Справа № 827/186/14
Суддя: Кириленко О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД МІСТА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
Справа №827/186/1410 год. 56 хв.

місто Севастополь

Окружний адміністративний суд міста
Севастополя у складі:

судді Кириленко О.О.,

секретар судового засідання Самойлова
М.С.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Севастопольської митниці Міндоходів -
Плешивцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Севастопольської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в місті Севастополі про
визнання протиправними та скасування
картки відмови, рішення, стягнення
надмірно сплачених коштів,

в с т а н о в и в :

У січні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя з адміністративним
позовом до Севастопольської митниці
Міндоходів (правонаступник
Севастопольської митниці Державної
митної служби України), Головного
управління Державної казначейської
служби України в місті Севастополі про
визнання протиправними та скасування
картки відмови, рішення, стягнення
надмірно сплачених коштів. А саме, з
урахуванням уточнень позовних вимог,
просить: визнати протиправною та
скасувати картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 21 листопада 2012 року № 123030000/2012/00289;
визнати протиправним та скасувати
рішення Севастопольської митниці
Державної митної служби України про
коригування митної вартості товарів
від 21 листопада 2012 року № 123030000/2012/000250/2;
стягнути з Державного бюджету України
шляхом безспірного списання Головним
управлінням Державної казначейської
служби України в місті Севастополі з
відповідних бюджетних рахунків на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 надмірно сплачені суми ввізного
мита у розмірі 4 637 гривень 54 копійок та
податку на додану вартість у розмірі 31
844 гривень 44 копійок, всього стягнути 36
481 гривню 98 копійок.

Позов обґрунтовано тим, що
протиправними діями відповідачів були
порушені права та законні інтереси
позивача.

У судовому засіданні представник
позивача наполягала на задоволенні
позову з підстав, викладених у позовній
заяві.

Представник відповідача,
Севастопольської митниці Міндоходів,
проти задоволення позову заперечувала
у повному обсязі.

Заслухавши доводи представників
сторін, встановивши обставини справи,
дослідивши докази, якими
обґрунтовуються позовні вимоги та
заперечення проти позову, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 листопада 2012
року з метою митного оформлення товару
- інжир сушений, без кісточок, без
додання цукру, без консервантів, без
ароматизаторів, врожаю 2012 року, дата
виготовлення - вересень 2012 року, чистою
вагою - 24 000 кг., в тому числі інжир
розмір №6 - 3000 кг., інжир розмір №8 - 10000
кг., інжир розмір №9 - 11000 кг., пакування -
2400 картонних паків по 10 кг. (в кожному
паку 4 картонних коробки по 2,5 кг.),
виробництва "OZ KIRICI GIDA SAN.VE TIC.A.S", країна
виробник - Туреччина, поставленого за
контрактом від 30 листопада 2011 року № 703
та Специфікацією до контракту № 1,
укладеного між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 та "OZ KIRICI GIDA
SAN.VE TIC.A.S" (Туреччина), умови постачання -
СРТ, Євпаторія, Україна (Інкотермс 2000),
декларантом до Севастопольської
митниці Державної митної служби
України було надано вантажну митну
декларацію від 21 листопада 2012 року №
123030000/2012/004309, а також декларацію митної
вартості за формою ДМВ-1, згідно з якими
було заявлено до декларування та
випуску у вільний обіг товар, митна
вартість якого складала за інвойсом
від 18 жовтня 2012 року № 215055 - 66 100 дол. США
(у тому числі інжир розмір №6 - 3,20 дол.
США/1 кг.; інжир розмір №8 - 2,79 дол. США/1
кг.; інжир розмір №9 - 2,60 дол. США/1 кг.), що
по курсу валюти на момент декларування
- 7,993 еквівалентно 528 337 гривень 30
копійок.

Декларантом при визначені митної
вартості товару було використано
основний метод - за ціною договору
(вартістю операції).

У прийнятті митної декларації від 21
листопада 2012 року № 123030000/2012/004309
Севастопольською митницею Державної
митної служби України було відмовлено
з причин проведення митної оцінки, про
що оформлена картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України від 21 листопада 2012 року
№ 123030000/2012/00289 та винесено рішення про
коригування митної вартості товарів
від 21 листопада 2012 року № 123030000/2012/000250/2,
згідно з яким митна вартість товару
склала 3,56 дол. США за 1 кг. інжиру без
врахування різноманітності сортів,
загальна вартість - 85 440,00 дол. США, що по
курсу валюти на момент декларування -
7,993 еквівалентно 682 921 гривні 92 копійок.

Севастопольською митницею Державної
митної служби України при визначенні
митної вартості товару було
використано резервний метод.

