Справа № 813/9443/13а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
Справа №
876/775/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу судді Львівського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року про повернення його позовної
заяви до Президента України, треті
особи на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спорту, Державне казначейство України,
Міністр внутрішніх справ України,
начальник Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві; начальник Дніпровського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві неправомірним
і відшкодування заподіяної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

17 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, у якому
просив визнати, що Президентом України
порушено:

- вимоги ст. 38 Конституції України
шляхом унеможливлення участі позивача
в управлінні державними справами;

- вимоги ст. 40 Конституції України
шляхом унеможливлення доведення до
Президента України звернення
громадянина про захист конституційних
прав, яке може бути вирішене тільки
Президентом України, нерозгляду або
неорганізацією розгляду звернення,
ненадання встановленої Конституцією
України відповіді (надання
протиправної відповіді неналежною
особою);

- вимоги ст. 55 Конституції України
шляхом порушення ст.ст. 38, 40 Конституції
України, що призвело до неможливості
громадянину захистити свої права у
суді;

- Указ Президента України від 07.02.08
№109-2008 «Про першочергові заходи щодо
забезпечення реалізації та
гарантування конституційного права на
звернення до органів державної влади
та органів місцевого самоврядування»
щодо недопущення надання
неоднозначних, необґрунтованих або
неповних відповідей за зверненнями
громадян, із порушенням строків,
установлених законодавством,
безпідставної передачі розгляду
звернень іншим органам; створення умов
для участі заявників у перевірці
поданих ними заяв чи скарг, надання
можливості знайомитися з матеріалами
перевірок відповідних звернень;

- вимоги ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян» шляхом нерозгляду
Президентом України звернень
громадянина та направлення скарги
громадянина для розгляду тим органам
або посадовим особам, дії чи рішення
яких оскаржуються;

- вимоги ст. 15 Закону України «Про
звернення громадян» щодо ненадання
відповідним органом, який отримав
звернення і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки;

- вимоги ст.16 Закону України «Про
звернення громадян» щодо того, що
Президентом України не взято до
розгляду та вирішення скарги
(звернення) на дії вищої посадової
особи держави;

- вимоги ст.18 Закону України «Про
звернення громадян» щодо того, що
громадянином не одержано встановлену
статтею 15 Закону України «Про
звернення громадян» письмову
відповідь та було позбавлено
громадянина можливості взяти участь у
перевірці поданої заяви-скарги
(звернення), незважаючи на подане у
зверненні клопотання;

- вимоги ст.19 Закону України «Про
звернення громадян» щодо того, що
Президентом України не вчинена жодна
дія передбачена наведеною статтею
Закону України «Про звернення
громадян»;

- вимоги ст.20 Закону України «Про
звернення громадян» щодо того, що
Президентом України не вирішено або не
організовано вирішення звернення;

- вимоги ст.102 Конституції України щодо
невиконання Президентом України
обов'язків гаранта додержання
Конституції України, прав і свобод
людини і громадянина.

Окрім того, просив визнати
неправомірними дії (бездіяльність)
Президента України щодо:

- позбавлення можливості громадянина
подати звернення до Президента
України, звернутися за встановленим
Конституцією України та Законами
України захистом своїх прав внаслідок
організації розгляду і вирішення
звернень громадян у порушення
Президентом України обов'язку особисто
організовувати та перевіряти стан
розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують;

- надання Президентом України
відомостей у засобі масової інформації
про можливість захисту конституційних
прав шляхом звернення до Президента
України
(http://news.mail.ru/inworld/ukraina/politics/9000628/?frommail=l) як
таких, що не відповідають дійсності;

Одночасно просив зобов'язати
Президента України:

- організувати розгляд та вирішення
питань звернення відповідно до вимог
статті 38, 40 Конституції України, Указу
Президента України від 07.02.2008 року №
109-2008 «Про першочергові заходи щодо
забезпечення реалізації та
гарантування конституційного права на
звернення до органів державної влади
та органів місцевого самоврядування»,
вимог ст.ст. 7, 15, 16, 18, 19, 20 Закону України
«Про звернення громадян» з
забезпеченням особистої участі
позивача у розгляді звернення, тобто
виконати вимоги статті 102 Конституції
України та поновити його конституційні
права і права надані Законом України
«Про звернення громадян» з
притягненням Міністра внутрішніх
справ України до встановленої законом
відповідальності;

- вчинити контроль за виконанням
Міністром внутрішніх справ України
рішення за наслідками вирішення
звернення до Президента України від
13.05.2013 року;

- скасувати публічно інформацію, надану
у засобі масової інформації, про
можливість захисту конституційних
прав шляхом звернення до Президента
України (http/news.mail.ru/
inworld/ukraina/politics/9000628/?frommail=l);

При цьому просив суд відшкодувати
заподіяну матеріальну та моральну
шкоду згідно доданого до позову
розрахунку та встановити строк надання
звіту про виконання судового рішення
та зобов'язати Президента України
подати у встановлений судом строк звіт
про виконання судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою судді від 19
грудня 2013 року вказану позовну заяву
було повернуто позивачу на підставі п.6
ч.3 ст. 108 КАС України як таку, що не
підсудна Львівському окружному
адміністративному суду.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2
просив зазначену ухвалу скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
та необхідність розгляду заявленого
позову Львівським окружним
адміністративним судом. У
обґрунтування апеляційних вимог
посилався на ухвали Вищого
адміністративного суду України від
14.05.2013 року про залишення його
адміністративного позову без руху в
аналогічному спорі та на ухвалу від
10.06.2013 року про повернення цього позову
позивачу.

Зазначає, що трактування судді першої
інстанції можливості розгляду
позовних вимог суперечить трактуванню
можливості розгляду позовних вимог
позову Вищим адміністративним судом
України. Тому вважає, що своїм судовим
рішенням від 19.12.2013 року суддя
Львівського окружного
адміністративного суду зобов'язує
Вищий адміністративний суд України
визнати ухвали від 14.05.2013 року та від
10.06.2013 року неправомірними.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких мотивів.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2, суддя
виходив із того, що заявлений ним позов
підсудний Вищому адміністративному
суду України, оскільки відповідно до
статті 18 КАС України справи щодо
оскарження актів, дій чи бездіяльності
Верховної Ради України, Президента
України, Вищої ради юстиції, Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України підсудні Вищому
адміністративному суду України як суду
першої інстанції.

Такі висновки судді першої інстанції,
на думку апеляційного суду,
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам процесуального права,
а отже є правильними.

Відповідно до ч.4 ст. 18 КАС України
Вищому адміністративному суду України
як суду першої інстанції підсудні
справи щодо встановлення Центральною
виборчою комісією результатів виборів
або всеукраїнського референдуму,
справи про дострокове припинення
повноважень народного депутата
України, а також справи щодо оскарження
актів, дій чи бездіяльності Верховної
Ради України, Президента України, Вищої
ради юстиції, Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України.

Як слідує з матеріалів справи,
позивачем ОСОБА_2 заявлено позовні
вимоги до Президента України і такі
вимоги стосуються дій та бездіяльності
Президента України, якими, на думку
позивача, порушуються його права та
інтереси. При цьому позивачем заявлено
вимогу про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди.

Згідно з ч.2 ст. 21 КАС України вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Відтак, на переконання апеляційного
суду, визначальною передумовою для
вирішення вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень, є
визначена КАС України компетентність
суду у вирішенні публічно правового
спору згідно із встановленими
правилами предметної підсудності
адміністративних справ.

Вимога позовної заяви про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень, не впливає на правила
предметної підсудності, що передбачені
у ст. 18 та ч. 2 ст. 171-1 КАС України,
оскільки вона може бути розглянута
лише у одному провадженні з вимогою
вирішити публічно-правовий спір, який у
даному випадку предметно підсудний
Вищому адміністративному суду України,
як суду першої інстанції.

Покликання апелянта на ухвали Вищого
адміністративного суду України від
14.05.2013 року та від 10.06.2013 року судом
апеляційної інстанції до уваги не
беруться, оскільки ухвалою від 14.05.2013
року позовну заяву ОСОБА_2 до
Президента України було залишено без
руху з підстав невідповідності вимогам
ст.ст. 106, 171-1 КАС України, а ухвалою від
10.06.2013 року дану позовну заяву було
повернуто позивачу відповідно до п.1 ч.3
ст.108 КАС України, оскільки позивач не
усунув недоліки позовної заяви, яку
залишено без руху.

Згідно із п. 6 ч.3 ст.108 КАС України
позовна заява повертається позивачеві,
якщо справа не підсудна даному
адміністративному суду.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що суддя Львівського
окружного адміністративного суду,
вирішуючи питання про можливість
відкриття провадження у справі за
даним позовом, прийняв судове рішення з
додержанням норм процесуального права.
Доводи апелянта висновків судді першої
інстанції не спростовують, а відтак
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а ухвалу судді
Львівського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року у справі № 813/9443/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук