Справа № 801/7504/13-а
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 801/7504/13-а

24.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кобаля М.І.,

суддів Курапової З.І. ,

Воробйової С.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу Відділу
Держземагенства в Білогірському
районі АР Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Ольшанська Т.С. )
від 17.09.13 у справі № 801/7504/13-а

за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)

до Відділу Держземагенства
в Білогірському районі АР Крим (вул.
Чабан-заде/Мірошниченко,
24/10,Білогірськ,Автономна Республіка
Крим,97600)

про визнання протиправною
бездіяльність,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з адміністративним
позовом до Відділу Держземагенства в
Білогірському районі АР Крим про
визнання протиправною відмову та
зобов'язання Відділ Держземагенства в
Білогірському районі АР Крим надати
ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту
землеустрою для ведення земельної
ділянки загальною площею 7,8181 га,
розташованої за межами населених
пунктів Зеленогорської селищної ради
Білогірського району АР Крим, по
АДРЕСА_2, із земель
сільськогосподарського призначення у
довгострокову оренду строком на 49
років для обслуговування та
експлуатації нежитлових будівель та
споруд та організації конно-спортивної
бази.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 17.09.2013 позов ОСОБА_3
до Відділу Держземагенства в
Білогірському районі АР Крим про
визнання протиправною бездіяльність
задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправною відмову відділу
Держземагенства у Білогірському
районі АР Крим у наданні ОСОБА_3 дозволу
на розробку проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки, що
оформлена листом від 21.08.2013 №1594/01-18.

Зобов'язано відділ Держземагенства у
Білогірському районі АР Крим надати
ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки площею 7,8181 га за адресою
АДРЕСА_2 в оренду строком на 49 років з
земель сільськогосподарського
призначення, розташованої за межами
населених пунктів Зеленогірської
селищної ради Білогірського району для
організації конно-спортивної бази.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 судовий
збір у розмірі 34,41 грн. з Державного
бюджету України шляхом їх безспірного
списання із рахунка суб'єкта владних
повноважень - відповідача.

Не погодившись з зазначеним
судовим рішенням, відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 17.09.2013 та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

У судове засідання сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені у встановленому законом
порядку.

Відповідно до пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Суд, керуючись положеннями
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Колегія суддів, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до матеріалів справи,
23.03.2013 позивач звернувся до відповідача
з клопотанням про надання земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_2 в оренду
або у власність.

Листом від 26.03.2013 за вих. №584/10-13-09
відповідач відмовив позивачеві,
посилаючись на те, що Державне
агентство земельних ресурсів України
ще не визначило орган, уповноваженого
розглядати ці питання (а.с.28).

03 червня 2013 позивач повторно
звернувся до відповідача про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою по відводу земельної
ділянки за вказаною адресою.

Листом від 18.06.2013 за вих. № П-8/392/2-05
Республіканський комітет по земельним
ресурсам АР Крим повторно відмовив
позивачеві в наданні дозволу на
розробку проекту відводу земельної
ділянки для обслуговування комплексу
нежитлових будівель та споруд,
посилаючись на підстави - відсутність
визначених повноважень відповідача до
вказаних дій (а.с.30).

Вважаючи, що відповідач своєю
бездіяльністю порушує права позивача,
останній звернувся до суду за захистом
порушених на його думку прав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, виходив з того, що відмова
відділу Держземагенства у
Білогірському районі АР Крим у наданні
ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки, що оформлена листом від 21.08.2013
№1594/01-18 є протиправною, а тому
посилаючись на абзац 10 пункту 9 Рішення
Конституційного Суду України від 30
січня 2003 року № 3-рп/2003, щодо
відповідності правосуддя вимогам
справедливості та забезпечення
ефективного поновлення в правах, суд
дійшов висновку про те, що ефективний
спосіб захисту позивача в даному
випадку є зобов'язання відділ
Держземагенства у Білогірському
районі АР Крим надати ОСОБА_3 дозвіл на
розробку проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки площею
7,8181 га за адресою АДРЕСА_2 в оренду
строком на 49 років з земель
сільськогосподарського призначення,
розташованої за межами населених
пунктів Зеленогірської селищної ради
Білогірського району для організації
конно-спортивної бази.

З такими висновками суду першої
інстанції не погоджується судова
колегія та вважає, що судом порушено
норми матеріального права, неповно
встановлені обставини справи, яким не
надана належна правова оцінка.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З матеріалів справи вбачається, що на
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2,
заяву про надання якої у користування
подано позивачем, розташовані
нежитлові будівлі та житлові будівлі,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності від 30.10.2008 №4506. У
зазначеному свідоцтві наведено, що
ОСОБА_3 є власником нежитлових та
житлових будівель АДРЕСА_2 загальною
площею 4206,8 кв.м. Свідоцтво
зареєстроване у Сімферопольському
міжміському БТІ згідно витягу від
10.12.2008 №21216041.

09.02.2005 директор військового радгоспу
"Гурзуфський" Міністерства оборони
України звернувся до голови
Білогірської райдержадміністрації з
листом №3 про припинення права
постійного користування земельною
ділянкою площею 7,2 га за адресою:
АДРЕСА_2 під будівлями загальною площею
4206 кв.м.(а.с.25).

08.07.2008 листом №198/24 начальник
управління сільського господарства
Міністерства оборони України
повідомив директора військового
радгоспу "Гурзуфський", про дозвіл на
переоформлення земельної ділянки, на
якій розташований об'єкт нерухомого
майна за адресою: АДРЕСА_2, на користь
ОСОБА_3.

За висновком суду першої інстанції
вказаними обставинами спростовується
наявність невідповідності місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, у
зв'язку з чим суд визнав протиправною
відмову відділу Держземагенства у
Білогірському районі АР Крим у наданні
ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки, що оформлена листом від 21.08.2013
№1594/01-18.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не ґрунтуються на всебічному
з'ясуванні обставин у справі.

Так, з довідки Відділу
Держкомзему у Білогірському районі АР
Крим від 21.12.2012 за вих.№ 2410/05-27 з
державної статистичної звітності про
наявність земель та їх розподілу по
власниках, землекористувачах, по
угіддях вбачається, що станом на 20.12.2012
у базі даних Відділу Держкомзему у
Білогірському районі АР Крим по формі
6-зем земельна ділянка площею 7,8181 га
віднесена до земель військового
радгоспу "Гурзуфський", розташованого
на території Зеленогірського
сільської ради по угіддях-
господарські споруди та двори,
категорія земель- землі
сільськогосподарського призначення
(а.с.23).

Крім того, згідно довідки
Зеленогірського виконавчого комітету
Зеленогірської сільської ради №2764 від
30.10.2012 земельна ділянка, розташована за
адресою АДРЕСА_2 знаходиться у
постійному користуванні радгоспу
"Гурзуфський" Міністерства оборони
України (а.с.24).

Таким чином, відповідно до
матеріалів справи, право користування
спірною земельною ділянкою оформлене
за Міністерством оборони України.

Між тим, частиною п'ятою статті 116
Земельного кодексу України
передбачено, що надання у користування
земельної ділянки, що перебуває у
власності або у користуванні,
провадиться лише після вилучення
(викупу) її в порядку, передбаченому цим
Кодексом.

Статтею 141 Земельного кодексу
України визначено вичерпний перелік
підстав припинення права постійного
користування земельною ділянкою.

Так, підставами припинення права
користування земельною ділянкою є
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою,
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом,
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій,
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам, використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням,
систематична несплата земельного
податку або орендної плати, набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці,
використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 142
Земельного кодексу України припинення
права постійного користування
земельною ділянкою у разі добровільної
відмови землекористувача здійснюється
за його заявою до власника земельної
ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.149 Земельного
кодексу України, 1. земельні ділянки,
надані у постійне користування із
земель державної та комунальної
власності, можуть вилучатися для
суспільних та інших потреб за рішенням
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування.

Отже, норми земельного законодавства,
які діяли як на момент відчуження
нерухомості позивачем (2007 рік), так і на
момент подання заяви про надання у
користування земельної ділянки, на
якій розташовані нежитлові будівлі та
житлові будівлі позивача, не
передбачали автоматичного припинення
права користування земельною ділянкою
та переходу права на землю, без
вилучення земельної ділянки, у порядку,
передбаченому ст.ст. 149,151 Земельного
кодексу України.

У той же час, частиною 2 ст. 120
Земельного кодексу України
передбачено, що якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

З огляду на наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскільки позивач придбав ряд об'єктів
нерухомого майна, які розташовані на
земельній ділянці, яка знаходиться у
постійному користуванні радгоспу
"Гурзуфський" Міністерства оборони
України то, відповідно, позивач набув
право користування земельною ділянкою
під будівлями і земельною ділянкою
необхідною для обслуговування цих
будівель.

Проте, судом першої інстанції не
було враховано, що згідно свідоцтва про
право власності від 30.10.2008 №4506 ОСОБА_3 є
власником нежитлових і житлових будов
загальною площею 4206,8 кв.м., тобто 0,4206га.
Однак, в клопотанні про надання дозволу
на виготовлення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки,
позивачем випрошувалася земельна
ділянка площею 7,8181га.

Крім того, поза увагою суду першої
інстанції залишилося те, що в силу п. 45
Положення про порядок надання в
користування земель (земельних
ділянок) для потреб Збройних Сил
України та основні правила
користування наданими землями,
затвердженого наказом Міністра
оборони України від 22 грудня 1997 р. N 483,
передача земель місцевим органам влади
проводиться за згодою Міністра оборони
України або за його дорученням
начальником розквартирування військ
та капітального будівництва -
начальником Головного, управління
розквартирування військ та
капітального будівництва Збройних Сил
України.

Як вже зазначалося, 08.07.2008 листом №198/24
начальник управління сільського
господарства Міністерства оборони
України повідомив директора
військового радгоспу «Гурзуфський»,
про дозвіл на переоформлення земельної
ділянки, на якій розташований об'єкт
нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2,
на користь ОСОБА_3.

В подальшому 09.02.2009 директор
військового радгоспу "Гурзуфський"
скерував до голови Білогірської
райдержадміністрації лист №3, в якому
викладено прохання щодо припинення
права постійного користування
земельною ділянкою загальною площею 7,2
га у зв'язку з реалізацією комплексу
нежитлових та житлових будівель
розташованих за адресою АДРЕСА_2.

Водночас, колегія суддів звертає
увагу, що у матеріалах справи відсутні
будь-які докази на підтвердження того,
ця земельна ділянка у нього вилучалася
або право користування нею було
припинено відповідно до положень
Земельного кодексу України, у тому
числі й з підстав набуття права
користування цією земельною ділянкою
іншою особою, зокрема, позивачем.

Таким чином, оскільки
Білогірською районною державною
адміністрацією відповідне
розпорядження щодо припинення права
постійного користування земельною
ділянкою військового радгоспу
"Гурзуфський" не приймалося, спірна
земельна ділянка не була вилучена у
передбаченому законодавством порядку
зі складу земель, які перебувають у
користуванні Міністерства оборони
України, а тому відсутні підстави
вважати, що відповідач діяв всупереч
вимогам чинного законодавства.

У свою чергу, колегія суддів звертає
увагу, що згідно з положеннями
земельного законодавства відповідач
не є тим суб'єктом владних повноважень,
до компетенції якого входить право
розпорядження землями державної та
комунальної власності.

При цьому колегія суддів вказує, що
згідно п.4.3 Положення про Управління
(Відділ) Держземагентства у районі,
затвердженого Наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України 10.05.2012 N 258 та зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 30 травня
2012 р. за N 854/21166, Управління (Відділ)
відповідно до покладених на нього
завдань подає у встановленому порядку
пропозиції щодо розпорядження землями
державної та комунальної власності,
встановлення меж району, села і селища,
регулювання земельних відносин.

За приписами ч.1 статті 134
Земельного кодексу України земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них (оренда,
суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з
розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Так, згідно ч. 2 вказаної статті не
підлягають продажу на конкурентних
засадах (земельних торгах) земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них у разі:
розташування на земельних ділянках
об'єктів нерухомого майна (будівель,
споруд), що перебувають у власності
фізичних або юридичних осіб.

Приймаючи до уваги наведене, а
також ту обставину, що ОСОБА_3 є
власником нежитлових і житлових будов
загальною площею 4206,8кв.м., тобто 0,4206га.,
відтак оформлення позивачем права
оренди на земельну ділянку площею 7,3975
га можливо тільки на конкурентних
засадах після припинення права
користування попереднім користувачем.

Не встановлення з достатньою повнотою
фактичних обставин справи, перешкодило
суду прийняти законне й обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги
відповідача щодо неповного з'ясування
всіх обставин у справі є
обґрунтованими та зайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи. Мотивація та докази,
наведені відповідачем в апеляційній
скарзі, дають апеляційній інстанції
підстави для висновків, які повністю
спростовують правову позицію суду
першої інстанції.

Таким чином, відповідач,
відмовляючи у наданні ОСОБА_3 дозволу
на розробку проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки, що
оформлена листом від 21.08.2013 №1594/01-18 діяв
у межах повноважень та відповідно до
вимог діючого земельного
законодавства України, а суд першої
інстанції при прийнятті рішення не
дотримався положень ст. 7 та ст. 9
Кодексу адміністративного судочинства
України в частині прийняття рішення за
наслідками всебічного, повного і
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом, а тому помилковий є висновок
суду про наявність підстав для
задоволення позову.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Постанова суду першої інстанції
не відповідає вищевказаним вимогам
так, як не ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді всіх
обставин справи в їх сукупності.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було не вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
невірну оцінку дослідженим доказам та
порушено норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи. У зв'язку з цим, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Відділу Держземагенства в
Білогірському районі АР Крим
задовольнити, постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим - скасувати та
прийняти нову, якою у задоволенні
позову ОСОБА_3 до Відділу
Держземагенства в Білогірському
районі АР Крим про визнання
протиправною бездіяльність -
відмовити.

Керуючись частиною третьою
статті 24, статтями 160, 167, частиною
першою статті 195, статтями 196, 197
пунктом 3 частини першої статті 198,
пунктами 1,4 частини першої статті 202,
статтями 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу
Держземагенства в Білогірському
районі АР Крим -задовольнити.

Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Ольшанська Т.С. )
від 17.09.13 у справі № 801/7504/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
М.І. Кобаль

Судді підпис
З.І.Курапова

підпис С.О. Воробйова

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.І. Кобаль