Справа № 2а-4276/12/2170
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-4276/12/2170

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Крусяна А.В., Ступакової І.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції в Херсонській області до
Голопристанської виправної колонії
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Херсонській області (№7)- міжобласної
спеціалізованої туберкульозної
лікарні про зобов'язання вчинити певні
дії та за позовом Голопристанської
виправної колонії управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань в
Херсонській області (№7)- міжобласної
спеціалізованої туберкульозної
лікарні до Державної фінансової
інспекції в Херсонській області про
визнання протиправним і скасування
пункту 6 вимоги від 20 серпня 2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року Голопристанська
виправна колонія управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань в
Херсонській області (№7)- міжобласна
спеціалізована туберкульозна лікарня
звернулась з адміністративним позовом,
в якому просила визнати протиправним і
скасувати пункт 6 вимоги
Голопристанської міжрайонної
державної фінансової інспекції від 20
серпня 2012 року № 44-14/1452.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що Голопристанською МДФІ
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Голопристанської ВК за період з 01.05.2010
р. по 01.07.2012 р., за результатами якої
складено акт ревізії від 25.07.2012р. №
44-30/15. У цьому акті Голопристанською
МДФІ зроблено висновки про порушення
виправною колонією вимог
законодавства у вигляді призначення,
нарахування і виплати працівникам
виправної колонії підвищень
посадового окладу за роботу у зв'язку
зі шкідливими і важкими умовами праці,
за особливі умови праці, пов'язані із
роботою із засудженими та за роботу в
кримінально-виконавчих установах
закритого типу, що призвело до
незаконних витрат на виплату
заробітної плати та матеріальної
допомоги на оздоровлення в сумі 445 177,27
грн. та зайвого перерахування до
державних цільових фондів внесків на
суму 160 124,73 грн.

Виправна колонія вважає ці висновки
протиправними з огляду на те, що
вказані в акті ревізії підвищення
посадових окладів нараховувались та
виплачувались в межах бюджетних
призначень на підставі чинних положень
Закону України «Про державну
кримінально-виконавчу службу»,
постанов Кабінету Міністрів «Про
поліпшення умов оплати праці
працівників установ виконання
покарань, слідчих ізоляторів Державної
кримінально-виконавчої служби» від 14
липня 1993 р. № 534, «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників Державної
кримінально-виконавчої служби» від 18
серпня 1999 р. № 1510, наказів Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 3 жовтня 2004 р. №
190 «Про затвердження Порядку
підвищення посадових окладів (тарифних
ставок) працівників установ Державної
кримінально-виконавчої служби, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, за особливі
умови праці, пов'язані з роботою із
засудженими та особами, що тримаються у
слідчих ізоляторах» та Міністерства
праці та соціальної політики України,
Міністерства охорони здоров'я України
від 5 жовтня 2005 року № 308/519 «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення».

Посилаючись на наведені обставини,
виправна колонія вважає протиправним
також пункт 6 вимоги Голопристанської
МДФІ від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452, яким
колонію зобов'язано усунути вказане
порушення.

У жовтні 2012 року ДФІ в Херсонській
області також звернулась до суду із
позовом до Голопристанської ВК, в якій
з урахуванням зменшених позовних вимог
просила зобов'язати колонію виконати
п.п. 6, 7, 11 вимоги Голопристанської МДФІ
від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452.

При цьому ДФІ посилалась на те, що
виправною колонією ці пункти вимоги в
установлений строк не виконані в
повному обсязі, що є підставою для
звернення до суду.

Ухвалою Херсонського окружного
адміністративного суду від 26.11.2012р.
вказані справи об'єднані в одне
провадження для їх спільного розгляду.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року адміністративний позов
Голопристанської виправної колонії
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Херсонській області (№7)- міжобласної
спеціалізованої туберкульозної
лікарні - задоволено.

Визнано протиправним і скасовано пункт
6 вимоги Голопристанської міжрайонної
державної фінансової інспекції від 20
серпня 2012 року № 44-14/1452.

Адміністративний позов Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області - задоволено частково.

Зобов'язано Голопристанську виправну
колонію управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань в Херсонській
області (№7)- міжобласну спеціалізовану
туберкульозну лікарню виконати пункт 11
вимоги Голопристанської міжрайонної
державної фінансової інспекції від 20
серпня 2012 року № 44-14/1452.

У задоволенні решти позовних вимог
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області - відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду Державна фінансова інспекція в
Херсонській області подала апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, не з'ясовані всі
обставини справи, у зв'язку з чим
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову
Голопристанської виправної колонії
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Херсонській області (№7)- міжобласну
спеціалізовану туберкульозну лікарню
відмовити, та задовольнити
адміністративний позов Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до Плану роботи
Голопристанської МДФІ на ІІ квартал
2012р. проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Голопристанської виправної колонії
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Херсонській області (№7)- міжобласної
спеціалізованої туберкульозної
лікарні за період з 01.05.2010р. по 01.07.2012р.,
за наслідками якої складено акт
ревізії від 25.07.2012р. № 44-30/15.

Ревізією, зокрема, встановлено, що
виправною колонією підвищено посадові
оклади працівникам колонії, які не
мають спеціальних звань, в тому числі і
державним службовцям за роботу у
зв'язку зі шкідливими і важкими умовами
праці на 30%, за особливі умови праці,
пов'язані із роботою із засудженими на
30% та на 10% за роботу в
кримінально-виконавчих установах
закритого типу.

На думку ДФІ, ці підвищення здійснені
безпідставно, оскільки суперечать
вимогам Закону України «Про державну
службу», постанов Кабінету Міністрів
України від 7 листопада 2007 р. №1294 «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб», від 9 березня 2006 р. № 268 «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» від 30 серпня 2002
р. № 1298 «Про оплату праці працівників
на основі Єдиної тарифної сітки
розрядів і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери», наказів Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 11 листопада 2005
року № 184 «Про впорядкування умов
оплати праці працівників Державної
кримінально-виконавчої служби України,
які не мають спеціальних звань
рядового і начальницького складу» та
від 3 жовтня 2004 р. № 190 «Про затвердження
Порядку підвищення посадових окладів
(тарифних ставок) працівників установ
Державної кримінально-виконавчої
служби, які не мають спеціальних звань
рядового і начальницького складу, за
особливі умови праці, пов'язані з
роботою із засудженими та особами, що
тримаються у слідчих ізоляторах».

Зокрема, ДФІ вказує, що чинними
нормативно-правовими актами з питань
оплати праці державних службовців не
передбачено підвищення посадових
окладів державних службовців за роботу
у зв'язку зі шкідливими і важкими
умовами праці, за особливі умови праці,
пов'язані із роботою із засудженими та
за роботу в кримінально-виконавчих
установах закритого типу; працівники
колонії - державні службовці за своїми
функціональними обов'язками
безпосередньо не контактують із
засудженими; підвищення посадових
окладів за роботу у зв'язку зі
шкідливими і важкими умовами праці
проведено іншим працівникам бюджетної
сфери, які не являються медичними
працівниками.

Посилаючись на наведені обставини, ДФІ
робить висновок про те, що виправна
колонія безпідставно завищила потребу,
зайво отримала і витратила бюджетні
кошти, що призвело до незаконних витрат
на виплату заробітної плати та
матеріальної допомоги на оздоровлення
в сумі 445 177,27 грн. та зайвого
перерахування до державних цільових
фондів внесків на суму 160 124,73 грн.

За наслідками ревізії та на підставі
акту від 25.07.2012р. № 44-30/15
Голопристанською МДФІ надіслано на
адресу виправної колонії лист-вимогу
від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452, п.6 якої
колонію зобов'язано за рахунок винних
осіб або за згодою одержувачів
відшкодувати незаконні витрати на
виплату заробітної плати в сумі 445 177,27
грн.; відкоригувати внески до державних
цільових фондів в сумі 160 124,73 грн.; в
іншому випадку стягнути з винних у
порушенні осіб шкоду у порядку та в
розмірі, встановленому ст.ст. 130-136
Кодексу Законів про працю України.

Задовольняючи позовні вимоги
Голопристанської виправної колонії
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Херсонській області (№7)- міжобласної
спеціалізованої туберкульозної
лікарні та частково задовольняючи
позовні вимоги Державної фінансової
інспекції в Херсонській області, суд
першої інстанції виходив з того, що
Голопристанською ВК доведено
неправомірність п. 6 вимоги
Голопристанської міжрайонної
державної фінансової інспекції від 20
серпня 2012 року № 44-14/1452, а ДФІ у
Херсонській області доводи виправної
колонії не спростовано.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України «Про
оплату праці», Закону України «Про
державну кримінально-виконавчу службу
України», Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні».

Встановлення підвищень до окладів
працівників установ Державної
кримінально-виконавчої служби, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, щодо яких існує
даний спір, передбачено наступними
нормативними актами:

за особливі умови праці, пов'язані з
роботою із засудженими та особами, що
тримаються у слідчих ізоляторах -
постановою Кабінету Міністрів України
«Про поліпшення умов оплати праці
працівників установ виконання
покарань, слідчих ізоляторів Державної
кримінально-виконавчої служби» № 534
від 14 липня 1993 року та наказом
Державного департаменту України з
питань виконання покарань № 190 від 3
жовтня 2004 року «Про затвердження
Порядку підвищення посадових окладів
(тарифних ставок) працівників установ
Державної кримінально-виконавчої
служби, які не мають спеціальних звань
рядового і начальницького складу, за
особливі умови праці, пов'язані з
роботою із засудженими та особами, що
тримаються у слідчих ізоляторах»,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 14 жовтня 2004 за № 1312/9911;

за роботу у кримінально-виконавчих
установах закритого типу середнього
рівня безпеки, де тримаються чоловіки,
які раніше відбували покарання у виді
позбавлення волі - постановою Кабінету
Міністрів України від 18 серпня 1999 р. №
1510 «Про умови грошового забезпечення
осіб рядового і начальницького складу
та оплати праці працівників Державної
кримінально-виконавчої служби»;

за роботу у зв'язку зі шкідливими і
важкими умовами праці - наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства охорони
здоров'я України від 5 жовтня 2005 р. №308/519
«Про впорядкування умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення», зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 17 жовтня
2005 р. за № 1209/11489.

Стосовно призначення та виплати
працівникам виправної колонії
підвищень посадового окладу за
особливі умови праці, пов'язані з
роботою із засудженими та особами, що
тримаються у слідчих ізоляторах, суд
зазначає наступне.

Економічні, правові та організаційні
засади оплати праці працівників, які
перебувають у трудових відносинах, на
підставі трудового договору з
підприємствами, установами,
організаціями усіх форм власності та
господарювання, сфери державного і
договірного регулювання оплати праці
визначені розділом 7 Кодексу законів
про працю України та Законом України
«Про оплату праці».

За змістом статті 8 Закону України «Про
оплату праці» державне регулювання
оплати праці обмежено встановленням
розміру мінімальної заробітної плати
та інших державних норм і гарантій,
встановленням умов і розмірів оплати
праці керівників підприємств,
заснованих на державній, комунальній
власності, працівників підприємств,
установ та організацій, що
фінансуються чи дотуються з бюджету, а
також шляхом оподаткування доходів
працівників.

На підставі статі 97 Кодексу законів про
працю України оплата праці працівників
здійснюється за погодинною, відрядною
або іншими системами оплати праці.
Форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

У відповідності до частини 3 цієї
статті передбачено, що конкретні
розміри тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок робітникам,
посадових окладів службовцям, а також
надбавок, доплат, премій і винагород
встановлюються власником або
уповноваженим ним органом з
урахуванням вимог, передбачених
частиною другою цієї статті.

Статті 15 Закону України «Про оплату
праці» містить такі ж приписи.

За змістом статі 98 Кодексу законів про
працю України оплата праці працівників
установ і організацій, що фінансуються
з бюджету, здійснюється на підставі
законів та інших нормативно-правових
актів України, генеральної, галузевих,
регіональних угод, колективних
договорів, у межах бюджетних
асигнувань та позабюджетних доходів.

На підставі чинного на час виникнення
спірних правовідносин положення про
Голопристанську виправну колонію
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Херсонській області (№7)- міжобласну
спеціалізовану туберкульозну лікарню,
виправна колонія є юридичною особою,
являється кримінально-виконавчою
установою середнього рівня безпеки,
входить до складу державної
кримінально-виконавчої служби України,
підпорядковується управлінню
Державної пенітенціарної служби
України в Херсонській області.

Пунктом 2.3.19 Колективного договору між
керівництвом виправної колонії і
профспілковою організацією цієї
установи, який зареєстрований
Голопристанскою районною державною
адміністрацією 09.04.2009р. під №737,
передбачено, що адміністрація
зобов'язується підвищувати посадові
оклади всім вільнонайманим
працівникам установи за особливі умови
праці, пов'язані з роботою із
засудженими - до 30%, за роботу із
шкідливими умовами праці - на 30% та за
середній рівень безпеки на 10 відсотків.

Державна кримінально-виконавча служба
України відповідно до частини 1 статті 6
Закону України «Про Державну
кримінально-виконавчу службу України»
здійснює правозастосовні та
правоохоронні функції і складається з
центрального органу виконавчої влади з
питань виконання покарань зі
спеціальним статусом, його
територіальних органів управління,
кримінально-виконавчої інспекції,
установ виконання покарань, слідчих
ізоляторів, воєнізованих формувань,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я, підприємств установ
виконання покарань, інших підприємств,
установ і організацій, створених для
забезпечення виконання завдань
Державної кримінально-виконавчої
служби України.

У відповідності до частини 1 статті 14
Закону України «Про державну
кримінально-виконавчу службу України»
до персоналу державної
кримінально-виконавчої служби України
належать особи рядового і
начальницького складу (далі - особи
рядового і начальницького складу
кримінально-виконавчої служби),
спеціалісти, які не мають спеціальних
звань, та інші працівники, які працюють
за трудовими договорами в Державній
кримінально-виконавчій службі України
(далі - працівники
кримінально-виконавчої служби).
Трудові відносини працівників
кримінально-виконавчої служби
регулюються законодавством про працю,
державну службу та укладеними
трудовими договорами (контрактами). На
спеціалістів Державної
кримінально-виконавчої служби України,
які не мають спеціальних звань,
поширюється дія Закону України «Про
державну службу». Віднесення посад цих
спеціалістів до відповідних категорій
посад державних службовців
проводиться Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст.24 Закону України «Про
кримінально-виконавчу службу України»
та Положення про Голопристанську
виправну колонію управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань в
Херсонській області (№7)- міжобласну
спеціалізовану туберкульозну лікарню
видно, що виправна колонія
фінансується за рахунок коштів
державного бюджету України, а тому
оплата праці працівників установи
здійснюється із врахуванням
особливостей, визначених положеннями
Закону України «Про оплату праці» та
Кодексу законів про працю України.

Статтею 33 Закону України «Про державну
службу» визначено, що оплата праці
державних службовців повинна
забезпечувати достатні матеріальні
умови для незалежного виконання
службових обов'язків, сприяти
укомплектуванню апарату державних
органів компетентними і досвідченими
кадрами, стимулювати їх сумлінну та
ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Посадові оклади
державних службовців установлюються
залежно від складності та рівня
відповідальності виконуваних
службових обов'язків. Умови оплати
праці державних службовців, розміри їх
посадових окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Умови оплати праці державних
службовців та інших працівників
державної сфери визначаються
відповідно до умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади , органів прокуратури,
судів та інших органів, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 268 від 9 березня 2006 року. Зазначеною
постановою керівникам органів
державної влади надано право
встановлювати: 1) посадові оклади
згідно до затверджених постановою схем
посадових окладів, 2) надбавки за високі
досягнення у праці або за виконання
особливо важливої роботи та 3) доплати.
Крім цього, зазначеною постановою
передбачено виплату надбавок за знання
та використання в роботі іноземної
мови, доплату за науковий ступінь,
надбавку за почесне звання
«заслужений», надбавку за вислугу
років державним службовцям.

Разом з тим, відповідно до п.4 постанови
Кабінету Міністрів України від 7
листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
та деяких інших осіб» передбачено, що
умови оплати праці державних
службовців та інших працівників
бюджетної сфери визначаються
відповідно до умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, установ, закладів та
організацій відповідних галузей
бюджетної сфери.

