Справа № 2а-3023/10/0770
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 р.
Справа № 876/960/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Ільчишин Н.В.,

суддів:
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2013 року за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції в м. Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
незаконним та скасування
податкового-повідомлення рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2010 року позивач, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, звернулася в
суд з позовом до Державної податкової
інспекції в м. Ужгороді про визнання
незаконним та скасування
податкового-повідомлення рішення
№/0/676/17-3//1741 від 18.03.2010 року,
яким визначено суму податкового
зобов'язання за основним платежем 12 194,00
грн. У позовній заяві позивач вказує на
те, що відповідачем при складанні акту
перевірки №473/17-119/НОМЕР_1 від 12 березня
2010 року порушено норми чинного
законодавства, відповідно яким
завищено суму податкового зобов'язання
з податку доходів фізичних осіб,
вважає, що дане податкове-повідомлення
рішення є необґрунтованим і незаконним
та підлягає скасуванню.

Оскаржуваною постановою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з даним судовим
рішенням, позивачем подано апеляційну
скаргу, у якій просить скасувати
вищевказану постанову суду, як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і винести нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги, позивач
зокрема зазначає, що винесена
постанова винесена на підставі
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, зокрема
мотивовано тим, що відповідач
правильно встановив показники
фінансово-господарської діяльності
підприємця і правильно здійснив
донарахування податку з доходів з
фізичних осіб, при цьому відкинув усі
доводи позивача, та відхилив висновок
експерта, який наданий суду позивачем
як доказ.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем правильно донараховано
суму податкового зобов'язання в ході
перевірки за період з 01.02.2007 року по
31.12.2009 року, правомірно відхиливши
витратну частину позивача за певний
період, оскільки така не пов'язана з
одержанням доходу, та визначено суму
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб з факту
порушення вимог Указу Президента «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» та реалізації на
спрощеній системі оподаткування
паливно-мастильних матеріалів.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
працівниками ДПІ було проведено
документальну планову виїзну
перевірку фінансово господарської
діяльності з питань дотримання
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.02.2007 року по
31.12.2009 року на підставі якої складений
акт №473/17-119/НОМЕР_1 від 12.03.2010 року та
винесене податкове
повідомлення-рішення
№/0/676/17-3//1741 від 18.03.2010 року.

В ході перевірки встановлено, що з
моменту державної реєстрації 01.02.2007
року по 30.06.2007 року позивачка
здійснювала діяльність на загальній
системі оподаткування, а з 01.07.2007 року
по 31.12.2009 року на спрощеній системі
оподаткування, та була платником
єдиного податку, у сфері: торгівля
непродовольчими товарами, друкарська
діяльність, консультативні послуги,
оренда власного нерухомого майна. З
матеріалів справи видно, що фактично
свою діяльність почала здійснювати у
червні 2007 року за яку отримала суму
доходу надавши послугу друкування
книжок на замовлення ОАСЮ (виписка
банку від 18.06.2007 року на загальну суму
3000 грн.)

При перевірці правильності визначення
валового доходу, витрат, безпосередньо
пов'язані з одержанням доходу, а також
оподаткованого доходу надано всі
необхідні первинні документи.

У своїй позовній заяві позивачка
вказує на те, що у червні 2007 року
позивачка здійснила витрати у зв'язку з
веденням господарської діяльності на
суму 3 000,07 грн., з них: 3000 грн. за юридичні
послуги контрагенту, та 0,07 грн. на
придбання канцелярських товарів.
Наголошує на тому, що в ході перевірки
відповідачем дані витрати за
відповідний період не враховані.

Судом першої інстанції зазначено, що
відповідач правомірно відхилив
витратну частину позивача у вказаний
період, оскільки така не пов'язана з
одержанням доходу. З таким висновком
суду першої інстанції колегія суддів
погоджується враховуючи наступне.

Законом України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а саме абз. «з» п.1.3.
передбачено, що дохід з джерелом його
походження з України - будь-який дохід,
одержаний платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України, у тому числі, але
не виключно, у вигляді доходів від
здійснення підприємницької
діяльності, а також незалежної
професійної діяльності на території
України.

Пунктом 7.1. ст. 7 цього ж закону вказано,
що ставка податку становить 15
відсотків від об'єкта оподаткування,
крім випадків, визначених у пунктах
7.2-7.4 цієї статті.

Відповідно до ст.13 Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян» від
26.12.1992 року оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

З огляду на наведене посилання
позивача на те, що дані витрати не
враховані при обчисленні податкових
зобов'язань відповідачем в ході
перевірки є неаргументованими.

Проведеною перевіркою також
встановлено, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 в 2-ому
кварталі 2009 року здійснювала
реалізацію паливно-мастильних
матеріалів, що суперечить Указу
Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 року, про що свідчать видаткова
та податкова накладні в матеріалах
справи, та самостійно не подала
декларацію про доходи за наслідками
звітного кварталу, наступного за тим.
Тому за наслідками перевірки позивача
переведено на загальну систему
оподаткування з 01.07.2009 року. Окрім того,
за даний період Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 не включено
суму від продажу автомобільних шин та
запчастин на суму 355 750,00 грн. Тому за
наслідками перевірки, загальну суму 355
750,00 грн. було включено до складу
валового доходу у 2-ий квартал 2009 року.

Відповідно до ст.7 Указу Президента
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 року його
дія не поширюється на фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
які займаються підприємницькою і
діяльністю без створення юридичної
особи і здійснюють торгівлю
лікеро-горілчаними та тютюновими
виробами, пально-мастильними
матеріалами.

Спростовуючи факт торгівлі
пально-мастильними матеріалами,
позивачка надала експертний висновок
№38/05/10 від 07.05.2010 року. В даному висновку
надані відповіді, вказують на те, що
неможливо встановити відношення
відвантаженого товару згідно
накладної до групи «пально-мастильні
матеріали», оскільки такі є імпортного
походження, які на Україні не
виробляються та відсутня на них повна
документація.

Статтею 81 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено
процедуру призначення експертизи,
зокрема ч.1 встановлено, що для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд може
призначити експертизу. В ухвалі про
призначення експертизи суд попереджає
експерта про кримінальну
відповідальність за завідомо
неправдивий висновок та за відмову без
поважних причин від виконання
покладених на нього обов'язків.

У висновку експерта зазначаються: коли,
де, ким (ім'я, освіта, спеціальність,
свідоцтво про присвоєння кваліфікації
судового експерта, стаж експертної
роботи, науковий ступінь, вчене звання,
посада експерта), на якій підставі була
проведена експертиза, хто був
присутній при проведенні експертизи,
питання, що були поставлені експертові,
які матеріали експерт використав,
докладний опис проведених досліджень,
зроблені в результаті їх висновків та
обґрунтовані відповіді на поставлені
судом питання.

Відповідно до ст.86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили.

Статтею 72 КАС України визначено, що
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потрібно
доказувати.

Листом Державного комітету України з
питань регуляторної політики та
підприємництва встановлено наступне:
Держпідприємництво України вважає, що
в Указі Президента України від 03.07.98 р.
№ 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (зі
змінами та доповненнями) під терміном
«пально-мастильні матеріали» слід
розуміти всі види палива, мастил, масел
та інші речовини, які вироблено або до
складу яких входять продукти
нафтопереробки.

З огляду на вищенаведене суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду про не взяття до уваги
поданого висновку експерта, як такого,
що не є беззаперечним доказом у даній
справі.

Оскільки переконання позивачки в
своєму позові, що сукупний дохід
становить 7217,9 грн. є помилковим,
оскільки спростовується актом
перевірки на підставі первинних
документів.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, таким чином, постанова
суду першої інстанції прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстав для її
скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2013 року у справі №2а-3023/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар