним.

При цьому, як встановлено відповідачем
під час розгляду справи за ознаками
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, та
підтверджено в ході розгляду справи
судами першої та апеляційної
інстанцій, при здійсненні розрахунку
підприємство використовувало
запланований обсяг перевезення лише
платних пасажирів, з посиланням на те,
що вартість перевезення пільгових
пасажирів підприємству не
компенсується.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2
Методики розрахунок тарифів
здійснюється відповідно до
запланованих на рік (на підставі
фактичних) обсягів транспортної
роботи, характерних для даного виду
перевезень Перевізника в регіоні, та
кількості перевезених пасажирів з
використанням економічно
обґрунтованих планових витрат,
визначених з урахуванням вимог
законодавства, на підставі галузевих
норм, ставок податків і зборів
(обов'язкових платежів), прогнозного
індексу цін виробників промислової
продукції у плановому періоді. До
розрахунку тарифу включається
плановий прибуток, необхідний для
розвитку Перевізника і сплати ним
податкових зобов'язань.

Згідно з пунктом 2.3. Розділу 2 Методики
розрахунку тарифів під час розрахунку
тарифу загальний обсяг транспортної
роботи та загальна кількість
перевезених пасажирів, у тому числі з
урахуванням пільгових категорій
пасажирів, які відповідно до
законодавства користуються такими
правами, обґрунтовуються перевізником
на підставі фактичних показників
роботи або встановлюються за
результатами обстеження
пасажиропотоків.

У відповідності до пункту 2.21 розділу 2
Методики розрахунку тарифів тарифи на
послуги з перевезення пасажирів на
міських автобусних маршрутах
загального користування, які
здійснюються у режимах експресного та
маршрутного таксі, розраховуються за
формулою:

Тм = Sn + Пп / Qn грн./пас./,

де: Тм - тарифи на послуги з перевезення
пасажирів на міських автобусних
маршрутах загального користування, які
здійснюються у режимах експресного та
маршрутного таксі;

Sп - планова собівартість Послуг на
маршруті на рік, грн..;

Пп - плановий прибуток на маршруті на
рік, грн.;

Qп - запланований на рік обсяг
перевезень пасажирів на маршруті, пас.;
обґрунтовується Перевізником на
підставі фактичних показників роботи
або встановлюється за результатами
обстеження пасажиропотоків.

Отже, твердження Позивача про
можливість встановлення будь-яких
планованих обсягів перевезень та
врахування у підрахунках кількості
лише непільгових пасажирів є
необґрунтованими.

Колегія суддів відмічає, що TOB
«ЕКСПРЕС» листом від 27.09.2013р. № 216
повідомило відповідача, що при
формуванні вартості проїзду на
автобусних Маршруті загального
користування було помилково враховано
в річний обсяг перевезення пасажирів
лише платних та не враховано
безплатних, і як наслідок такі дії
призвели до спотворення даних (а.с.51).

Тобто, самим позивачем по справі було
визнано помилковість методики,
застосованої при розрахунку тарифу,
визначеного у розмірі 3,50 грн.

За таких обставин, колегія суддів
вважає доведеним факт допущення
позивачем порушення, передбаченого
пунктом 1 частини 2 статті 13 та пунктом 2
статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції".

Відповідно до положень статті 52 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" за порушення, передбачені
пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону,
накладаються штрафи у розмірі до
десяти відсотків доходу (виручки)
суб'єкта господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф. У разі
наявності незаконно одержаного
прибутку, який перевищує десять
відсотків зазначеного доходу (виручки),
штраф накладається у розмірі, що не
перевищує потрійного розміру
незаконно одержаного прибутку. Розмір
незаконно одержаного прибутку може
бути обчислено оціночним шляхом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного рішення № 254-к від 12.11.2013
р. про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
накладення штрафу, діяв в межах
повноважень, на підставі та у спосіб, що
передбачені Законом України «Про
захист економічної конкуренції", з
дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Як встановлено частиною 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем належним чином доведено
правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Експрес"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014р. по
справі № 820/12142/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.Судді
Дюкарєва С.В. Жигилій С.П. Повний
текст ухвали виготовлений та
підписаний 04.03.2014 р.