Справа № 826/20914/13-а
Суддя: Савченко А.І.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Савченко А.І., при секретарі Яцюті М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області

до

Державного підприємства «Конярство України»

про

надання дозволу на погашення заборгованості за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі,

В С Т А Н О В И В:

Тернопільська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі по тексту – позивач, Тернопільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Конярство України (далі по тексту – відповідач, ДП «Конярство України»), в якому просить надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу у розмірі 136136,32 грн. за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 січня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до судового розгляду на 23 січня 2014 року.

У судове засідання 23 січня 2014 року представники сторін не з’явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, жодних документів на виконання вимог ухвали суду від 02 січня 2014 року представником позивача не надано.

З огляду на викладене, керуючись приписами частини 1 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відклав розгляд справи на 11 лютого 2014 року та постановив ухвалу про витребування у позивача документів.

У судове засідання 11 лютого 2014 року з’явився представник позивача, який наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в його задоволенні.

Частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частин 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 11 лютого 2014 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні та зобов’язав позивача надати додаткові документи.

24 лютого 2014 року від позивача на виконання ухвали суду надійшли документи, витребувані судом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Державне підприємство «Конярство України» зареєстроване органами державної реєстраційної служби як суб’єкт підприємницької діяльності – юридична особа.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 01 лютого 2011 року №33 «Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких пов’язана з розвитком конярства» прийнято рішення щодо проведення реорганізації державних підприємств, зокрема, Західного державного регіонального науково-виробничого селекційно-технологічного центру по конярству.

У зв’язку з підписанням 12 серпня 2011 року передавального акту щодо правонаступництва відповідача та прийняття прав і обов’язків ДП «Західний державний регіональний науково-виробничий селекційно-технологічний центр по конярству», постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2012 року за результатами розгляду адміністративного позову Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби до Державного підприємства «Конярство України» про стягнення податкової заборгованості у розмірі 136816,32 грн., прийнято рішення про його задоволення та стягнення з відповідача податкової заборгованості, яка обліковується за ДП «Західний державний регіональний науково-виробничий селекційно-технологічний центр по конярству».

Підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту – ПК України) визначено право органів державної податкової служби у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення податкового боргу.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу майна, а також будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов’язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно положень, наведених у пункті 89.1 статті 89 ПК України, право податкової застави виникає у разі:

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов’язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, – з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (підпункт 89.1.1);

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов’язання, самостійно визначеної контролюючим органом, – з дня виникнення податкового боргу (підпункт 89.1.2).

Пунктом 89.2 статті 89 ПК України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до наступного пункту названої статті, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред’являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 травня 2012 року заступником начальника Тернопільської ОДПІ винесено рішення за №4397/7/19-11 про опис майна у податкову заставу.

На підставі вказаного рішення податковим керуючим (призначений наказом від 10 квітня 2012 року №192) 10 травня 2012 складено акт опису майна за №5096/7/19-0323.

Орган державної податкової служби зобов’язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі (пункт 89.8 статті 89 ПК України).

Так, податкова застава зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується відповідним витягом, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до пунктів 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності – шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Згідно пункту 95.3 названої статті стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення органу державної податкової служби підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою органу державної податкової служби. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної податкової служби.

При цьому, процедура стягнення з платника податків податкового боргу за рахунок грошових коштів у судовому порядку передує виникненню права податкового органу на звернення до суду щодо надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Системний аналіз наведених положень податкового законодавства України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для виокремлення обов’язкових умов (обставин), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, а саме:

- наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов’язкових платежів);

- сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку;

- відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків;

- наявність майна платника податків – боржника у податковій заставі.

Лише сукупність вказаних обставин наділяє податковий орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Податковий кодекс України встановлює послідовність звернення до суду з вимогами щодо погашення податкового боргу платника. При звернені до суду з вимогою про надання дозволу на погашення заборгованості за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, податковий орган повинен обґрунтувати в першу чергу недостатність у такого платника грошових коштів – готівкових чи на рахунках у банку, достатніх для повного погашення його боргу перед бюджетом, а також зазначити, які заходи вжив податковий орган для того, щоб погасити борг платника за рахунок належних йому коштів та чим це підтверджується.

Крім того, суд звертає увагу, що наданими позивачем інкасовими дорученнями (розпорядженнями) не підтверджено відсутність грошових коштів на всіх рахунках, відкритих відповідачем у фінансових установах та про які відомо позивачу.

Також, суд вважає за необхідне зазначити про не надання позивачем доказів на підтвердження відсутності на рахунках відповідача грошових коштів станом на час звернення до суду, оскільки зазначені вище інкасові доручення датовані кінцем 2012 та початком 2013 року.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено такої обставини, як відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Доказів, які б підтвердили обґрунтованість заявленого позову, суб’єкт владних повноважень суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185 – 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.І. Савченко