Справа № 820/14076/13-а
Суддя: Архіпова С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 лютого 2014 р.
№ 820/14076/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Архіпової С.В.

при секретарі - Пенцові М.В.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1.

представника відповідача 1-
Вишневський О.В.,

представника відповідача 2 -
не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом громадянина В`єтнаму ОСОБА_3

до Головного управління державної
міграційної служби України в
Харківській області, Управління
Державної міграційної служби України у
Луганській області

про скасування рішення та зобов`язання
вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянин В’єтнаму ОСОБА_3,
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
відповідача - Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області (відповідач 1),
Управління Державної міграційної
служби України у Луганській області
(відповідач 2) та просив скасувати
рішення відповідача 2 від 16.02.2010 року
про скасування посвідки на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_2 від
15.04.2003 року., зобов'язати відповідача 1
здійснити обмін посвідки на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_2 від
15.04.2003 року. в зв'язку з її втратою.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що проживає в Україні на
законних підставах, що підтверджується
посвідкою на постійне проживання, яка
була скасована оскаржуваним рішенням
відповідача 2 в даній справі. Також
вказує, посвідка на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_2 від
15.04.2003 року, має бути замінена в зв'язку
з її втратою. В зв'язку з наведеним
позивач звернувся до відповідача 1 з
проханням про обмін посвідки, проте
отримав відмову з посиланням на те, що
посвідка позивача на постійне
проживання в Україні скасована 06.02.2010 р.

Позивач вважає, що при прийнятті
оскаржуваного в даній справі рішення
відповідач 2 порушив порядок
проведення процедури розгляду питання
про скасування позивачу дозволу на
імміграцію, зазначене рішення є
незаконним, необґрунтованими та
такими, що порушує права та свободи
позивача.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити з підстав, що
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив в його задоволенні відмовити
через безпідставність.

Представник відповідача 2,
повідомлений належним чином про дату,
час та місце розгляду справи, до суду не
прибув без повідомлення причин.

Заслухавши пояснення
представника позивача та відповідача 1,
дослідивши матеріали справи, суд
доходить висновку про обґрунтованість
заявлених позовних вимог та
необхідність їх задоволення, виходячи
з наступного.

Так, судом встановлено, що позивач
прибув в Українську РСР з 1989 року до
24.03.1992 року, працював на АТ «Луганська
фірма «Лутрі». Згідно свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серії НОМЕР_3 від 01.07.2003 року
зареєстрований як фізична особа -
підприємець.

В подальшому позивач отримав дозвіл на
імміграцію в Україну та був
документований посвідкою на постійне
проживання в Україні НОМЕР_2 від 15.04.2003
р. на підставі рішення ГІРФО ГУ МВС
України в Луганській області.

05.12.2013 року позивач звернувся с заявою
до Московського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області про прийняття
заходів з розшуку його посвідки на
постійне проживання в Україні НОМЕР_2
від 15.04.2003 року в зв'язку з її втратою.

Заява позивача зареєстрована згідно
відповіді Московського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області № 67/44719
від 16.12.2013 року в журналі заяв та
повідомлень про вчинення кримінальних
порушень та інших подій Московського
РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській
області за № 18781 від 21.08.2013 року.

За результатами перевірки УГІРФО ГУ
МВС України в Луганській області,
компетенція якого зі спірного питання
зараз віднесена до відання відповідача
2, прийнято оскаржуване в даній справі
рішення у формі висновку від 16.02.2010 р..
про скасування рішення ГІРФО ГУ МВС в
Луганській області про видачу
посвідки на постійне проживання
позивачу, вжиття заходів щодо
вилучення посвідки, прийняття рішення
про зміну статусу перебування позивача
з постійного на тимчасовий, тобто
зняття з реєстраційного обліку та
продовження йому терміну перебування
на території України у відповідності
до вимог Інструкції «Про порядок
продовження терміну перебування в
Україні іноземців та осіб без
громадянства», затвердженої наказом
МВС України від 01.12.2003р. № 1456.

Вказане рішення мотивовано тим, що
30.03.2005 р. позивач знятий з
реєстраційного обліку в зв'язку з
виїздом на постійне проживання у м.
Харків.

Про прийняте рішення позивач дізнався
25.12.2013 року, коли отримав від
відповідача 1 письмову відповідь № 4/21137
в якої повідомлялося, що позивачу на
теперішній час здійснити обмін
посвідки на постійне проживання в
України неможливо, у зв'язку з тим, що
вищевказана посвідка 16.02.2013 року
скасована відповідачем 2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з того, що згідно абз. 6 ст. 1
Закону України "Про імміграцію"
посвідка на постійне проживання -
документ, що підтверджує право
іноземця чи особи без громадянства на
постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про
імміграцію" передбачає, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідно до абз.4 п.4 Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію" вважаються такими, що мають
дозвіл на імміграцію в Україну
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну до 6 березня 1998 року
за Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в'єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися
проживати в Україні і звернулися
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні.

Зазначена норма регулює відносини, які
виникають між уповноваженим органом та
іноземцем при наданні дозволу на
імміграцію, та не передбачає випадків
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні.

