Справа № 826/20747/13-а
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2014 року 13:10
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
"Укрморепродукт"доДержавної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києвіпровизнання
протиправними та скасування
повідомлень-рішеньОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрморепродукт"
(далі по тексту - позивач, ТОВ
"Укрморепродукт") звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративними
позовом до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
(далі по тексту - відповідач, ДПІ у
Оболонському районі), в якому просить
повідомлення-рішення від 15 серпня 2013
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02 січня 2014 року
відкрито провадження у справі
провадження та призначено справу до
судового розгляду.
В судовому засіданні 23 січня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, відповідач свого
представника не направив.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи неприбуття представника
відповідача та положення частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 23 січня 2014 року суд
ухвалив перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Оболонському районі м. Києва від 15
підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54,
абзацом 3, 4 пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України, за
порушення пункту 1.32 статті 1, підпункту
5.2.1 пункту 5.1 статті 5, абзацу 4 підпункту
5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" ТОВ "Укрморепродукт"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 336 333,00 грн., в
тому числі за основним платежем - 224 222,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 112 111,00 грн.
Відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Оболонському районі від 15 серпня 2013
пункту 54.3 статті 54, абзацом 3, 4 пункту
123.1 статті 123 Податкового кодексу
України, за порушення підпунктів 7.4.1,
7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" ТОВ
"Укрморепродукт" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 269 066,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 179 377,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями - 89
повідомлення-рішення прийняті на
підставі акта від 02 серпня 2013 року
№292/26-54-22-02/31466802 "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрморепродукт" (код
нарахування та своєчасності сплати сум
податку на прибуток та податку на
додану вартість при взаємовідносинах з
період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року" (далі
по тексту - Акт перевірки).
У висновку Акта перевірки встановлено
порушення позивачем пункту 1.32 статті 1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.1 статті 5, абзацу 4
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", в результаті чого
занижено податок на прибуток на 224 222,00
грн., у тому числі за IV квартал 2010 року
на 224 222,00 грн.; підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту
7.4 статті 7 Закону України "Про податок
на додану вартість", що призвело до
заниження податку на додану вартість
на суму 179 377,00 грн., у тому числі за
Вказані в Акті перевірки порушення
відповідач обґрунтовує наступним:
контрагент позивача - ТОВ "Сатурн КП" є
підприємством з ознаками фіктивності,
відносно якого внесено запис про
відсутність за місцезнаходженням;
свідоцтво платника податку на додану
вартість анульовано 14 серпня 2012 року;
згідно пояснень директора ТОВ "Сатурн
КП" ОСОБА_1 підписи від його імені
виконані іншою особою.
Наведена інформація, на думку
відповідача, свідчить про фіктивність
договорів, укладених між ТОВ
"Укрморепродукт" та ТОВ "Сатурн КП", що, у
свою чергу, позбавляє правового
значення первинні документи та
податкові накладні по вказаним
господарським операціям та виключає
можливість позивача формувати витрати
та податковий кредит.
Позивач вважає протиправними спірні
податкові повідомлення-рішення,
оскільки господарські операції з ТОВ
"Сатурн КП" підтверджені первинними
документами та податковими накладними,
є реальними та відповідають дійсному
економічному змісту, а ТОВ
"Укрморепродукт" дотримано передбачені
умови для формування витрат та
податкового кредиту з податку на
Доводи відповідача, викладені в
письмовому запереченні проти позову,
повністю співпадають з висновками Акта
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає, що позовні вимоги ТОВ
"Укрморепродукт" є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.
Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між ТОВ "Укрморепродукт" та ТОВ "Сатурн
КП", мету придбання та обставини
використання придбаних товарів/послуг
у власній господарській діяльності
позивача, встановити спеціальну
податкову правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
Матеріали справи підтверджують, що між
ТОВ "Укрморепродукт" (покупець) та ТОВ
"Сатурн КП" (постачальник) укладено
договір поставки від 01 грудня 2010 року
№Ум-290/2010, за умовами якого
постачальник зобов'язується
доставляти і передавати на умовах та у
встановлені даним договором строки
продовольчу та (або) непродовольчу
продукцію у власність покупця, а
покупець зобов'язується приймати товар
у власність і оплачувати його на умовах
Відповідно до видаткових накладних,
які датовані груднем 2010 року, ТОВ
"Сатурн КП" поставило обумовлений
додатком до договору поставки товар,
зокрема: філе вугря смажене морожене,
ікра лосося, філе форелі, філе горбуші.
ТОВ "Сатурн КП" виписало позивачу
податкові накладні, що датовані
груднем 2010 року, на загальну суму 1 076
263,80 грн., у тому числі податок на додану
вартість 179 377,30 грн.
В розрахунок за поставлений товар ТОВ
"Укрморепродукт" перерахувало на
рахунок постачальника грошові кошти,
що підтверджується відповідними
платіжними дорученнями.
На підтвердження транспортування та
зберігання товару, позивачем надано в
матеріали справи копії наступних
документів: накладних на переміщення
товарів, накладних на передачу готової
продукції, договору оренди нежилого
приміщення, договору на виготовлення
та поставку холодильного обладнання,
фотокопії приміщень та обладнання.
Вартість придбаного товару віднесена
позивачем до складу валових витрат на
підставі норм Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".
Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування валових витрат при
придбанні товарів, робіт чи послуг є
придбання з метою використання таких
товарів, робіт, послуг у власній
господарській діяльності
Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
Пункт 1.32 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
визначає господарську діяльність як
будь-яку діяльність особи, направлену
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
Судом встановлено, що ТОВ
"Укрморепродукт" здійснює діяльність у
сфері оптової торгівлі іншими
продуктами харчування, у тому числі
рибою, ракоподібними та молюсками.
Як підтверджують матеріали справи,
придбаний у ТОВ "Сатурн КП" товар
використано у господарській
діяльності позивача, а саме: як пояснив
позивач, рибна продукція використана
ним для приготування суші, процес
виготовлення яких здійснювався
відповідно до Технічних умов, які у
подальшому реалізовані позивачем на
адресу інших суб'єктів господарювання,
зокрема таких як ТОВ "АШАН УКРАЇНА
ГІПЕРМАРКЕТ", ТОВ "Фудмаркет", ТОВ
"Амстор", ТОВ "Центр-Т".
На підтвердження реальності
господарських операцій, мети та
фактичного використання придбаних
товарів у господарській діяльності
позивач надав суду письмові пояснення
та наступні документи: копії
господарських договорів, видаткових
накладних, податкових накладних,
виписок банку щодо подальшої
реалізації придбаного товару.
Співставлення змісту первинних
документів та доказів підтвердження
фактичного використання товару вказує,
що ТОВ "Укрморепродукт" здійснювало
витрати на придбання у ТОВ "Сатурн КП"
товарів для провадження своєї
господарської діяльності; спірні
господарські операції є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій. Доказів
на підтвердження зворотного
відповідачем до суду не надано.
За таких підстав, суд вважає, що позивач
правомірно формував валові витрати
(витрати) за перевірений період по
взаємовідносинам з ТОВ "Сатурн КП", у
зв'язку з придбанням у нього товарів.
За правилами підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
Суд звертає увагу, що в Акті перевірки
не встановлено відсутність на момент
перевірки у позивача розрахункових,
платіжних та інших документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку.
В частині невідповідності первинних
документів вимогам статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" суд
звертає увагу на наступне.
За визначенням статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частина друга статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлює, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Доказів на підтвердження того, що ТОВ
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям, відсутність фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих
зобов'язань, відповідачем до суду не
В частині висновків Акта перевірки про
фіктивність правочинів, укладених між
позивачем та ТОВ "Сатурн КП", суд
звертає увагу на наступне.
Стаття 203 Цивільного кодексу України
встановлює, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Згідно частини першої статті 215
Цивільного кодексу України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Відповідно до частин першої та другої
статті 234 Цивільного кодексу України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
Наведені норми вказують, що питання
недійсності правочинів, не спрямованих
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними, тобто
фіктивних правочинів, вирішується
виключно судом.
Разом з тим, відповідного рішення суду
про визнання недійсними правочинів,
укладених між ТОВ "Укрморепродукт" та
ТОВ "Сатурн КП", матеріали справи не
Враховуючи викладене, беручи до уваги
наявність підтверджуючих
розрахункових та інших документів, а
також придбання послуг з метою
провадження господарської діяльності,
висновки Акта перевірки про порушення
Податкового кодексу України в частині
заниження податку на прибуток є
помилковими, а збільшення позивачу
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток - протиправним.
Крім того, в силу положень частини
третьої статті 228 Цивільного кодексу
України питання недійсності правочину
у разі недодержання вимоги щодо його
відповідності інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам
вирішується виключно судом.
При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
Слід також враховувати вимоги статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.
Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій
підприємство-контрагент - ТОВ "Сатурн
КП" - був зареєстрований як юридична
особа в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
На думку суду, позивач, як покупець, не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
Враховуючи викладене, беручи до уваги
наявність підтверджуючих
розрахункових та інших документів, а
також використання позивачем
придбаних товарів у власній
господарській діяльності, висновок
Акта перевірки про порушення позивачем
норм Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" є помилковим, а
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток та
застосування штрафних санкцій -
В частині висновків Акту перевірки
щодо порушення позивачем підпунктів
7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
Окружний адміністративний суд міста
Києва звертає увагу на наступне.
Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" є податкова
накладна, яка видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.
За приписом підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті Закону України "Про податок на
додану вартість" датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;
або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
Закон України "Про податок на додану
вартість" передбачає тільки один
випадок не включення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг) - це не
підтвердження таких сум податковими
накладними чи митними деклараціями
(підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7).
Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) назву
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
назву отримувача; ж) ціну продажу без
врахування податку; з) ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; и) загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
Відповідно до вимог підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.
З аналізу вказаних правових норм та
обставин справи суд приходить до
висновку, що необхідними та достатніми
підставами для включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним товару/послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням.
На підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи, судом встановлено,
що позивач в податкових деклараціях з
податку на додану вартість за
відповідні періоди в складі
податкового кредиту відобразив суми
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Сатурн КП", у зв'язку з придбанням
Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ "Сатурн КП"
був зареєстрований як платник податку
на додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мав
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні на кожну поставку товару; в
свою чергу, податкові накладні, на
підставі яких позивач формував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
Судом встановлено вище, що придбання
позивачем товарів у ТОВ "Сатурн КП"
безпосередньо пов'язано з його
господарською діяльністю, а здійснені
господарські операції є реальними та
підтверджуються необхідними
Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивачем правомірно сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
"Сатурн КП", а висновки Акта перевірки
про порушення позивачем норм Закону
України "Про податок на додану
вартість" щодо заниження податку на
додану вартість є помилковими.
Таким чином, податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Оболонському районі м. Києва від 15
протиправними та підлягають
Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, ДПІ у Оболонському
районі не доведено правомірність та
обґрунтованість прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ТОВ "Укрморепродукт" підлягає
Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрморепродукт" задовольнити
2. Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі міста Києва
Державної податкової служби від 15
3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрморепродукт" понесені ним витрати
по сплаті судового збору у розмірі 458,80
грн. (чотириста п'ятдесят вісім гривень
вісімдесят копійок).
Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Кузьменко