Справа № 826/19776/13-а
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Волари Агро”

до

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 22 січня 2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача в судове засідання не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 22 січня 2014 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 09 серпня 2013 року №59/15-1-61 (далі по тексту – Акт перевірки).

При перевірці уточнюючого розрахунку податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2011 року встановлено порушення пункту 50.1 статті 50, пунктів 200.4, 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого ТОВ “Волари Агро” не має права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість за лютий 2011 року у розмірі 5 861 248,00 грн.

Вказані порушення в Акті перевірки обґрунтовано наступним: в уточнюючому розрахунку податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2011 року від 18 липня 2013 року ТОВ “Волари Агро” зменшено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов’язань з податку на додану вартість в наступних звітних періодах на 5 861 248,00 грн. та збільшено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на 5 861 248,00 грн.; однак, зміна напряму відшкодування не може розцінюватись як виправлення помилки; ТОВ “Волари Агро” не подало додаток 2 до уточнюючого розрахунку, що є невід’ємною частиною податкової звітності з податку на додану вартість

Позивач вважає протиправним спірне податкове повідомлення-рішення, оскільки застосування штрафних санкцій можливе лише у випадку визначення контролюючим органом суми податкових зобов’язань, що не мало місця у межах спірних правовідносин.

Водночас, як зазначено у позовній заяві, позивач погоджується з висновком Акта перевірки про те, що ТОВ “Волари Агро” не має права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість за лютий 2011 року у розмірі 5 861 248,00 грн.

Відповідачу письмову запереченні проти позову повністю підтримав висновки Акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва не погоджується з позовними вимогами ТОВ “Волари Агро”, виходячи з наступних мотивів.

Матеріали справи підтверджують, що 18 липня 2013 року ТОВ “Волари Агро” подало до ДПІ у Шевченківському районі уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2011 року (далі по тексту – уточнюючий розрахунок), згідно якого сума рядка 23.2 “Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов’язань з податку на додану вартість в наступних звітних (податкових) періодах” податкової декларації з податку на додану вартість зменшено на суму 5 861 248,00 грн., а рядок 23.1 “Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку” збільшено на суму 5 861 248,00 грн.

Тобто, самостійно виявлену помилку позивач виправив шляхом зміни напряму бюджетного відшкодування.

Відповідно до абзацу першого пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов’язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

За загальним правилом під помилкою при заповненні податкової декларації розуміється помилка або описка, допущені платником податку зокрема, при виконанні арифметичних дій під час обчислення об’єкта оподаткування з метою визначення податкових зобов’язань (додавання або вирахування відповідних рядків); описка, допущена при перенесенні даних із додатків, на підставі яких заповнюються відповідні рядки декларації (неправильно поставлена кома при застосуванні одиниці виміру, неправильно перенесений підсумок з додатка та ін.); помилка, яка полягає у неправильному застосуванні або незастосуванні ставок оподаткування чи коефіцієнтів при визначенні податкового зобов’язання.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені у статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пункт 200.4 статті 200 Податкового кодексу України встановлює, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від’ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов’язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від’ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно пункту 200.6 статті 200 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов’язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається митним органом органу державної податкової служби в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Аналіз наведених правових норм вказує, що за наявності права на отримання бюджетного відшкодування платник податку самостійно приймає одне із рішень: про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов’язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, або про повернення суми бюджетного відшкодування, про що відображається у відповідній податковій декларації.

Виходячи з поняття помилки при заповненні податкової декларації та порядку бюджетного відшкодування, суд приходить до висновку, що зміна напрямку бюджетного відшкодування не вважається помилкою, оскільки платник податку самостійно прийняв рішення про певний порядок відшкодування, а не помилився, тому подання уточнюючого розрахунку в даному випадку не передбачено.

Таким чином, у даному випадку, дії ТОВ “Волари Агро” по зміні напрямку бюджетного відшкодування із зарахування у зменшення податкових зобов’язань з податку на додану вартість на відшкодування на рахунок платника у банку, не є виправленням самостійно виявлених помилок, відповідно, дані уточнюючого розрахунку від 18 липня 2013 року в частині зменшення значення рядка 23.2 “Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов’язань з податку на додану вартість в наступних звітних (податкових) періодах” податкової декларації з податку на додану вартість зменшено на суму 5 861 248,00 грн., та збільшення рядка 23.1 “Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку” на суму 5 861 248,00 грн., не належить приймати до уваги.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно норм статті 200 Податкового кодексу України для отримання платником податку права на повернення бюджетного відшкодування необхідними та достатніми умовами є фактична сплата податку на додану вартість отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, додання розрахунку суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій (у разі необхідності).

Разом з тим, позивач не надав до суду доказів фактичної сплати податку на додану вартість у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, доказів подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунку суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, висновки Акта перевірки про те, що ТОВ “Волари Агро” не має права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість за лютий 2011 року та про завищення суми бюджетного відшкодування на суму 5 861 248,00 грн. є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи, а тому зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2011 року на таку ж суму є правомірним.

Стосовно правомірності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 465 312,00 грн. суд звертає увагу на наступне.

Відповідно пункту 123.1 статті 123.1 Податкового кодексу України передбачено, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов’язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від’ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов’язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов’язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов’язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таки чином, дослівний зміст вказаної правової норми вказує, що штраф може накладатись у випадку зменшення суми бюджетного відшкодування та виходячи із завищеної суми бюджетного відшкодування, а не тільки при визначенні суми податкового зобов’язання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Шевченківському районі доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Волари Агро” не підлягає задоволенню.

Частина третя статті 4 Закону України “Про судовий збір” встановлює, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Відповідно до частин першої-третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, решта суми судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру, а саме 4 100,80 грн. (4 588,00 грн. – 487,20 грн.) має бути стягнута з позивача на корить Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю “Волари Агро” відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко