Справа № 816/1633/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/42241/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М.
П. Смольський Ю. С.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуКременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області на
постанову та ухвалуПолтавського
окружного адміністративного суду від
22.04.2013 року Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2013 рокуу
справі№ 816/1633/13-аза позовомВідкритого
акціонерного товариства «Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат»до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової
службипровизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 22.04.2013 року
у справі № 816/1633/13-а, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2013 року,
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкові
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби № /5/4
від 14.02.2013 року та № /53 від 14.02.2013
року.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нову постанову про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги заявник обґрунтовує порушенням
судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема, пп. 14.1.27
п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.1
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, ст. ст. 9, 86, 159 Кодексу
адміністративного кодексу України.

В заперечення на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити в силі судові рішення у
справі.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної позапланової невиїзної
перевірки ВАТ «Полтавський ГЗК» в
зв'язку з тим, що неможливо відстежити
реальність господарських операцій за
період з 01.01.2012 року по 30.09.2012 року, за
результатами якої складено акт №
1507/22.5-09/00191282 від 18.02.2013 року, яким
зафіксовано порушення пп. 14.1.27 п. 14.1 ст.
14 п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого неправомірно занижено
податок на прибуток в сумі 176 845,0 грн., в
тому числі за І квартал 2012 року в сумі 39
987,00 грн., за ІІ квартал 2012 року в сумі 78
325,00 грн. та за ІІІ квартал 2012 року в сумі
58 533,00 грн.; пп. 14.1.201 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст.
185, п. 198.3 ст. 198, п. п. 201.1, 201.4, 201.6, 201.7 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого неправомірно завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду в сумі 168
425,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 14.03.2013 року
№/5/4, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на прибуток приватних
підприємств в розмірі 265 267,50 грн., з них
за основним платежем 176 845,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 88 422,50
грн., а також № /53, за яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 168 425,00 грн.

Згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до пп. 138.2 ст. 138 цього
Кодексу витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4.
ст. 138 Податкового кодексу України).

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог стаття 185.1
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно із пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно із п. 200.2 цієї статті при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

У відповідності до п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що реальність
господарських операцій між позивачем
та ПРАТ «Електронні технології» на
підставі договорів про надання послуг
№ 134/50 від 19.12.2011 року, № 729 від 13.03.2011
року, № 973 від 05.04.2012 року, №515 від 21.02.2012
року, № 1289 від 27.04.2012 року, № 1999 від
19.05.2011 року підтверджено належними
бухгалтерськими та податковими
документами.

Податкові накладні щодо цих операцій
оформлені згідно із вимогами статті 201
Податкового кодексу України, підписані
та скріплені печаткою контрагента
позивача ПРАТ «Електронні технології»,
яке на момент їх видачі знаходилося в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
було зареєстровано платником ПДВ,

Розрахунки за надані ПРАТ «Електронні
технології» послуги підтверджуються
платіжними дорученнями, а також
рахунками-фактури. Також, позивачем
надані акти виконаних робіт за формою
КБ-2, відповідно до яких позивачем
прийняті роботи. Акти виконаних робіт
підписані сторонами без заперечень.

Також судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Технопром-плюс» по виконанню
договорів № 996 від 06.04.2012 року
(купівлі-продажу) та № 1863 від 13.06.2012 року
(надання послуг, ремонт радіатора)
підтверджено належними
бухгалтерськими та податковими
документами.

Податкові накладні щодо цих операцій
відповідають вимогами статті 201
Податкового кодексу України, підписані
та скріплені печаткою контрагента
позивача ТОВ «Технопром-плюс», яке на
момент їх видачі знаходилося в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та було
зареєстровано платником ПДВ.

Оплата проводилась у безготівковій
формі згідно платіжних доручень, копії
яких наявні в матеріалах справи.
Транспортування придбаного товару
здійснювалось автотранспортом ТОВ
«Технопром-плюс», на підтвердження
чого позивачем залучено до матеріалів
справи копії товарно-транспортних
накладних, на яких наявна печатка ВАТ
«Полтавський ГЗК» про прийняття товару
на склад.

Надані прибуткові ордери
підтверджують факт оприбуткування
придбаного комбінатом товару.

Посилання податкового органу на те, що
контрагенти позивача не знаходяться за
адресою, що позбавляє контролюючий
орган провести перевірку платника,
підлягають відхиленню, оскільки факт
порушення контрагентом-постачальником
позивача своїх податкових зобов'язань
може бути підставою для його
відповідальності.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, податковим органом не
доведено відсутності фактичного
виконання господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Технопром-плюс», ПРАТ
«Електронні технології», колегія
суддів погоджується з висновком судів
першої та апеляційної інстанцій
скасування про податкових
повідомлень-рішень № /5/4 від 14.02.2013
року та № /53 від 14.02.2013 року.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судами першої та апеляційної
інстанцій, що у відповідності до ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України не віднесено до повноважень
суду касаційної інстанції.

За таких обставин касаційні скарги не
підлягає задоволенню .

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 22.04.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2013 року
у справі № 816/1633/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак