Справа № 2а/2370/4391/2012
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а/2370/4391/2012 Головуючий у
1-й інстанції: Гарань С.М.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Ключковича
В.Ю.,

суддів
Бабенка К.А.

Собківа Я.М.

при секретарі
Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2013 року та постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного
управління Державного казначейства у
Черкаській області про визнання дій
незаконними та стягнення моральної та
матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління державної казначейської
служби в Черкаській області, в якому
просили: визнати дії відповідача
неправомірними; стягнути матеріальну
шкоду в розмірі 16000 грн. та моральну
шкоду в розмірі 12000 грн.; забезпечити їх
безоплатною правовою допомогою;
встановити та залучити належного
другого відповідача; витребувати у
відповідача усі заяви позивачів.

Ухвалою Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року провадження в адміністративній
справі в частині позовних вимог щодо
стягнення з Головного управління
державної казначейської служби в
Черкаській області на користь
позивачів матеріальної шкоди в розмірі
16000 грн. - закрито та роз'яснено
позивачам, що повторне звернення до
адміністративного суду з тією самою
позовною заявою (вимогою) не
допускається.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим
рішенням та ухвалою суду першої
інстанції, позивачами подано
апеляційну скаргу, в якій апелянти
просять скасувати постанову та ухвалу
суду, як таку, що прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також при неповному з'ясуванні
обставин справи, та прийняти нову
постанову та нову ухвалу щодо
задоволення всіх вимог та клопотань.

Відповідно до положень ч.1 ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи у порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оцінивши їх в сукупності,
колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
та ухвалу суду першої інстанції без
змін, з наступних підстав.

Згідно зі ст.198 ч.1 п.1 та ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Також, відповідно до п. 1 ч.1 ст.199, ст.200
КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову чи ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Закриваючи провадження в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача матеріальної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що з
цього самого спору існує постанова між
тими ж сторонами про той же предмет, яка
набрала законної сили.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку, що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень під час вчинення
дій, з приводу яких було подано позов,
діяв у межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційного адміністративного
суду з наступних мотивів.

З матеріалів справи судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_3,
ОСОБА_4 вже звертались до
Придніпровського районного суду м.
Черкаси з цивільним позовом до Держави
України, Головного управління юстиції
у Черкаській області та Державної
Казначейської служби України
(територіальним органом якої є ГУ
державної казначейської служби в
Черкаській області) з вимогами:
визнати дії відповідачів незаконними
та тягнути матеріальну шкоду в розмірі
16000 грн. та рішенням Придніпровського
суду м. Черкаси від 21.11.2012р. у справі
№ (провадження №2), в
задоволенні позовних вимог позивачів
відмовлено в повному обсязі та
зазначене рішення набрало законної
сили.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд
закриває провадження у справі, якщо є
такі, що набрали законної сили,
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами.

З врахуванням того, що рішенням
Придніпровського суду м. Черкаси від
21.11.2012р, яке набрало законної сили, вже
вирішено спір в цій частині, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
необхідності закриття провадження в
цій частині.

Посилання апелянтів на те, що стаття 157
КАС України не передбачає закриття
провадження в частині позовних вимог є
необґрунтованими, оскільки постанова,
що набрала законної сили, стосується
лише частини спору, який є предметом
розгляду в суді, а тому судом першої
інстанції, закриваючи провадження у
цій частині та продовжуючи розгляд
щодо іншої, не було допущено порушення
норм процесуального права.

Крім того, колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
позовних вимог, які були предметом
розгляду в даній справі, зокрема, щодо
вимог про стягнення з відповідача
моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України
гарантовано право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної чи
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної (
немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
не надано суду жодних доказів щодо
заподіяння йому моральної шкоди, не
зазначено якими доказами це
підтверджується, наявність причинного
зв'язку між моральною шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань, оскільки розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди визначається залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо) з
врахуванням стану здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих та виробничих стосунках,
необхідні для відновлення
попереднього стану, а тому, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
відмови в задоволенні позову в цій
частині.

Не підлягають задоволенню вимоги
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до суду апеляційної
інстанції, які обґрунтовано були
відкинуті судом першої інстанції, щодо
забезпечення їх безоплатною правовою
допомогою, оскільки статтею 16 КАС
України передбачено, що підстави і
порядок надання безоплатної правової
допомоги визначаються законом, що
регулює надання безоплатної правової
допомоги, а саме: Законом України «Про
безоплатну правову допомогу».
Аналізуючи норми даного Закону та КАС
України, колегія суддів зазначає, що
організовувати забезпечення учасників
процесу безоплатною правовою
допомогою не є обов'язком суду, а
покладається їх власний розсуд.

Вірним є висновок суду першої
інстанції, щодо безпідставності та
необґрунтованості вимог позивачів
щодо того, ненадання відповідей на
заяви згідно вимог Закону України «Про
звернення громадян», оскільки таке
твердження позивачів спростовується
матеріалами справи.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 КАС України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, який
відповідачем в даному випадку
виконаний.

Згідно зі ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, що на думку
колегії апеляційного
адміністративного суду, дотримано
судом першої інстанції.

Стосовно вимоги апелянтів про
прийняття окремої ухвали щодо
незаконних, на їх думку, дій осіб суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає, що окрема ухвала дає
можливість суду відреагувати на деякі
порушення закону, стосовно яких він не
може самостійно вжити заходів для
усунення цих порушень, причин та умов,
що їм сприяли, для встановлення винних
осіб та притягнення їх до юридичної
відповідальності. Тобто, окрема ухвала
є реакцією на ті порушення, що не
усуваються постановою, а також на
причини й умови вчинення порушень, щоб
запобігти їх повторенню. Крім того,
постановлення окремої ухвали по справі
є компетенцією суду, яка приймається,
виходячи з обставин справи, та
ухвалення такої не залежить від
наявності чи відсутності такої вимоги
у позові.

Даючи правову оцінку судовому рішенню
першої інстанції в частині дотримання
норм матеріального та процесуального
права, на порушення яких вказали
апелянти, колегією суддів апеляційного
адміністративного суду такі не
встановлені, а отже підстави для
постановлення окремої ухвали відсутні.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
постанова і ухвала суду першої
інстанції постановлені з дотриманням
норм процесуального та матеріального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
скасування постанови і ухвали суду
першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.41, 160,198,200, 205,206, 212, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року - залишити без змін.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та
підписано 24.02.2014 року.

Головуючий суддя:
В.Ю.Ключкович

Судді:
К.А.
Бабенко

Я.М. Собків

Головуючий суддя
Ключкович В.Ю.

Судді:
Бабенко К.А

Собків Я.М.