Справа № 810/4892/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Києво -
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 08
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бізнес -
Канц» до Державної податкової
інспекції у Києво - Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень від 30.08.2013 року №, №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Києво -
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкових
повідомлень - рішень від 30.08.2013 року
№, №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 08 жовтня 2013
року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, в якій просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від 08
жовтня 2013 року та ухвалити нове судове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити.

Представники позивача у судовому
засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було ухвалене законне та
обґрунтоване рішення, а підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовою особою відповідача
проведено документальну невиїзну
позапланову перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Катрейд» за весь період
взаємовідносин; за наслідками
перевірки складено акт від 08.08.2013 року
№53/22-03/37267331.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем:

- п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201, п. 201.6 ст. 201
ПК України, що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 20553,00 грн., у тому числі за листопад
2012 року на 11252,00 грн., грудень 2012 року -
7170,00 грн., січень 2013 року - 2111,00 грн.;

- пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1
п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток за ІV квартали 2012
року на 19343,00 грн.

В обґрунтування заниження податкових
зобов'язань орган державної податкової
служби посилається на не підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин із ТОВ «Катрейд», оскільки
згідно акту ДПІ у Солом'янському районі
м. Києва ДПС «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Катрейд» щодо підтвердження
господарських відносин з
постачальниками та покупцями за період
з 01.06.2012 року по 31.01.2013 року» від 30.05.2013
року №1095/22.8-17/38185978 зазначений
контрагент відсутній за
місцезнаходженням, не встановлено
фактів передачі товарів (послуг) до
підприємств - покупців у зв'язку з
відсутністю за податковою адресою та
ненаданням довіреностей, документів,
що засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів.

30 серпня 2013 року ДПІ у Києво -
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
Київській області винесені податкові
повідомлення - рішення:

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 24179,00 грн., у тому числі за
основним платежем 19343,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 4836,00
грн.;

- №, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 25666,00 грн., у
тому числі за основним платежем 20533,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 5133,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що надані
позивачем документи підтверджують
фактичне здійснення господарських
операцій, а висновки акту перевірки не
знайшли свого підтвердження, тому
останнім правомірно сформовані дані
податкового обліку по господарських
операціях з зазначеним вище
контрагентом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною 2 ст. 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної
категорії справ необхідно звертати
особливу увагу на дослідження
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку та приймати на
підтвердження даних податкового
обліку лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з ТОВ «Катрейд», на
підставі яких позивачем було
сформовано дані податкового обліку,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 20
листопада 2012 року між позивачем
(замовник) та ТОВ «Катрейд» (підрядник)
укладено договір підряду №2012,
відповідно до якого останній
зобов'язується на власний ризик
виконати роботи по механічній обробці
деталей двигуна внутрішнього згорання.
Перелік робіт для кожного конкретного
замовлення оформлюється рахунком -
фактурою (п. 1). Підрядник за власний
рахунок та на власному автотранспорті
робить переміщення відновлюваних
запчастин (п. 2.4). Приймання - передача
виконаних робіт здійснюється
сторонами з підписанням акту виконаних
робіт протягом 2 робочих днів з моменту
повідомлення замовника про закінчення
виконаних робіт до приймання в порядку
та на умовах, вказаних в Правилах, які є
невід'ємною частиною цього договору (п.
5.1). Пункт приймання - передачі робіт: м.
Вишневе, вул. Київська, 8 (п. 5.2).

На підтвердження виконання умов
договору позивачем надані рахунки -
фактури; акти здачі-приймання робіт
(надання послуг), видаткові накладні,
податкові накладні,
товарно-транспортні накладні, акти
виконаних робіт, платіжні доручення.

Також, позивачем надані Правила
прийому та виконання робіт з
механічної обробки та відновлюваного
ремонту деталей двигуна внутрішнього
згорання (ДВЗ), затверджені директором
ТОВ «Катрейд».

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «Бізнес Канц» укладало договір
підряду від 20.11.2012 року №2012 з ТОВ
«Катрейд» з метою виконання
зобов'язань по ремонту деталей
відповідно до договорів укладених із
підприємствами-покупцями на
підтвердження чого позивачем надано
договори з підприємствами -
замовниками - ПАТ «Укрзерноімпекс», ТОВ
«Концерн «Сімекс-Агро», СТОВ
«Соціалізм», ФГ «Подільська марка»,
Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Науково-виробниче
підприємство «Росія», ТОВ «ВП
«Вторметал», ПСП АФ «Зоряни», ТОВ
«ЛАВІКОМ», СТОВ «Агрофірма Левада», СФГ
«Демидівське».

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що господарські операції позивача з
зазначеним вище товариством
здійснювалась в межах господарської
діяльності, є реальними, та
підтверджуються необхідними
документами.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема, виданих виконавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»,
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Колегією суддів встановлено, що на дату
підписання договору та розрахункових
документів контрагент позивача не був
припинений та був платником податку на
додану вартість.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 215
Цивільного Кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до статті 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що органом державної
податкової служби, як суб'єктом владних
повноважень не доведено, що зазначений
вище правочин є таким, що не відповідає
моральним засадам суспільства, порушує
публічний порядок, спрямований на не
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано встановив протиправність
податкових повідомлень - рішень від
30.08.2013 року №, №.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Києво -
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області залишити без задоволення,
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 08 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
24.02.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.

Федотов І.В.