Справа № 2а/2570/983/11
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/82289/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Мойсюка
М.І., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до
Територіальної державної інспекції
праці у Чернігівській області про
визнання дій протиправними, скасування
припису та стягнення витрат на правову
допомогу,

в с т а н о в и в :

У березні 2011 року фізична
особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_4
звернувся до суду із вказаним позовом.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 6 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, позивач подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення цих судів та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скаргу
необхідно залишити без задоволення з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що під час проведення
перевірки ФОП ОСОБА_4 з питань
дотримання законодавства про працю
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України, а тому
винесені на підставі перевірки акт та
припис від 17 лютого 2011 року № 25-01-005/208 є
законними і обґрунтованими.

Судами встановлено, що у ФОП ОСОБА_4 на
підставі трудових договорів працювали
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 У
листопаді 2010 року трудові договори з
цими працівниками розірвані за згодою
сторін.

Звільненими працівниками подано до
прокурора м. Чернігова і
територіальної державної інспекції
праці у Чернігівській області (далі -
інспекція праці) колективне звернення
з проханням проведення перевірки
позивача щодо нарахування та виплати
працівникам заробітної плати та
компенсації за невикористану
відпустку (а.с. 21).

Листом від 14 січня 2011 року № 12с-11
прокурор м. Чернігова направив вказане
колективне звернення начальнику
інспекції праці в порядку ст. 7 Закону
України «Про звернення громадян» для
розгляду в частині виявлення порушень
вимог законодавства про працю.

Проведеною посадовими особами
інспекції праці перевіркою
встановлено, що ФОП ОСОБА_4 не
здійснював виплату заробітної плати
найманим працівникам з моменту
укладення трудових договорів з ними по
4 листопада 2011 року, що є порушенням
ст.ст. 83, 96, 115, 116 Кодексу законів про
працю України та ст. 30 Закону України
від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату
праці» (далі - Закон).

В акті перевірки № 25-01-005/208 від 17 лютого
2011 року вказано, що позивач не надав
державному інспектору праці
документів, які б підтвердили виплату
заробітної плати найманим працівникам
та табелі обліку робочого часу. У день
звільнення працівників не проведено
розрахунок по заробітній платі, в тому
числі по компенсації за не використані
ними дні щорічної відпустки.

Згідно припису відповідача від 17
лютого 2011 року № 25-01-005/208-203 ФОП ОСОБА_4
приписано нарахувати та виплатити
заробітну плату ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до 17.03.2011 року та у строк до 17
березня 2011 року письмово інформувати
державного інспектора праці про вжиті
заходи за адресою знаходження
інспекції праці.

Супровідним листом інспекції праці від
18 лютого 2011 року №622/07 акт перевірки і
припис направлені позивачу і згідно
поштового повідомлення про вручення
отримані ним 19 лютого 2011 року.

У відповідності до ст. 1 Кодексу законів
про працю України (далі - Кодекс) цей
Кодекс регулює трудові відносини всіх
працівників, сприяючи зростанню
продуктивності праці, поліпшенню
якості роботи, підвищенню ефективності
суспільного виробництва і піднесенню
на цій основі матеріального і
культурного рівня життя трудящих,
зміцненню трудової дисципліни і
поступовому перетворенню праці на
благо суспільства в першу життєву
потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ст. 259 Кодексу нагляд і
контроль за додержанням законодавства
про працю здійснюють спеціально
уповноважені на те органи та інспекції,
які не залежать у своїй діяльності від
власника або уповноваженого ним
органу.

Статтею 35 Закону зазначено, що контроль
за додержанням законодавства про
оплату праці здійснюють Міністерство
праці та його органи.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 18 січня 2003р. № 50 затверджено
Положення про Державний департамент
нагляду за додержанням законодавства
про працю (далі - Положення).

У відповідності до п. 3 Положення одним
з основних завдань Держнаглядпраці є
забезпечення захисту прав працівників
шляхом здійснення державного нагляду
за додержанням законодавства про працю
(крім питань охорони праці).

Згідно з п. 4 Положення Держнаглядпраці
відповідно до покладених на нього
завдань здійснює контроль додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині
забезпечення реалізації прав і
гарантій працівників шляхом
проведення перевірок роботодавців.

У відповідності з п.п. 1 п. 6 Положення
посадові особи Держнаглядпраці
(головні державні інспектори праці, їх
заступники, державні інспектори праці)
мають право безперешкодно в будь-який
час без попереднього інформування
відвідувати для перевірки
роботодавців.

Пунктом. 9 Положення для виконання
покладених на Держнаглядпраці завдань
утворюються за погодженням з Мінпраці
територіальні державні інспекції
праці в межах граничної чисельності
працівників Держнаглядпраці.
Положення про зазначені інспекції
затверджує директор.

Згідно з п. 1.3. Порядку проведення
перевірки стану додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що проводиться
посадовими особами Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю та його
територіальних органів, затвердженого
наказом Міністерства праці та
соціальної політики від 21 березня 2003
року №72, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 3 червня
2003 року за № 432/7753 (далі - Порядок)
посадові особи Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю та
територіальних державних інспекцій
праці (головні державні інспектори
праці, їх заступники, державні
інспектори праці) контролюють
додержання законодавства про працю та
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині
забезпечення прав і гарантій
застрахованих осіб шляхом проведення
перевірок роботодавців та робочих
органів виконавчих дирекцій фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4.1. Порядку за
результатами кожної перевірки
обов'язково складається акт перевірки,
а в разі виявлення порушень
законодавства про працю чи
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - припис щодо їх
усунення.

У відповідності з п. 4.3 Порядку у
приписі вказуються порушення
відповідно до висновків акта, і в
резолютивній частині окремо
встановлюється термін усунення
кожного із порушень із зазначенням
строку письмового повідомлення щодо їх
усунення. У разі, якщо термін усунення
порушень перевищує календарний місяць,
установлюються вимоги подання
щомісячного письмового повідомлення
на визначену дату до повного усунення
зазначеного порушення. Припис
оформляється днем підписання акта.

Згідно ст. 30 Закону та ст. 110 Кодексу при
кожній виплаті заробітної плати
власник або уповноважений ним орган
повинен повідомити працівника про такі
дані, що належать до періоду, за який
провадиться оплата праці: а) загальна
сума заробітної плати з розшифровкою
за видами виплат; б) розміри і підстави
утримань із заробітної плати; в) сума
заробітної плати, що належить до
виплати. Власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний забезпечити
достовірний облік виконуваної
працівником роботи і бухгалтерський
облік витрат на оплату праці у
встановленому порядку.

Статтею 47 Кодексу передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу. Так, частиною 1 цієї
статті передбачено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В судових засіданнях судів першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
позивачем не надано належних доказів
обрахунку обліку робочого часу
найманих працівників, нарахування і
виплати заробітної плати ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за весь термін їх
роботи у позивача, в тому числі і
розрахунково-платіжних відомостей по
заробітній платі, документів на
підтвердження того, що за час трудових
відносин вказаним працівникам
надавалися чергові відпустки.

Враховуючи зазначене, виявлена
інспекцією праці відсутність у
позивача документів обліку
виконуваної працівниками роботи і
бухгалтерського обліку витрат на
оплату їх праці є підставою для
винесення відповідачем припису №
25-01-005/208-203 від 17 лютого 2011 року.

Згідно ч.2 ст.138 КАС України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до п.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною 2 та 4 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, якщо відповідачу потрібно
довести правомірність свого рішення,
дій чи бездіяльності, то позивачу
необхідно довести факт порушення його
прав, свобод чи інтересів рішенням,
дією чи бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень, на які посилається
позивач.

При цьому, як правильно зазначено
судами першої та апеляційної
інстанцій, доводи позивача щодо
протиправності дій відповідача не
знайшли свого підтвердження у судових
засіданнях і позивачем для цього не
надано належних доказів.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і не дають підстав
вважати, що цими судами при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

М.І. Мойсюк

Ю.К. Черпак