Декларант позивача - товариство з
обмеженою відповідальністю
"Крим-Транзит" звернувся до
Севастопольської митниці Державної
митної служби України із заявою від 04
липня 2012 року № 04/Т згідно зі статтею 55
Митного кодексу України про випуск
товарів у вільне використання під
сплату та надання гарантій відповідно
до розділу X Митного кодексу України.
Севастопольською митницею Державної
митної служби України було погоджено
випуск товару під сплату гарантій.

Для оформлення випуску товару під
гарантію було оформлено та подано
вантажну митну декларацію від 22
листопада 2012 року № 123030000/2012/004328 із
зазначенням вартості товару,
визначеної Севастопольською митницею
Державної митної служби України за
резервним методом.

Відповідно до рішення
Севастопольської митниці Державної
митної служби України про коригування
заявленої митної вартості товарів та у
відповідності з вантажною митною
декларацією від 22 листопада 2012 року №
123030000/2012/004328, зобов'язання позивача
перед бюджетом склали: 140 681 гривню 92
копійки (код 028 у розмірі 20% "Податок на
додану вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності") замість 108
837 гривень 48 копійок по вантажній
митній декларації від 21 листопада 2012
року № 123030000/2012/004309; 20 487 гривень 66
копійок (код 020 у розмірі 3% "ввізне мито")
замість 15 850 гривень 12 копійок по
вантажній митній декларації від 21
листопада 2012 року № 123030000/2012/004309.

Позивачем сплачено в якості грошової
застави суму податку на додану
вартість та ввізного мита згідно з
митною вартістю, визначеною
Севастопольською митницею Державної
митної служби України, у повному обсязі
шляхом направлення передплати на
розрахункові рахунки Севастопольської
митниці Державної митної служби
України.

Так, сума сплаченого позивачем за
вантажною митною декларацією від 22
листопада 2012 року № 123030000/2012/004328
податку на додану вартість в розмірі 31
844 гривень 44 копійок за кодом 028 (140 681
гривня 92 копійки - 108 837 гривень 48
копійок) та ввізного мита у розмірі 4 637
гривень 54 копійки за кодом 020 (20 487
гривень 66 копійок - 15 850 гривень 12
копійок) склали суму грошової застави,
у розумінні статті 313 Митного кодексу
України.

Факт сплати митних платежів, у тому
числі грошової застави
підтверджується платіжними
дорученнями від 16 листопада 2012 року №
7085 на суму 45 600 гривень 00 копійок, від 16
листопада 2012 року № 7087 на суму 59 200
гривень 00 копійок, від 22 листопада 2012
року № 7116 на суму 57 000 гривень 00
копійок.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадови
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною другою статті 270 Митного
кодексу України (далі - Кодекс) правила
оподаткування товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, іншими (крім мита) митними
платежами встановлюються Податковим
кодексом України з урахуванням
особливостей, що визначаються цим
Кодексом.

Згідно з пунктом першим частини першої
статті 289 Кодексу обов'язок із сплати
митних платежів виникає у разі
ввезення товарів на митну територію
України - з моменту фактичного ввезення
цих товарів на митну територію України.

Відповідно до статті 294 Кодексу об'єкт
та база оподаткування митними
платежами під час переміщення товарів
через митний кордон України
визначаються відповідно до цього
Кодексу, Податкового кодексу України
та інших законів України.

Згідно з абзацом першим пункту 190.1
статті 190 Податкового кодексу України
базою оподаткування для товарів, що
ввозяться на митну територію України, є
договірна (контрактна) вартість, але не
нижче митної вартості цих товарів,
визначеної відповідно до розділу III
Митного кодексу України, з урахуванням
мита та акцизного податку, що
підлягають сплаті і включаються до
ціни товарів.

Відповідно до статті 49 Кодексу митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно зі статтею 50 Кодексу відомості
про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки.

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року.

Згідно з підпунктом "а" пункту 2 статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до підпункту "b" пункту 2
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю"
слід розуміти ціну, за яку, під час та в
місці, визначеними законодавством
імпортуючої країни, такий чи
аналогічний товар продається або
пропонується до продажу при звичайному
ході торгівлі за умов повної
конкуренції.

Згідно з частинами першою, другою
статті 51 Кодексу митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу. Митна вартість товарів, що
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
визначається відповідно до глави 9
цього Кодексу.

Частинами першою, другою статті 52
Кодексу передбачено, що заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою. Декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з органом
доходів і зборів; подавати органу
доходів і зборів достовірні відомості
про визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням органу доходів і зборів
додаткової інформації.

Відповідно до статті 53 Кодексу у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Встановлено, що до Севастопольської
митниці Державної митної служби
України позивачем були надані наступні
документи: декларація митної вартості
та в якості документа, підтверджуючого
числові значення складових митної
вартості декларантом надана
калькуляція, складена виробником щодо
вартості товару б/н від 18 жовтня 2012
року, згідно якої детально визначено
числові значення складових митної
вартості товару у відповідних
вартостях згідно інвойсу;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) від 30 листопада 2011 року № 703
та додатки до нього; рахунок-фактура
(інвойс) від 18 жовтня 2012 року № 215055.

У зв'язку з тим, що за умовами контракту
платежі за контрактом здійснюються в
строк до 90 календарних днів з дати
постачання - банківські платіжні
документи на час митного оформлення
були відсутні, але вартість товару за
інвойсом в розмірі 66100,00 дол. США було
сплачено в передбачений контрактом
строк, що підтверджується платіжним
дорученням в іноземній валюті від 21
грудня 2012 року № 7248.

Інші платіжні та/або бухгалтерські
документи щодо ввезеного товару були
відсутні. Транспортні (перевізні)
документи не оформлялися у зв'язку з
тим, що витрати на транспортування було
включено у вартість товару згідно з
умовами постачання за контрактом СРТ
Євпаторія, Україна (згідно Інкотермс
2000). Також отриманий товар не підлягав
ліцензуванню, страхування товару не
здійснювалося.

СРТ UА Євпаторія, згідно Інкотермс 2000
(аналогічні умови поставки зазначено
також в розділі 15 самого Рішення), що
відповідно до термінології Інкотермс
2000 - "термін "фрахт/перевезення оплачено
до ..." означає, що продавець здійснює
поставку товару шляхом його передання
перевізнику, призначеному ним самим.
Додатково до цього, продавець
зобов'язаний оплатити витрати
перевезення товару до названого місця
призначення. Це означає, що покупець
приймає на себе всі ризики та будь-які
інші витрати, що можуть виникнути після
здійснення поставки товару у
вищезазначений спосіб. У зв'язку з чим,
у позивача (що є покупцем за контрактом)
відсутні будь які обов'язки щодо оплати
перевезення товару, та відповідно
відсутні будь-які банківські платіжні
документи, щодо сплати перевезення.

Крім того, декларантом та позивачем за
власним бажанням було надано додаткові
наявні у нього документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товару, що не є обов'язковими,
а саме: прайс-лист виробника від 10
жовтня 2012 року, митну декларацію країни
відправлення від 01 листопада 2012 року №
12350300ЕХ181656, міжнародну
товарно-транспортна накладну №0059282,
сертифікати на підтвердження якості
товару (сертифікат походження форма А,
фітосанітарний, фумігації та інші).

Також, позивачем було надано додатково
витребувані документи, а саме: платіжне
доручення в іноземній валюті від 21
грудня 2012 року №7248; копія висновку
державного підприємства
"Держзовнішінформ" від 10 грудня 2012 року
вих. № 11/1684.

Відповідно до статті 57 Кодексу
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 54
Кодексу контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Згідно зі статтею 58 Кодексу метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо: немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; жодна
частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Термін "ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті" стосується лише
ціни оцінюваних товарів. Розрахунки
згідно із цією статтею здійснюються
лише на основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню.

Використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості
повинні бути об'єктивними, піддаватися
обчисленню та підтверджуватися
документально.

Відповідно до частин шостої, сьомої
статті 54 Кодексу орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю орган доходів і зборів не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Так, сукупність наданих позивачем
документів містила необхідні
відомості, що підтверджують числові
значення складових митної вартості та
відомостей щодо ціни. Надані позивачем
документи містять документально
підтверджену інформацію щодо товару,
його ціни, тобто щодо складових митної
вартості.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 29 березня 2001 року № 310, Державний
інформаційно-аналітичний центр
моніторингу зовнішніх товарних ринків
"Держзовнішінформ" було передано до
сфери управління Міністерства
економіки України.

Пунктом 6 частини четвертої Положення
про Міністерство економіки України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 травня 2007 № 777,
Мінекономіки відповідно до покладених
на нього завдань забезпечує реалізацію
державної зовнішньоекономічної
політики, розробляє концепції та
стратегії розвитку
зовнішньоекономічного потенціалу
держави, механізму державного
регулювання зовнішніх економічних
зв'язків.

Отже, у висновку Державного
інформаційно-аналітичного центру
моніторингу зовнішніх товарних ринків
"Держзовнішінформ" від 10 грудня 2012 року
№ 11/1684, серед іншого зазначено, що
аналіз досліджених документів
свідчить, що контрактні ціни: сушений
інжир №6/кількість 3000 кг/ за ціною 3,20
доларів США за кг., сушений інжир
№8/кількість 10000 кг/ за ціною 2,79 доларів
США за кг., сушений інжир №9/кількість
11000 кг/ за ціною 2,60 доларів США за кг., на
умовах поставки СРТ Євпаторія (Україна)
(відповідно до "Інкотермс-2000") для
доставки вищевказаного сушеного
інжиру згідно інвойсу від 18 жовтня 2012
року № 215055 на суму 66 100,00 дол. США
відповідають рівню цін
компанії-виробника.

Позивачем було виконано у повному
обсязі вимоги митного органу щодо
надання належних документів на
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, а митним органом, у
свою чергу, рішення про коригування
митної вартості прийняте лише на
підставі наявної інформації щодо
раніше визначених митних вартостей
подібних товарів з розрахунку 3, 56 дол.
США за 1 кг, що свідчить про те, що
застосування резервного методу
визначення митної вартості прийняте
виключно на підставі даних
статистичної бази Держмитслужби - БД
ЄАІС ДМСУ.

Порядок повернення надмірно
сплаченого податку на додану вартість
врегульований розділом V Податкового
кодексу України. Разом з тим, розділом V
Податковою кодексу України не
передбачено порядку повернення
надмірно сплаченого податку на додану
вартість у разі скасування рішення
митного органу про визначення митної
вартості товарів, тобто фактично
зменшення бази оподаткування
внаслідок скасування рішення суб'єкта
владних повноважень. Підставою для
повернення надмірно сплаченого
податку у даному випадку є вимоги
статті 301 Кодексу, яка є спеціальною
нормою у даному випадку.

Відповідно до пункту 192.1 статті 192
Податкового кодексу України якщо після
постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню.

Згідно з підпунктом "б" підпункту 192.1.1
пункту 192.1 статті 192 Податкового
кодексу України якщо внаслідок такого
перерахунку відбувається зменшення
суми компенсації на користь платника
податку - постачальника, то отримувач
відповідно зменшує суму податкового
кредиту за результатами такого
податкового періоду в разі, якщо він
зареєстрований як платник податку на
дату проведення коригування, а також
збільшує податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг.

Отже, при скасуванні рішення митного
органу про визначення митної вартості
товару та зменшення внаслідок чого
вартості поставленого на митну
територію України товару, зменшується
база оподаткування податку на додану
вартість та платник податку
зобов'язаний зменшити податковий
кредит (у разі збільшення податкового
кредиту за такою операцією).

Зазначена норма виключає можливість
подвійного отримання із бюджету суми
податку на додану вартість, надмірно
сплаченого при отриманні зменшення
митної вартості товару внаслідок
скасування рішення митного органу про
визначення митної вартості товару.

Відповідно до статті 27 Кодексу якщо
задоволення скарги на рішення, дії або
бездіяльність органів доходів і зборів
або їх посадових осіб пов'язане з
виплатою грошових сум, їх виплата
здійснюється за рахунок державного
бюджету органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, на підставі рішення суду,
органу чи посадової особи щодо
задоволення скарги повністю або
частково в порядку, визначеному
законом.

Згідно з частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У судовому засіданні доводи
представника Севастопольської митниці
Міндоходів щодо правомірності дій
Севастопольської митниці Міндоходів
та наявності порушень з боку позивача
не знайшли свого підтвердження та
спростовані фактичними обставинами та
доказами, встановленими судом.

За таких обставин суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог та
наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від 21
листопада 2012 року № 123030000/2012/00289.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Севастопольської митниці
Державної митної служби України про
коригування митної вартості товарів
від 21 листопада 2012 року № 123030000/2012/000250/2.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 суму надмірно сплаченого
ввізного мита у розмірі 4 637 (чотири
тисячі шістсот тридцять сім) гривен 54
копійок та податку на додану вартість у
розмірі 31 844 (тридцять одна тисяча
вісімсот сорок чотири) гривень 44
копійок, всього стягнути 36 481 (тридцять
шість тисяч чотириста вісімдесят одна)
гривню 98 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 364 (триста
шістдесят чотири) гривень 82 копійок.

Постанова може бути оскаржена у строки
і порядку встановленими частинами
першою, другою статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
до Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Суддя(підпис) О.О. Кириленко

Постанову складено у повному обсязі

18 лютого 2014 року

Згідно з оригіналом

Суддя
О.О. Кириленко