Справа № 2а-2869/12/1070
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Журавель
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу державного
спеціалізованого підприємства
«Чорнобильський спецкомбінат» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року у справі за адміністративним
позовом державного спеціалізованого
підприємства «Чорнобильський
спецкомбінат» до територіальної
державної інспекції з питань праці у
Київській області про скасування
припису, -

В С Т А Н О В И В :

Державне спеціалізоване
підприємство «Чорнобильський
спецкомбінат» (надалі - позивач)
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
територіальної державної інспекції з
питань праці у Київській області
(надалі - відповідач) про визнання
неправомірними дій відповідача та
скасування припису від 05.04.2012 року №
10-04-039/14-4 у частині зобов'язання
позивача забезпечити дотримання вимог
розділу 4 «зобов'язання з питань оплати
праці та захисту її виплати» Галузевої
угоди між Міністерством України з
питань надзвичайних ситуацій і
Профспілкою атомної енергетики та
промисловості України на 2009-2010 роки
(продовженої на 2011-2012 роки) щодо
встановлення мінімального розміру
тарифної ставки (окладу) працівника 1-го
розряду на рівні не менше 120 %
прожиткового мінімуму для
працездатної особи.

Київський окружний адміністративний
суд своєю постановою від 16 жовтня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року та постановити нову про
задоволення адміністративного позову.
На думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.04.2012 року
посадовими особами територіальної
державної інспекції з питань праці у
Київській області проведено перевірку
дотримання законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
страхування.

В результаті перевірки складено
акт № 10-04-039/14 від 05.04.2012 року.

В ході перевірки, відповідачем
встановлено ряд порушень позивачем
вимог трудового законодавства України.
Так, позивачем не було дотримано вимог
пункту 4.1.4 Галузевої угоди між
Міністерством України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи і
Профспілкою працівників атомної
енергетики та промисловості України на
2009-2010 роки щодо дотримання
мінімального розміру тарифної ставки
(окладу) працівника 1-го розряду на
рівні не менше 120 % прожиткового
мінімуму для працездатної особи, чим
порушено вимоги статей 96, 97 Кодексу
законів про працю України.

Зокрема, перевіряючими
встановлено, що у період з травня 2011
року по березень 2012 року формування
тарифної сітки та схем посадових
окладів працівникам підприємства
проводилося на основі тарифної ставки
робітника 1-го розряду, яка була
установлена на рівні лише прожиткового
мінімуму для працездатної особи за
травень-вересень 2011 року - 960, 00 грн., за
жовтень-листопад 2011 року - 985, 00 грн., за
грудень 2011 року - 1004, 00 грн. та з січня 2012
року - 1073, 00 грн.

За результатами
розгляду матеріалів перевірки
відповідачем було винесено припис від
05.04.2012 року № 10-04-039/14-14 з вимогою усунути
виявлені в акті перевірки недоліки у
строк до 05.05.2012 року, зокрема, шляхом
забезпечення дотримання вимог розділу
4 «зобов'язання з питань оплати праці та
захисту її виплати» Галузевої угоди
між Міністерством України з питань
надзвичайних ситуацій і Профспілкою
атомної енергетики та промисловості
України на 2009-2010 роки (продовженої на
2011-2012 роки) щодо встановлення
мінімального розміру тарифної ставки
(окладу) працівника 1-го розряду на
рівні не менше 120 % прожиткового
мінімуму для працездатної особи.

З приводу даних правовідносин, колегія
суддів зазначає наступне.

У відповідності до статті 96
Кодексу законів про працю, основою
організації оплати праці є тарифна
система оплати праці, яка включає
тарифні сітки, тарифні ставки, схеми
посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики
(довідники). Тарифна система оплати
праці використовується для розподілу
робіт залежно від їх складності, а
працівників - залежно від їх
кваліфікації та за розрядами тарифної
сітки. Вона є основою формування та
диференціації розмірів заробітної
плати. Формування тарифної сітки (схеми
посадових окладів) провадиться на
основі тарифної ставки робітника
першого розряду, яка встановлюється у
розмірі, що перевищує законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати, та
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів). Віднесення
виконуваних робіт до певних тарифних
розрядів і присвоєння кваліфікаційних
розрядів робітникам провадиться
власником або уповноваженим ним
органом згідно з
тарифно-кваліфікаційним довідником за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником).

За приписами статті 97 Кодексу законів
про працю, оплата праці працівників
здійснюється за погодинною, відрядною
або іншими системами оплати праці.
Оплата може провадитися за
результатами індивідуальних і
колективних робіт. Форми і системи
оплати праці, норми праці, розцінки,
тарифні сітки, ставки, схеми посадових
окладів, умови запровадження та
розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом. Конкретні розміри тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті. Власник або уповноважений ним
орган чи фізична особа не має права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про оплату праці» від 24.03.1995 року №
108/95-ВР, основою організації оплати
праці є тарифна система, яка включає
тарифні сітки, тарифні ставки, схеми
посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики
(довідники). Тарифна система оплати
праці використовується для розподілу
робіт залежно від їх складності, а
працівників -залежно від їх
кваліфікації та за розрядами тарифної
сітки. Вона є основою формування та
диференціації розмірів заробітної
плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів)
формується на основі: тарифної ставки
робітника першого розряду, яка
встановлюється у розмірі, що перевищує
законодавчо встановлений розмір
мінімальної заробітної плати;
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів).

Разом із тим, статтею 11 зазначеного
Закону встановлено, що мінімальні
розміри ставок (окладів) заробітної
плати, як мінімальні гарантії в оплаті
праці, визначаються генеральною
угодою.

Зазначена норма є обов'язковою для всіх
суб'єктів підприємницької діяльності,
які використовують найману працю,
оскільки вона є нормою спеціального
закону в сфері оплати праці. Отже,
мінімальні розміри ставок (окладів)
заробітної плати як мінімальні
гарантії в оплаті праці повинні
визначатися Генеральною та галузевою
(регіональною) угодою, колективними
договорами.

Правові засади
напрацювання, укладення та виконання
колективних договорів і угод подано в
Законі України «Про колективні
договори і угоди»від 01.07.1993 року № 3356-XII.

Загальні правові
засади щодо змісту угод регламентовано
статтею 8 Закону України «Про
колективні договори і угоди» від 01.07.1993
року № 3356-XII.

Так, угодою на
державному рівні регулюються основні
принципи і норми реалізації
соціально-економічної політики і
трудових відносин. А угодами на
галузевому рівні регулюються галузеві
норми, зокрема, щодо: нормування і
оплати праці, встановлення для
підприємств галузі (підгалузі)
мінімальних гарантій заробітної плати
відповідно до кваліфікації на основі
єдиної тарифної сітки по мінімальній
межі та мінімальних розмірів доплат і
надбавок з урахуванням специфіки, умов
праці окремих професійних груп і
категорій працівників галузі
(підгалузі); встановлення мінімальних
соціальних гарантій, компенсацій,
пільг у сфері праці і зайнятості;
трудових відносин; умов і охорони
праці; житлово-побутового, медичного,
культурного обслуговування,
організації оздоровлення і відпочинку;
умов зростання фондів оплати праці;
встановлення міжкваліфікаційних
(міжпосадових) співвідношень в оплаті
праці; забезпечення рівних прав та
можливостей жінок і чоловіків.

Галузева угода не
може погіршувати становище трудящих
порівняно з генеральною угодою. Угоди
на регіональному рівні регулюють норми
соціального захисту найманих
працівників підприємств, включають
вищі порівняно з генеральною угодою
соціальні гарантії, компенсації,
пільги.

За змістом
частини першої статті 9 Законі України
«Про колективні договори і угоди» від
01.07.1993 № 3356-XII, положення колективного
договору поширюються на всіх
працівників підприємств незалежно від
того, чи є вони членами профспілки, і є
обов'язковими як для власника або
уповноваженого ним органу, так і для
працівників підприємства. Положення
генеральної, галузевої, регіональної
угод діють безпосередньо і є
обов'язковими для всіх суб'єктів, що
перебувають у сфері дії сторін, які
підписали угоду.

Судом
встановлено, що відповідно до пункту 2.8
Генеральної угоди між Кабінетом
Міністрів України, всеукраїнськими
об'єднаннями організацій роботодавців
та всеукраїнськими профспілками і
профоб'єднаннями на 2008-2009 роки, на
період до запровадження розміру
мінімальної заробітної плати на рівні
прожиткового мінімуму для
працездатної особи до 1 січня 2009 року
установлено мінімальну тарифну ставку
робітника І - го розряду у виробничій
сфері (за винятком бюджетних установ) у
розмірі 120 відсотків мінімальної
заробітної плати. Водночас зобов'язано
передбачити у Законі України «Про
Державний бюджет України на 2009
рік»встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на рівні прожиткового
мінімуму для працездатної особи з 1
січня 2009 року відповідно до Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
встановлення мінімальної заробітної
плати на рівні прожиткового мінімуму
для працездатних осіб». Після
запровадження мінімальної заробітної
плати в розмірі прожиткового мінімуму,
на працездатну особу мінімальний
розмір тарифної ставки робітника І
розряду (за винятком бюджетних установ)
встановлювати вище за вартісну
величину прожиткового мінімуму для
працездатної особи, а конкретний
розмір визначати у галузевих угодах з
урахуванням мінімальних галузевих
стандартів оплати праці працівників,
умов праці, потреб працівника та витрат
на утримання непрацездатних членів
його сім'ї.

У подальшому,
Генеральною угодою між Кабінетом
Міністрів України, всеукраїнськими
об'єднаннями організацій роботодавців
та всеукраїнськими профспілками і
профоб'єднаннями на 2010-2012 роки не
передбачено обов'язку роботодавця
встановлювати мінімальну тарифну
ставку робітника І-го розряду у
виробничій сфері (за винятком
бюджетних установ) у розмірі 120
відсотків мінімальної заробітної
плати.

З урахуванням
правового статусу позивача судом
встановлено, що до даних правовідносин
застосовуються також норми Галузевою
угоди між Міністерством України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи і
Профспілкою працівників атомної
енергетики та промисловості України на
2009-2010 роки, продовженої на 2011-2012 роки.
(надалі -Галузева угода).

За приписами пункту 4.1.4
Галузевої угоди, мінімальний розмір
тарифної ставки (окладу) працівника I-го
розряду встановлюється на рівні не
менше ніж - 120 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати, а з 1
грудня 2009 року 120 % прожиткового
мінімуму для працездатної особи,
встановленого законодавством. За умов
подальшої зміни законодавчо
встановленого розміру мінімальної
заробітної плати підприємства
зобов'язані переглянути мінімальний
розмір тарифної ставки працівника 1
розряду з дня запровадження нового
законодавчо встановленого розміру
мінімальної заробітної плати.

Формування
тарифної сітки та схем посадових
окладів працівникам підприємства
проводилося на основі тарифної ставки
робітника 1-го розряду, яка була
установлена на рівні лише прожиткового
мінімуму для працездатної особи.

Сторони галузевої угоди не вносили
зміни до вказаної Галузевої угоди у
частині зменшення розміру тарифної
ставки (окладу) працівника I-го розряду.

Суд першої
інстанції правильно взяв до увагу те,
що норми Галузевої угоди між
Міністерством України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи і
Профспілкою працівників атомної
енергетики та промисловості України на
2009-2010 роки, продовженої на 2011-2012 роки, не
містять заборони встановлювати
тарифну ставку працівника 1-го розряду
на рівні не менше 120 % від мінімального
прожиткового мінімуму.

З аналізу вищевказаних
норм права вбачається, що тарифні
ставки робітника першого розряду
установлюються у розмірі, що перевищує
законодавчо встановлений розмір
мінімальної заробітної плати. В свою
чергу, Галузева угода не може
погіршувати становище трудящих
порівняно з генеральною угодою,
оскільки регулює норми соціального
захисту найманих працівників
підприємств і включає вищі, порівняно з
Генеральною угодою, соціальні
гарантії, компенсації, пільги.

Судом встановлено, що у
позивача сформовані штатні розписи з
урахуванням коефіцієнтів
співвідношень, що передбачено
Генеральною угодою. Однак, тарифні
ставки розраховані лише на рівні
прожиткового мінімуму для
працездатної особи, що є порушенням
вимог чинного законодавства України.

З огляду на зазначене,
виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи суд дійшов висновку
про те, що припис відповідача від 05.04.2012
року № 10-04-039/14-4 у частині зобов'язання
позивача забезпечити дотримання вимог
розділу 4 «зобов'язання з питань оплати
праці та захисту її виплати»Галузевої
угоди між Міністерством України з
питань надзвичайних ситуацій і
Профспілкою атомної енергетики та
промисловості України на 2009-2010 роки
(продовженої на 2011-2012 роки) щодо
встановлення мінімального розміру
тарифної ставки (окладу) працівника 1-го
розряду на рівні не менше 120 %
прожиткового мінімуму для
працездатної особи, прийнято
відповідачем із дотриманням норм
законодавства, а тому скасуванню не
підлягає.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державного
спеціалізованого підприємства
«Чорнобильський спецкомбінат» -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Старова Н.Е.