Виплати підвищення до посадового
окладу постановою Кабінету Міністрів
України № 268 від 9 березня 2006 року не
передбачено, оскільки питання
підвищення посадових окладів
регулюються шляхом прийняття
уповноваженим органом окремих
постанов.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про поліпшення умов оплати праці
працівників установ виконання
покарань, слідчих ізоляторів Державної
кримінально-виконавчої служби» № 534
від 14 липня 1993 року надано право
керівникам установ виконання покарань,
слідчих ізоляторів Державної
кримінально-виконавчої служби
встановлювати працівникам, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, посадові оклади
(тарифні ставки) з підвищенням за
особливі умови праці, пов'язані з
роботою із засудженими та особами, що
тримаються у слідчих ізоляторах,
розмір якого в установах виконання
покарань та їх підприємствах не
повинен перевищувати 50 відсотків.

На виконання цієї постанови наказом
Державного департаменту України з
питань виконання покарань № 190 від 3
жовтня 2004 року, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 14 жовтня
2004 за № 1312/9911, затверджений Порядок
підвищення посадових окладів (тарифних
ставок) працівників установ
кримінально-виконавчої системи, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, за особливі
умови праці, пов'язані з роботою із
засудженими та особами, що тримаються у
слідчих ізоляторах (надалі за текстом
Порядок № 190).

Відповідно до пункту 3 зазначеного
порядку підвищення посадових окладів
(тарифних ставок) здійснюється
працівникам, які займають штатні
посади в таких установах та на їх
підприємствах (у тому числі при роботі
на умовах сумісництва):
кримінально-виконавчих установах;
спеціальних виховних установах;
слідчих ізоляторах.

Підвищення посадових окладів (тарифних
ставок) працівників за особливі умови
праці, пов'язані з роботою із
засудженими та особами, які тримаються
у слідчих ізоляторах, установлюються
наказами начальників установ
Державної кримінально-виконавчої
служби.

Доказів відсутності відповідних
наказів керівництвом виправної
колонії, на підставі яких
здійснювались підвищення до окладу
працівникам установи, не надано.

За змістом підпункту 7.1 пункту 7
зазначеного Порядку підвищення
посадових окладів (тарифних ставок)
працівників за особливі умови праці,
пов'язані з роботою із засудженими та
особами, У кримінально-виконавчих
установах закритого типу та на їх
підприємствах середнього рівня
безпеки для тримання неодноразово
засуджених чоловіків та чоловіків,
вперше засуджених до позбавлення волі
за тяжкі та особливо тяжкі злочини, - до
30 відсотків.

Підвищення посадових окладів (тарифних
ставок) працівників за цим Порядком
здійснюється лише в межах фактичних
видатків на заробітну плату, включаючи
видатки на премії та інші види
заохочень чи винагород, матеріальну
допомогу, затверджених для бюджетних
установ у кошторисах, та в межах фонду
заробітної плати підприємств установ
(пункт 6 Порядку)

Таким чином можна дійти висновку, що в
постанові Кабінету Міністрів України
№ 534 від 14 липня 1993 року та Наказі
Державного департаменту України з
питань виконання покарань № 190 від 3
жовтня 2004 року йдеться не про виплату
надбавок та доплат, що відносяться до
додаткової заробітної плати у
розумінні статті 2 Закону України «Про
оплату праці» та передбачені
Постановою № 268 від 9 березня 2006 року, а
виплату підвищення до окладу (тарифної
ставки), яке є складовою основної
заробітної плати.

Зазначені нормативно-правові акти
(Постанова Кабінету Міністрів України
№ 534 від 14 липня 1993 року та Порядок № 190)
є чинними та з огляду на статтю 3 Закону
України «Про Державну
кримінально-виконавчу службу України»
та статтю 117 Конституції України
виправна колонія у своїй діяльності, що
стосується спірних правовідносин,
правомірно їх застосовує.

Варто зауважити, що ні постанова
Кабінету Міністрів України № 534 від 14
липня 1993 року, ні наказ Державного
департаменту України з питань
виконання покарань № 190 від 3 жовтня 2004
року не визначають конкретного
переліку осіб та посад, які ці особи
займають, робота на яких дає право на
підвищення посадового окладу, тобто не
визначають категорії працівників, до
яких ці нормативно-правові акти можуть
бути застосовані.

Не містять ці нормативно-правові акти і
застережень щодо можливості
застосування такого підвищення у
залежності від характеру роботи
працівників, тобто чи контактують вони
постійно і безпосередньо із
засудженими.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції вірно дійшов висновку щодо
відсутності в діях виправної колонії
щодо встановлення і виплати підвищення
посадових окладів (тарифних ставок)
працівників за особливі умови праці,
пов'язані з роботою із засудженими
ознак протиправності.

Стосовно призначення та виплати
працівникам виправної колонії
підвищень посадового окладу за роботу
у кримінально-виконавчих установах
закритого типу середнього рівня
безпеки, де тримаються чоловіки, які
раніше відбували покарання у виді
позбавлення волі, слід зауважити
наступне.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 18 серпня 1999 р. № 1510 «Про
умови грошового забезпечення осіб
рядового і начальницького складу та
оплати праці працівників Державної
кримінально-виконавчої служби»
установлено, що працівникам Державної
кримінально-виконавчої служби, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, посадові оклади
(тарифні ставки), встановлені згідно з
законодавством, виплачуються з
підвищенням на 10 відсотків - у
кримінально-виконавчих установах
закритого типу середнього рівня
безпеки, де тримаються чоловіки, які
раніше відбували покарання у виді
позбавлення волі.

З матеріалів справи вбачається, що
працівникам виправної колонії, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, посадові оклади
(тарифні ставки), встановлені згідно з
законодавством, виплачувались з
підвищенням на 10 відсотків за роботу у
кримінально-виконавчих установах
закритого типу середнього рівня
безпеки.

Вказана вище постанова є чинною і на
час розгляду даної справи, крім того,
вона не обмежує коло осіб, яким може
бути встановлено передбачене нею
підвищення посадового окладу.

За таких обставин виправною колонією
обґрунтовано здійснювались
нарахування і виплата працівникам
підвищення посадового окладу (тарифної
ставки) за роботу у
кримінально-виконавчих установах
закритого типу середнього рівня
безпеки.

Стосовно обставин призначення та
виплати працівникам колонії
підвищення посадового окладу на 30% за
роботу у зв'язку зі шкідливими і
важкими умовами праці, то відповідно до
Положення про Голопристанську ВК,
затвердженого заступником голови
Державного Департаменту з питань
виконання покарань 27.07.2009р. та
зареєстрованого 14.08.2009р., виправна
колонія є кримінально-виконавчою
установою середнього рівня безпеки,
одним із завдань якої є здійснення
медичної практики, медичного контролю
за станом здоров'я осіб, які тримаються
в установі, надання необхідної
лікувально-профілактичної допомоги та
інше. Крім того, Голопристанська ВК
здійснює медичну практику на підставі
виданих Міністерством охорони здоров'я
України ліцензій.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України,
Міністерства охорони здоров'я України
від 5 жовтня 2005 р. №308/519 «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення», зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 17 жовтня
2005 р. за № 1209/11489 (далі - Наказ №308/519),
затверджені «Умови оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення».

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 затверджених
Наказом №308/519 «Умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення», ці Умови розроблені
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 30 серпня 2002 року
№ 1298 «Про оплату праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів
і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери» (із змінами) і застосовуються
при обчисленні заробітної плати:
працівників сфери охорони здоров'я та
соціального захисту населення України
незалежно від підпорядкування (далі -
працівники охорони здоров'я та
соціального захисту населення);
працівників будинків відпочинку,
пансіонатів, туристських баз,
оздоровчих таборів, центрів, будинків
творчості та профілакторіїв;
працівників, які допущені в
установленому порядку до медичної та
фармацевтичної діяльності відповідно
до порядку, установленого МОЗ України;
професіоналів та фахівців, що
прирівняні за оплатою праці до
медичних та фармацевтичних
працівників (психологи, біологи,
зоологи, ентомологи тощо).

Працівникам закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення, підпорядкованим окремим
органам державної влади, можуть
установлюватись додаткові умови
оплати праці, передбачені відповідними
нормативно-правовими актами.

Пунктом 2.4 «Умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення», що затверджені Наказом
№308/519, передбачено випадки підвищення
посадових окладів працівникам
медичних установ, в тому числі п. 2.4.5 цих
Умов, підвищення посадових окладів у
зв'язку зі шкідливими і важкими умовами
праці за переліком, наведеним у додатку
3.

