Справа № 2а-299/12
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-299/12
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві на прийняту в порядку
скороченого провадження постанову
Оболонського районного суду м. Києва
від 26 березня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ОСОБА_2 (далі - Позивач,
ОСОБА_2) звернувся до Оболонського
районного суду м. Києва з позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ
ПФ України у м. Києві) про: визнання
протиправними дій ГУ ПФ України у м.
Києві щодо нарахування Позивачу пенсії
виходячи з грошового забезпечення, яке
складається з посадового окладу,
військового звання, відсоткової
надбавки за вислугу років,
установленим за останньою штатною
посадою, займаною перед звільненням та
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премій за 24 останні
календарні місяці служби підряд перед
звільненням; зобов'язання Відповідача
перерахувати нараховану ОСОБА_2 пенсію
з 05.11.2010 року у відповідності до вимог,
визначених ч. 3 ст. 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» у редакції від 04.04.2006 року шляхом
додавання відповідних сум, що у сумі
становлять 9168,57 грн. та які
виплачувались за останньою штатною
посадою перед звільненням, тобто із сум
грошового забезпечення за жовтень 2010
року; зобов'язання ГУ ПФ України у м.
Києві виплатити Позивачу різницю між
перерахованою пенсією та фактично
отриманою за весь період з 05.11.2010 року.

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 26.03.2012 року позовні
вимоги задоволено частково:
зобов'язано Відповідача здійснити
обчислення пенсії ОСОБА_2 у
відповідності до ч. 3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», виходячи із
розміру грошового забезпечення
Позивача за останньою штатною посадою
перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії, починаючи з
01.09.2011 року з урахуванням раніше
проведених виплат. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що ГУ ПФУ у м. Києві при
обчисленні пенсії ОСОБА_2 повинно було
керуватися приписами ч. ч. 3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» у редакції від
01.01.2005 року, а не відповідними
положеннями постанови Кабінету
Міністрів України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі. При
цьому посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, повно та всебічно
дослідивши обставини справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2 проходив військову
службу в органах Державної податкової
адміністрації м. Києва та 29.10.2010 року
був звільнений у запас.

Позивачу 01.01.2011 року було призначено
пенсію за вислугу років згідно з
Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» на підставі матеріалів, наданих
уповноваженим структурним підрозділом
ДПА у м. Києві. Пенсія була нарахована
ОСОБА_2 виходячи із відповідного окладу
за посадою, військовим званням та
відсоткової надбавки за вислугу років
у розмірах, установлених за останньою
штатною посадою, а розмір щомісячних
додаткових грошових забезпечень та
премій визначено за останні 24
календарні місяці служби підряд перед
звільненням.

Зі змісту листа Відповідача від 05.09.2011
року № 21312/12/Г-3988 вбачається, що Позивач
звертався до ГУ ПФ України у м. Києві із
зверненням щодо зміни підстав для
обчислення пенсії та, у зв'язку з цим,
зобов'язання здійснити її перерахунок
у відповідності до ч. 3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» у редакції від
04.04.2006 року, у чому йому було відмовлено.
Дане рішення вмотивоване тим, що
обчислення пенсії здійснено
відповідно до п. 7 постанови Кабінету
Міністрів України «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсії і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей» від 17.07.1992
року № 393 (далі - Постанова № 393), як це
передбачено приписами вищевказаного
закону, а тому підстави для перерахунку
пенсії відсутні.

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. ст. 19, 92, 75
Конституції України, ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», п. 7 Постанови №
393, суд першої інстанції дійшов
висновку про неправомірність відмови
Відповідача у здійсненні перерахунку
пенсії ОСОБА_2 на підставі приписів ч. 3
ст. 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» у редакції від 04.04.2006 року,
оскільки ГУ ПФ України у м. Києві
здійснено обчислення пенсії Позивачу
на підставі норми зазначеного закону,
яка була визнана у встановленому
законодавством порядку
неконституційною.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (далі - Закон), в
редакції від 04.04.2006 року, пенсії особам,
які мають право на пенсію за цим
Законом, та членам їх сімей
обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

Пунктом 29 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року внесені зміни до ч. 3 ст. 43 Закону, а
саме виключено слова «за останньою
штатною посадою перед звільненням» та
доповнено словами «та у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України».

Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 29
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року.

Крім того ,зазначено, що рішення
Конституційного Суду України у цій
справі має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Тобто, виходячи з приписів
вищевказаної норми, зміни внесені
бюджетним законом до ч. 3 ст. 43 Закону
втратили чинність з дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України
та не підлягають застосуванню.

Як встановлено судом першої інстанції,
Позивачу призначена пенсія з 01.01.2011
року, тобто після визнання
неконституційними змін внесених до ч. 3
ст. 43 Закону.

Отже, на момент призначення ОСОБА_2
пенсії, приписами ч. 3 ст. 43 Закону
передбачалося обчислення пенсії з
розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням, враховуючи відповідні
оклади за посадою, військовим
(спеціальним) званням, процентну
надбавку за вислугу років, щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та
премії в розмірах, установлених
законодавством.

Поряд з цим слід зазначити, що
положення п. 7 Постанови № 393, якими
закріплено, що пенсії обчислюються з
розміру щомісячних додаткових видів
грошового забезпечення та премії за 24
останні календарні місяці служби
підряд перед звільненням суперечать
положенням ч. 3 ст. 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», яка передбачає врахування при
обчислення пенсії додаткових видів
грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премій виходячи
з їх розміру перед звільненням, а не за
24 останні календарні місяці служби
підряд перед звільненням, як це
передбачено в зазначеній постанові
Кабінету Міністрів України.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що виходячи з пріоритетності законів
над підзаконними актами, при
обчисленні пенсії ОСОБА_2 підлягає
застосуванню ч. 3 ст. 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» у редакції від 04.04.2006
року, а не постанова Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року № 393, якою
істотно звужено обсяг встановлених
законом прав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержання норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду
м. Києва від 26 березня 2012 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії, -
залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає у відповідності до ч. 10 ст. 183-2
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.