Справа № К/9991/72017/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

19 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/72017/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Генеральної
прокуратури України про визнання
бездіяльності незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою Генеральної
прокуратури України на постанову
окружного адміністративного суду
м. Києва від 8 жовтня 2009 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року позивачі звернулися до
суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначали, що 21 грудня 2004 року
Печерським районним судом м. Києва
винесено рішення про зобов'язання
прокуратури м. Києва розглянути заяву
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 16 серпня 2004 року в
порядку статті 97 КПК України. Виконання
рішення відповідач поклав на
прокуратуру Солом'янського району м.
Києва, якою в подальшому було
розглянуто заяву позивачів. Не
погоджуючись з діями прокуратури
Солом'янського району м. Києва позивачі
звернулись зі скаргою до
Солом'янського районного суду м. Києва.
Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 18 травня 2005 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 23 серпня
2005 року, скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1
залишено без задоволення. Постановою
Верховного Суду України від 31 березня
2006 року відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
розгляді касаційної скарги. 20 грудня 2006
року ОСОБА_1 звернулася до Генеральної
прокуратури України із заявою про
проведення перевірки в порядку статті
97 КПК України стосовно виконання
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 21 грудня 2004 року. 9
лютого 2007 року з Генеральної
прокуратури України на звернення
ОСОБА_1 всупереч чинному законодавству
надійшов лист, а не постанова. 2 лютого
2009 року ОСОБА_1 надіслала повторно до
Генеральної прокуратури України заяву
щодо скоєння злочину суддями. Проте
відповідач не розглянув заяву про
злочин у порядку статті 97 КПК України
та не виніс відповідний процесуальний
документ. Просили визнати незаконною
бездіяльність Генеральної прокуратури
України щодо не проведення перевірки
заяви ОСОБА_1 в порядку статті 97 КПК
України; зобов'язати Генеральну
прокуратуру України перевірити заяву
від 2 лютого 2009 року та надати
результати перевірки відповідно до
вимог статті 97 КПК України.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 8
жовтня 2009 року позов задоволено
частково. Зобов'язано Генеральну
прокуратуру України розглянути та
прийняти відповідне рішення в порядку
статті 97 КПК України за заявою
ОСОБА_1 від 2 лютого 2009 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня
2011 року апеляційні скарги
заступника Генерального прокурора
України та представника Генеральної
прокуратури України залишено без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 8
жовтня 2009 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Генеральної прокуратури України,
судами неповне з'ясування обставин, які
мають значення у справі, та порушення
норм чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та закрити
провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 (у
справі №1-17/2001; справа щодо
конституційності статті 248-3 Цивільного
процесуального кодексу України)
Конституційний Суд України зазначив,
що кримінальне судочинство - це
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та, законних інтересів. Захист
прав і свобод людини не може бути
надійним без надання їй можливості при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб, як і діяльність суду, має свої
особливості і не належить до сфери
управлінської.

Відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 14 грудня 2011 року
№ 19-рп/2011 положення статті 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в аспекті конституційного
звернення і конституційного подання та
в системному зв'язку з положеннями
частини другої статті 55 Конституції
України, частини третьої статті 110,
частини п'ятої статті 234, частини другої
статті 236 Кримінально-процесуального
кодексу України, частини другої статті
2, пункту 2 частини третьої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно розуміти так, що
скарги осіб стосовно прийняття рішень,
вчинення дій або допущення
бездіяльності суб'єктом владних
повноважень щодо заяв і повідомлень
про вчинені або підготовлювані злочини
суди повинні розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачами оскаржуються дії та
бездіяльність Генеральної прокуратури
щодо непроведення перевірки заяви
ОСОБА_1 про злочин від 2 лютого 2009 року в
порядку статті 97 КПК України.

Враховуючи викладене, зазначені дії та
бездіяльність відповідача не можуть
бути предметом оскарження в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки порядок їх вирішення
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Відповідно до положень пункту 1 частини
першої статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження у справі якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

За правилами частини першої статті 228
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
скасовує судові рішення в касаційному
порядку і залишає позовну заяву без
розгляду або закриває провадження у
справі з підстав, встановлених
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню із закриттям провадження у
справі.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 157, 210, 220,
221, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Генеральної
прокуратури України задовольнити.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 8 жовтня 2009 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури
України про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії закрити.

Роз'яснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на
звернення до суду в порядку
кримінального судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.

Суддя
В.В. Юрченко