Згідно п. 4 Додатку 3 до «Умов оплати
праці працівників закладів охорони
здоров'я та установ соціального
захисту населення», що затверджені
Наказом №308/519, встановлений перелік
закладів (підрозділів) та посад, робота
на яких дає право на підвищення
посадових окладів (ставок) на 30
відсотків у зв'язку зі шкідливими і
важкими умовами праці (посади усіх
працівників незалежно від їх
найменування), до яких віднесено
спеціалізовані заклади охорони
здоров'я та структурні підрозділи
закладів охорони здоров'я, які
здійснюють діагностику туберкульозу і
надають лікувально-профілактичну
допомогу хворим на активну форму
туберкульозу.

Перелік спеціалізованих закладів
охорони здоров'я та структурних
підрозділів закладів охорони здоров'я,
які здійснюють діагностику
туберкульозу та надають
лікувально-профілактичну допомогу
хворим на туберкульоз, затверджений
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 16.07.2009р. № 514, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 09.09.2009р.
за № 842/16858.

Відповідно до зазначеного наказу, до
таких закладів віднесено
туберкульозні лікарні, якою власне і є
виправна колонія.

Отже в туберкульозних лікарнях усім
працівникам незалежно від
найменування їх посад посадові оклади
підвищуються на 30 відсотків у зв'язку
зі шкідливими і важкими умовами праці.

З матеріалів справи вбачається, що
виправною колонією підвищено на 30%
посадові оклади усім працівникам, які
не мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу у зв'язку зі
шкідливими і важкими умовами праці,
тобто за роботу в установі, де
здійснюється лікування хворих на
туберкульоз.

За таких обставин помилковими є
висновки ДФІ щодо протиправності
нарахування і виплати виправною
колонією своїм працівникам, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, підвищень до
посадового окладу на 30% у зв'язку зі
шкідливими і важкими умовами праці.

За змістом частини першої статті 2
Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Цією нормою визначені підконтрольні
державній контрольно-ревізійній
службі установи, а саме: міністерства
та інші органи виконавчої влади,
державні фонди, бюджетні установи,
суб'єкти господарювання державного
сектору економіки, підприємства і
організації, які отримують (отримували
в періоді, який перевіряється) кошти з
бюджетів усіх рівнів та державних
фондів або використовують
(використовували у періоді, який
перевіряється) державне чи комунальне
майно.

На підставі п. 7 ст. 10 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні» головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надається право
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні» законні вимоги
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

Однак пред'явлена виправній колонії
вимогу за рахунок винних осіб або за
згодою одержувачів відшкодувати
витрати на виплату заробітної плати в
загальній сумі 445 177,27 грн. та
відкоригувати внески до державних
цільових фондів в сумі 160 124,73 грн. не є
такою, що в повній мірі відповідає
критерію законності, з огляду на
вищенаведені обставини відсутності у
діях Голопристанської ВК порушень
чинного законодавства при призначенні
та виплаті працівникам, які не мають
спеціальних звань, підвищень посадових
окладів, передбачених діючими
нормативно-правовими актами.

Отже, позовні вимоги Голопристанської
ВК про скасування п. 6 вимоги
Голопристанської міжрайонної
державної фінансової інспекції від 20
серпня 2012 року № 44-14/1452 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню, в той час як позов ДФІ у
Херсонській області про зобов'язання
виправної колонії виконати цей пункт
зазначеної вимоги є безпідставним і
задоволенню не підлягає.

Водночас в ході судового розгляду
встановлено, що ревізією виявлено та
зафіксовано в акті від 25.07.2012р. № 44-30/15
порушення Голопристанською ВК вимог п.8
ст. 134 Кодексу законів про працю України
у вигляді незабезпечення
відшкодування винною особою витрат в
сумі 12 077,62 грн. на оплату праці
працівнику виправної колонії у зв'язку
з незаконним звільненням.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до наказу №94 від 17.12.2009р.,
підписаного виконуючим обов'язки
начальника колонії ОСОБА_1, було
звільнено сестру-господарку ОСОБА_2,
яку відповідно до рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 18.06.2010р.
поновлено на роботі, оскільки судом її
звільнення визнано незаконним.

