Справа № 9101/51861/2012
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р. справа № 2а-4198/2011

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мельника В.В.

суддів: Нагорної Л.М.
Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Кривого
Рогу на постанову Центрально-Міського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 червня 2011 року по справі
2-а-4198/2011 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Кривого
Рогу про визнання неправомірними дій
та зобов'язання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернулася до Центрально-Міського
районного суду Дніпропетровської
області з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Кривого
Рогу (далі по тексту - відповідач), в
якому просила визнати дії відповідача
неправомірними та стягнути з
відповідача на користь позивача
щомісячну державну соціальну допомогу
до пенсії за період з 01.01.2006 року по
01.10.2010 року; зобов'язати відповідача
нарахувати надалі щомісячну соціальну
державну допомогу відповідно до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» при нарахування пенсії.

Постановою Центрально-Міського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 червня 2011 року по праві
2-а-4198/2011 позов залишено без
задоволення.

Не погодившись з рішення суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати постанову
Центрально-Міського районного суду
Дніпропетровської області від 21 червня
2011 року по справі 2-а-4198/2011 та винести
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Дана адміністративна справа
розглянута апеляційним судом
відповідно до ст. 197 КАС України в
порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарг
та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Предметом спору у даній
адміністративній справі є право
позивача на отримання передбаченого
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком та захист цього права від
порушень з боку органів пенсійного
фонду, які полягають у бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
уповноваженого державою на надання
визначених Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" пільг.

Як підтверджено матеріалами справи,
позивач відповідно до ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", який набрав чинності з 01.01.2006р.,
набув статусу "дитина війни", що надає
йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", у тому
числі право на підвищення пенсії на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з норм ст.58 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", п.15 Положення "Про
Пенсійний фонд України", ст.ст. 21, 22, 87
Бюджетного кодексу України, обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії, яка передбачена ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", покладено на відповідні
територіальні управління Пенсійного
фонду України за місцем проживання
позивача.

Статтею 110 Закону України «Про
Державний бюджет України за 2006 рік»
було встановлено, що пільги дітям
війни, передбачені абзацом сьомим
статті 5 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», запроваджується з
01 січня 2006 року, а статтею 6 протягом 2006
року поетапно, за результатами
виконання бюджету в першому півріччі, у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету.

Частиною 3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено застосування
мінімального розміру пенсії за віком
виключно для визначення розміру пенсій
призначених згідно з цим Законом (ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування").

Однак, наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є
підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальної
допомоги, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Відповідно до ст.64 Конституції України,
конституційні права і свободи людини
і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Таким чином, розмір підвищення до
пенсії особам, які мають статус "дитини
війни", передбачений ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
повинен обчислюватись виходячи з
розміру прожиткового мінімуму
встановленого для осіб, що
втратили працездатність, який
встановлено чинним законодавством на
кожний бюджетний рік.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у старості та в інших
випадках, передбачених законом.
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" реалізовано конституційне
право на соціальний захист громадян,
які мають статус "дитини війни".

Позивач звернувся з даним позовом лише
18 квітня 2011 року. Враховуючи положення
ст.99 КАС України, позивачем було
пропущено строк для звернення до суду
за захистом порушених прав.

В своєму позові позивач не зазначає, з
яких підстав він пропустив строк для
звернення до суду та не просить його
відновити.

Враховуючи вищенаведене, судом першої
інстанції зроблено правильний
висновок, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, в зв'язку з
пропуском позивачем строку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують зроблений судом першої
інстанції висновок.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.197, 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Кривого
Рогу - залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 червня 2011 року по справі
2-а-4198/2011 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала може бути оскаржена
відповідно до ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
О.В. Юхименко