Справа № 826/14758/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 листопада 2013
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Каміа
плюс» до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
міста Києва ДПС про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Каміа плюс» звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва із позовом про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень рішень ДПІ у
Голосіївському районі міста Києва від
17.05.2013 № та від 17.05.2013 №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 листопада 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 листопада 2013 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Голосіївському районі міста
Києва ДПС проведено позапланову
перевірку ТОВ «Каміа плюс» з питань
правильності нарахування та
своєчасності сплати податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Маркон груп КО» за
період з 01.03.2011 по 31.03.2011.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Каміа плюс» пунктів 198.3 та 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість на суму 41 133,33 грн.,
порушення позивачем вимог пункту 138.2
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження позивачем
податку на прибуток на суму 47 303,33 грн.

За наслідками перевірки державною
податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва ДПС
складено акт від 26.04.2013 №274/1-22-80-33646294 та
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 17.05.2013 №, яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 47 304,00
грн., у тому числі: 47 303,00 грн. - основний
платіж, 1,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції;

від 17.05.2013 №, яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 41
134,00 грн., у тому числі: 41 133,00 грн. -
основний платіж, 1,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

З акту перевірки вбачається, що
висновки про порушення позивачем
приписів податкового законодавства
зроблено з огляду на відсутність факту
реальності господарських операцій між
ТОВ «Каміа плюс» та ТОВ «Маркон груп
КО».

Між ТОВ «Каміа плюс» (покупець) та ТОВ
«Маркон груп КО» (продавець) було
укладено договір від 28.03.2011 №08/11-04,
відповідно до якого продавець продає, а
покупець купляє товар, зазначений в
специфікаціях, оформлених у вигляді
додатків до договору.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано копії укладеного
договору від 28.03.2011 №08/11-04; протоколів
узгодження ціни від 28.03.2011 (додатків до
договору); актів приймання-передачі
товару від 29.03.2011 та від 19.04.2011;
платіжних доручень від 01.04.2011 №285, від
30.03.2011 №263; податкових накладних від
29.03.2011 №53 та від 30.03.2011 №57; видаткових
накладних від 19.04.2011 №190401 та від 29.03.2011
№290304; рахунку-фактури від 29.03.2011 №35;
актів огляду та встановлення колісних
пар та комплектуючих частин візків на
вагон-цистерну від 22.04.2011 №51241560, від
09.06.2011 №50304013, від 05.05.2011 №51243137, від 22.04.2011
№50303957, від 31.03.2011 №50303858; виписки із
форми ВУ-53.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірних
податкових повідомлень рішень, з таких
підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що відповідно до
пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, в редакції на час
виникнення спірних правовідносин,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Приписами пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Відповідачем на спростування
реальності господарських операцій,
здійснених між ТОВ «Каміа плюс» та ТОВ
«Маркон груп КО», вказано на акт
Яготинської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області від 08.12.2011 №1318/2300/37135774 щодо
проведення документальної невиїзної
перевірки ТОВ «Маркон груп КО» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при справлянні податку
на додану вартість за період грудень 2010
- серпень 2011 року.

Висновки органу державної податкової
служби зроблено із посиланням на
висновки спеціаліста
науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при ГУМУС України в Київській області
щодо підпису директора товариства з
обмеженою відповідальністю «Маркон
груп КО» на договорі від 09.11.2010 №9,
висновків досудового слідства щодо
ознак фіктивності товариства з
обмеженою відповідальністю «Маркон
груп КО».

Вироку суду щодо фіктивного
підприємництва зазначеного товариства
органом державної податкової служби
суду не надано.

Судом першої інстанції встановлено, що
під час перевірки ТОВ «Каміа плюс»
відповідачем не перевірявся рух
активів у процесі здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Маркон груп КО».

Недотримання контрагентом позивача
податкової дисципліни має правові
наслідки саме для цього контрагента,
оскільки порушення платником вимог
податкового законодавства тягне
застосування заходів відповідальності
саме до такого платника та не може
негативно впливати на податковий облік
інших осіб (зокрема, його контрагентів)
за відсутності факту причетності
останніх до таких правопорушень та за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідачем не надано доказів, що
позивач знав про зловживання зі сплати
податку на додану вартість, вчинені
його постачальником, не надано доказів
щодо спростування доводів позивача про
реальність поставки товару і
використання його у власній
господарський діяльності позивача.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття ДПІ у Голосіївському районі
міста Києва податкових повідомлень
рішень від 17.05.2013 № та від 17.05.2013
№.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25 листопада 2013 року
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 листопада 2013
року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л.М.
Гром, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.