Справа № 826/16882/13-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Савченко А.І.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

04 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Бужак Н.П.,

за участю секретаря
Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Служби Безпеки України про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі - Позивачі)
звернулися до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Служби Безпеки України (далі
- Відповідач) та, з урахуванням
уточнення позовних вимог, просили
визнати неправомірними дії щодо
ненадання для ознайомлення всіх
матеріалів, що їх стосуються та
заборони здійснення фотокопіювання
наданих для ознайомлення матеріалів,
зобов'язати Відповідача надати для
ознайомлення всі матеріали, що
стосуються Позивачів та надати
можливість їх фотокопіювання.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 грудня 2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, Позивачі подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
рішення суду першої інстанції та
направити справу до суду першої
інстанції на новий розгляд.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
Позивачі неодноразово зверталися до
Відповідача із проханням ознайомитися
з інформацією, яку щодо них збирає та
зберігає останній.

24.09.2013 року Позивачі отримали завірену
копію листа Відповідача від 06.09.2013 року
про відмову в ознайомленні у зв'язку з
нездійсненням збирання інформації про
Позивачів.

30.10.2013 року Позивачі отримали лист
Відповідача від 24.10.2013 року, в якому
останній повідомляє про повторне
направлення листа від 06.09.2013 року.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про
звернення громадян» (далі - Закон)
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

За приписами ч.ч.1, 3 ст.3 Закону під
зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі
пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення
громадян із проханням про сприяння
реалізації закріплених Конституцією
та чинним законодавством їх прав та
інтересів або повідомлення про
порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання - письмове звернення з
проханням про визнання за особою
відповідного статусу, прав чи свобод
тощо.

До рішень, дій (бездіяльності), які
можуть бути оскаржені, належать такі у
сфері управлінської діяльності,
внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи
свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення
громадянином його прав і законних
інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності (ст.4
Закону).

Положеннями ст.5 Закону встановлено, що
звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено
прізвище, ім'я, по батькові, місце
проживання громадянина, викладено суть
порушеного питання, зауваження,
пропозиції, заяви чи скарги, прохання
чи вимоги.

Звернення може бути усним
(викладеним громадянином і записаним
посадовою особою на особистому
прийомі) чи письмовим, надісланим
поштою або переданим громадянином до
відповідного органу, установи особисто
чи через уповноважену ним особу, якщо
ці повноваження оформлені відповідно
до чинного законодавства.

Звернення може бути подано як
окремою особою (індивідуальне), так і
групою осіб (колективне).

Письмове звернення повинно бути
підписано заявником (заявниками) із
зазначенням дати.

Звернення, оформлене без
дотримання цих вимог, повертається
заявникові з відповідними
роз'ясненнями не пізніш як через десять
днів від дня його надходження, крім
випадків, передбачених частиною першою
статті 7 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.7 Закону звернення,
оформлені належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно ст.18 Закону громадянин, який
звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, посадових осіб, має
право:

особисто викласти аргументи особі, що
перевіряла заяву чи скаргу, та брати
участь у перевірці поданої скарги чи
заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або
наполягати на їх запиті органом, який
розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи
скарги;

користуватися послугами адвоката або
представника трудового колективу,
організації, яка здійснює правозахисну
функцію, оформивши це уповноваження у
встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу
щодо дотримання таємниці розгляду
заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо
вони стали результатом порушень
встановленого порядку розгляду
звернень.

Статтею 19 Закону визначено, що
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження
доступу громадянина до відповідної
інформації при розгляді заяви чи
скарги скласти про це мотивовану
постанову;

на прохання громадянина запрошувати
його на засідання відповідного органу,
що розглядає його заяву чи скаргу;

відміняти або змінювати
оскаржувані рішення у випадках,
передбачених законодавством України,
якщо вони не відповідають закону або
іншим нормативним актам, невідкладно
вживати заходів до припинення
неправомірних дій, виявляти, усувати
причини та умови, які сприяли
порушенням;

забезпечувати поновлення
порушених прав, реальне виконання
прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою
рішень;

письмово повідомляти громадянина
про результати перевірки заяви чи
скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо
відшкодування у встановленому законом
порядку матеріальних збитків, якщо їх
було завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за
наявності можливостей розгляд
звернень громадян покладається на
посадову особу чи підрозділ службового
апарату, спеціально уповноважені
здійснювати цю роботу, в межах
бюджетних асигнувань. Це положення не
відміняє вимоги частини дев'ятої цієї
статті.

Згідно ст.20 Закону звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу
громадянина термін розгляду може бути
скорочено від встановленого цією
статтею терміну.

Звернення громадян, які мають
встановлені законодавством пільги,
розглядаються у першочерговому
порядку.

В матеріалах справи містяться
документи у підтвердження надання
Відповідачем відповідей на звернення
Позивачів, в тому числі колективні.

Так, зокрема, Відповідачем у
відповідь на заяву Позивачів від 13.08.2013
року щодо неналежного розгляду їх
звернень від 28.09.2012 року про
ознайомлення з матеріалами, які наявні
у Відповідача, останнім направлено
лист від 06.09.2013 року вих.№3/4-КО-335/115, яким
Позивачів повідомлено про можливість
ознайомлення з матеріалами перевірок
їх звернень із зазначенням часу та
відповідальних осіб, призначених для
проведення ознайомлення.

Проте, лист від 06.09.2013 року
вих.№3/4-КО-335/115 адресатом не був
отриманий та повернувся у зв»язку із
закінченням терміну зберігання.

Вказаний лист Відповідачем
направлений Позивачам повторно
супровідним листом від 24.10.2013 року
№3/4-Г-324/1/115 та отриманий ними 30.10.2013
року.

31.10.2013 року та 27.11.2013 року Позивачі
ознайомилися з матеріалами, які
знаходилися у Відповідача відносно
них, проте, стверджували, що їм надано
не всі матеріали, що, на їх думку, є
порушенням їх права на доступ до
інформації.

Колегія суддів вважає вірним
позицію суду першої інстанції про те,
що рапорт співробітника Відповідача
Вінниченка Р.В. від 18.02.2011 року не
підтверджує наявість у Відповідача
інших, окрім наданих Позивачам для
ознайомлення, матеріалів, оскільки
його складено у зв'язку з проведенням
перевірки скарги Позивача ОСОБА_3 на
неправомірні дії співробітника СБУ
Вінниченка Р.В.

Про результати проведеної перевірки
Позивачу ОСОБА_3 неодноразово
повідомлялася відповідними листами.

В матеріалах відсутні будь-які докази у
підтвердження існування матеріалів,
які, за словами Позивачів, не надані
Відповідачем їм для ознайомлення.

Також відсутні порушення прав
Позивачів за ч.9 ст.35 Закону України
«Про інформацію», оскільки така стаття
у вказаному Законі відсутня.

В заявах, поданих Позивачами
Відповідачу, не відображено клопотання
про здійснення фотокопіювання
документів.

Крім того, положеннями Інструкції з
охорони і пропускного режиму в
адміністративних будинках і на
об'єктах СБУ, затвердженої наказом
Служби Безпеки України від 06.12.2012 року
№454/ДСК, встановлено, що відвідувачам
на територію об'єктів охорони
заборонено вносити (ввозити) особисту
аудіо -, відео -, радіо -, фотоапаратуру,
інші технічні засоби без відповідного
дозволу, який надається керівником
підрозділу охорони на підставі
службової записки, підписаної
начальником підрозділу, розташованого
на об'єкті охорони, попередньо
погодженої з Управлінням внутрішньої
безпеки.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про правомірність дій
Відповідача щодо ненадання Позивачам
можливості здійснити фотокопіювання
наданих матеріалів.

З огляду на вказане, колегія
суддів вважає обгрунтованим та
законним рішення суду першої інстанції
про відмову в задоволенні заявлених
позовних вимог.

Що стосується вимоги апеляційної
скарги щодо направлення справи до суду
першої інстанції на новий розгляд, то
таких повноважень за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду апеляційній інстанції
КАС України не надано.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 грудня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Бужак Н.П.

Ухвала складена в повному обсязі 05
березня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді:
Троян Н.М.

Бужак Н.П.