На виконання рішення суду, яке набуло
законної сили, ОСОБА_2 було поновлено на
роботі згідно наказу №50 від 29.06.2010р. та
виплачено їй середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 8 861,06 грн., на
який нараховано внесків до державних
цільових фондів в сумі 3 216,56 грн.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 134 Кодексу
законів про працю України, службова
особа, винна в незаконному звільненні
або переведенні працівника на іншу
роботу, несе матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації.

Отже, вказаною нормою визначено
обов'язок по відшкодуванню шкоди,
заподіяної установі у зв'язку з оплатою
незаконно звільненому працівнику часу
вимушеного прогулу, покладається на
службову особу, за наказом якої
звільнення працівника здійснено з
порушенням закону. При цьому винна в
незаконному звільненні особа несе
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з її
вини установі.

Винна у незаконному звільненні
працівника особа, тобто керівник, який
видав наказ про звільнення, на час
ревізії не відшкодувала таку шкоду.

За наслідками ревізії та на підставі
акту від 25.07.2012р. № 44-30/15
Голопристанською МДФІ надіслано на
адресу виправної колонії лист-вимогу
від 20 серпня 2012 року № 44-14/1452, п.7 якої
колонію зобов'язано забезпечити
відшкодування витрат в сумі 12 077,62 грн.,
які виникли внаслідок покриття за
рахунок бюджетних коштів на оплату
праці незаконно звільненого
працівника, а в разі не усунення
порушень - запровадити
претензійно-позовну роботу.

Оцінюючи даний пункт вимоги, слід
виходити з того, що нею передбачено
декілька способів усунення виявлених
ревізією порушень, в тому числі і
проведення претензійно-позовної
роботи.

В ході судового розгляду встановлено,
що виправною колонією 18.10.2012р. подано до
Голопристанського районного суду
Херсонської області позовну заяву про
стягнення з винної у незаконному
звільненні особи - колишнього
виконуючого обов'язки
Голопристанської ВК ОСОБА_1 шкоди в
розмірі 12 077,62 грн.

Отже, на час розгляду даної справи п.7
листа-вимоги від 20 серпня 2012 року №
44-14/1452 фактично виконано, а тому підстав
для задоволення позову ДФІ у
Херсонській області в цій частині суд
не вбачає.

Щодо позовних вимог ДФІ у Херсонській
області про зобов'язання
Голопристанської ВК виконати п.11
вимоги Голопристанської МДФІ від 20
серпня 2012 року № 44-14/1452, то суд першої
інстанції вірно дійшов висновку щодо
їх задоволення з огляду на таке.

Ревізією встановлено факти виконання
засудженими, які перебувають в
дільниці соціальної реабілітації,
робіт за цивільно-правовими угодами у
період 2010-2012р.р. без відображення робіт
у табелях обліку робочого часу та без
відповідної оплати праці засуджених, в
інших випадках - заниження вартості 1
людино-години, яка застосовується для
визначення розміру оплати за
виконувані засудженими роботи, що
призвело до ненадходження до
спеціального фонду бюджетної установи
власних надходжень від використання
праці засуджених в загальному розмірі 3
515,89 грн.

На час розгляду справи дане порушення
не усунуто і сторонами його наявність
не заперечується.

Зважаючи на викладене та положення
ст.ст. 2, 10, 15 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні», суд погоджується із
висновками ДФІ у Херсонській області
про наявність підстав для покладення
на виправну колонію обов'язку виконати
в повному обсязі п.11 вимоги
Голопристанської МДФІ від 20 серпня 2012
року № 44-14/1452.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позов Голопристанської ВК
про визнання протиправним та
скасування пункту 6 вимоги
Голопристанської міжрайонної
державної фінансової інспекції від 20
серпня 2012 року № 44-14/1452 є обґрунтованим
і підлягає задоволенню, а позов ДФІ у
Херсонській області про зобов'язання
виправної колонії виконати п.п. 6, 7, 11
зазначеної вимоги підлягає
задоволенню в частині зобов'язання
колонії виконати п.11 цієї вимоги, у
задоволенні решти позовних вимог ДФІ
слід відмовити.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області залишити без задоволення, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року у справі № 2-а-4276/12/2170 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
І.Г. Ступакова