Суд зазначає, що при наданні посвідки
на постійне місце проживання в Україні
позивачу, Управління ГІРФО ГУ МВС
України в Луганській області
керувалося п. 4 Розділу V "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
імміграцію", тобто проводило перевірку
підстав залишення на постійне
проживання на території України
позивача та підстав для відмови у
наданні дозволу на імміграцію не
виявило, в зв'язку з чим видало посвідку
на постійне місце проживання в Україні.
Цією ж нормою Закону відповідач
обґрунтовує прийняття протилежного
рішення -висновку про скасування
посвідки на постійне проживання.

Судом в обсязі наявних матеріалів
справи не встановлено, що за визначений
проміжок часу з'явилися обставини, які
б тягли за собою обґрунтування
скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1983 від
26.12.2002р., дозвіл на імміграцію
скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про імміграцію" підлягає скасуванню
дозвіл на імміграцію, а ст.13 вказаного
Закону встановлює вилучення посвідки
на постійне місце проживання на
підставі скасування дозволу на
імміграцію.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що позивачу не надавався
дозвіл на імміграцію в Україні,
оскільки він прибув до України в 1989
році, а Закон України "Про імміграцію"
прийнятий 07 червня 2001 року, передбачив
набуття дозволу на імміграцію позивача
в силу цього Закону без окремої дії чи
рішення суб'єкта владних повноважень.

Таким чином позивачу, в силу дії
зазначеного Закону, щодо набуття права
на дозвіл на імміграцію надана
посвідка на постійне місце проживання
в Україні без надання дозволу на
імміграцію.

В зв'язку з наведеним судом
встановлено, що посвідка позивача
скасована без скасування дозволу на
імміграцію. Оскільки дозвіл на
імміграцію позивачу не надавався,
відсутній об'єкт скасування,
передбачений ст. 12 Закону України "Про
імміграцію".

В зв'язку із встановленим суд
відзначає, що частиною 2 ст.19
Конституції України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіривши оскаржуване в даній справі
рішення відповідача 2 відповідно до
згаданої норми, суд відзначає, що його
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень, прийнято без врахування
дійсних обставин справи при невірному
застосуванні норм права, що є достатнім
для його скасування.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання відповідача 1 здійснити
обмін посвідки на постійне проживання
в Україні серії НОМЕР_2 від 15.04.2003 року в
зв'язку з її втратою, суд зазначає
наступне.

Судовим розглядом встановлено, що
ГІРФО ГУ МВС України в Луганській
області позивачу видано посвідку на
постійне проживання в України серії
НОМЕР_2 від 15.04.2003 року. Звертаючись до
відповідача 1, до компетенції якого
віднесено питання, раніше підвідомчі
Управлінню у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області, позивач просив про заміну
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Відмова в такому обміні вмотивована
тим, що посвідку серії НОМЕР_2 від 15.04.2003
року, якою позивач був документований
вперше, скасовано згідно оскаржуваного
в даній справі рішення ГІРФО ГУ МВС
України в Луганській області від 16.02.2010
року.

Враховуючи встановлення судом
неправомірності рішення УГІРФО ГУ МВС
України в Луганській області від 16.02.2010
року., відсутніми є підстави для
відмови позивачу в обміні посвідки на
постійне проживання в зв'язку з її
втратою.

Суд зазначає, що згідно приписів ст. 162
КАС України суд при вирішенні справи
має повноваження щодо зобов'язання
відповідача вчинити певні дії
незалежно від заявлення разом з цими
позовними вимогами інших вимог, в тому
числі щодо оскарження рішень
відповідача - суб'єкта владних
повноважень.

Суд вважає, що позовні вимоги про
зобов'язання відповідача 1 здійснити
обмін посвідки позивача на постійне
проживання відповідає меті захисту
прав позивача, а саме лише скасування
оскаржуваного в даній справі рішення
не поновлює права позивача.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України,
суд присуджує всі здійснені позивачем
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

На підставі та керуючись ст. ст. 2,
8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 185, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов громадянина
В`єтнаму ОСОБА_3 до Головного
управління державної міграційної
служби України в Харківській області,
Управління Державної міграційної
служби України у Луганській області
про скасування рішення та зобов`язання
вчинити певні дії, - задовольнити у
повному обсязі.

Скасувати рішення ВГРФО ГУМВС
України в Луганській області від 16.02.2010
року про скасування посвідки на
постійне проживання в Україні НОМЕР_2
від 15.04.2003 року громадянину В‘єтнаму
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Забов`язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області здійснити обмін
посвідки на постійне проживання в
Україні НОМЕР_2 від 15.04.2003 року.

Стягнути з державного бюджету (п/р
4011 УДКСУ у Червонозаводському
районі м. Харкова, банк отримувача - ГУ
ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на
користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) судові витрати зі сплати
судового збору в розмірі 72,82 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги у десятиденний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до статті 160 КАС України -з
дня отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Повний текст постанови складено
та підписано 25 лютого 2013 року.

Суддя
Архіпова С.В.