Справа № 2а-5981/10/1670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/88518/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Приходько І.В., Степашко О.І.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - Кременчуцька ОДПІ)

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.04.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011

у справі № 2а-5981/10/1670

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(далі - СПД ОСОБА_1)

до Кременчуцької ОДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов (з урахуванням уточнення до
нього) подано про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

від 16.03.2010 № /0/460, від 08.06.2010 №
/1/1315, від 11.11.2010 № /3/2614, згідно
з якими СПД ОСОБА_1 зобов'язано сплатити
податок з доходів фізичних осіб у сумі
21102,54 грн.;

від 16.03.2010 № /0/461, від 08.06.2010 №
/1/1315, від 11.11.2010 № /3/2615, згідно
з якими СПД ОСОБА_1 донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 70799,20 грн. (у тому
числі 47393 грн. за основним платежем та
23406 грн. за штрафними санкціями);

від 08.06.2010 № /1, від 11.11.2010 №
/3/2616, за якими позивачеві
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
у сумі 126 грн. (у тому числі 90 грн. за
основним платежем та 36 грн. за
штрафними санкціями).

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.04.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011,
позов задоволено частково; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 16.03.2010 №
/0/461, від 08.06.2010 № /1/1315, від
11.11.2010 № /3/2615 в частині
нарахування позивачеві податкового
зобов'язання з ПДВ у сумі 51391,31 грн. (у
тому числі 34260,87 грн. за основним
платежем та 17130,44 грн. за штрафними
санкціями); у решті позову відмовлено
за необґрунтованістю.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів нормам чинного
податкового законодавства (зокрема,
підпунктам 7.2.1., 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2,
підпунктам 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість») та дійсним обставинам
справи, відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
частково скасувати ухвалені у справі
судові акти та повністю відмовити у
позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Як встановили суди за наслідками
дослідження наявних у матеріалах
справи документів, Кременчуцькою ОДПІ
було проведено документальну планову
виїзну перевірку СПД ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 28.01.2009 по 31.12.2009.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було складено акт
від 04.03.2010 № 757/17-311/НОМЕР_1 та з
урахуванням результатів процедури
адміністративного оскарження прийнято
оспорювані податкові
повідомлення-рішення.

Предметом касаційного оскарження є
правомірність донарахування
позивачеві податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 70799,20
грн. (у тому числі 47393 грн. за основним
платежем та 23406 грн. за штрафними
санкціями) за податковими
повідомленнями-рішеннями від 16.03.2010 №
/0/461, від 08.06.2010 № /1/1315, від
11.11.2010 № /3/2615.

Підставою для цього донарахування
став, зокрема, висновок податкового
органу про безпідставне включення
позивачем до складу податкового
кредиту ПДВ у сумі 32563 грн. у ціні
придбаних товарів (навісу та пілону), що
не використовувалися СПД ОСОБА_1 у
господарській діяльності.

Надаючи правову оцінку цьому епізоду,
попередні судові інстанції зазначили,
що матеріали справи не містять доказів
формування позивачем податкового
кредиту за операціями з придбання
наведених видів товарів. Суди
встановили, що податковий кредит у
вказаній сумі було сформовано СПД
ОСОБА_1 за операціями з придбання
рекламних послуг. Доказів на
підтвердження зворотного податковою
інспекцією не представлено.

В силу вимог частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки всупереч вимогам наведеної
процесуальної норми Кременчуцькою
ОДПІ не доведено факту формування
позивачем податкового кредиту у
перевіреному періоді за операціями з
придбання товарів, що були використані
поза межами господарської діяльності
платника, то суди цілком об'єктивно
визнали незаконним донарахування СПД
ОСОБА_1 податкового зобов'язання з ПДВ у
відповідній сумі.

Іншою підставою для оспорюваного
донарахування стало невизнання
податковою інспекцією права позивача
на податковий кредит за податковими
накладними, складеними товариством з
обмеженою відповідальністю
«Євробудмаш» з порушенням законодавчо
установлених вимог. При цьому
Кременчуцька ОДПІ посилається на
недостовірність відомостей щодо
адреси постачальника у спірних
податкових накладних, а також на їх
підписання неуповноваженою особою.

Згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В силу вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2
цієї ж статті Закону платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, що має містити зазначені
окремими рядками: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дату
виписування податкової накладної; в)
повну або скорочену назву, зазначену у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Таким чином, для того, щоб слугувати
підставою для формування даних
податкового обліку (зокрема,
податкового кредиту), податкові
накладні повинні відповідати
критеріям повноти та достовірності.

Втім окремі недоліки у заповненні
податкових накладних, які не
перешкоджають ідентифікувати
учасників операції, встановити її
зміст не можуть слугувати підставою
для висновку про необґрунтованість
податкової вигоди покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, у
даному разі у спірних податкових
накладних у графі «місцезнаходження
продавця» вказана юридична адреса
постачальника - товариства з обмеженою
відповідальністю «Євробудмаш».

Факт недостовірності даних, що містять
у спірних податкових накладних
(зокрема, щодо учасників господарських
операцій, їх адрес, об'єкта операції,
ціни товару, суми обчисленого податку),
невідповідності цих даних іншим
первинним документам, складеним при
здійсненні господарських операцій,
податковим органом не доведено.

Крім того, Кременчуцька ОДПІ вказує на
те, що спірні податкові накладні
підписані від імені керівника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Євробудмаш» ОСОБА_2
не уповноваженою особою.

Втім зазначений висновок податкового
органу є необґрунтованим, оскільки
заснований на припущеннях та не
підтверджений висновком відповідного
експерта.

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України вважає
доводи податкового органу
немотивованими та не вбачає підстав
для скасування судових актів.

В частині відмови у задоволенні
позовних вимог рішення зі спору
учасниками провадження не
оскаржуються; касаційним судом не
виявлено порушень судами норм
матеріального та процесуального права,
на які не було посилань у поданій
касаційній скарзі та які є підставою
для скасування рішень.

За таких обставин, керуючись статтями
220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
29.04.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24.11.2011 у справі № 2а-5981/10/1670 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.В. Приходько О.І. Степашко