Справа № 824/3184/13-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/3184/13-а

11:12

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

секретаря судового засідання -Антонюка
О.В.;

за участю:

представників позивача - Павчука І.С.,
Руссу В.В.;

представника відповідача - Тікан А.К.;

третьої особи - ОСОБА_4;

представника прокуратури -
Кацап-Бацали Ю.М.;

розглянувши в судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
Чернівецької обласної організації
Українського товариства мисливців і
рибалок до Сторожинецької районної
державної адміністрації, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Сторожинецької районної
державної адміністрації, в якому
просив суд: визнати протиправною
відмову Сторожинецької районної
державної адміністрації, щодо
скасування розпорядження
Сторожинецької районної державної
адміністрації від 06.02.2009 №92; скасувати
розпорядження Сторожинецької районної
державної адміністрації від 06.02.2009 №92;
зобов'язати Сторожинецьку районну
державну адміністрацію вчинити певні
дії, а саме повернути ЧОО УТМР оригінал
Державного акта на право користування
землею від 1983 серія "Б"№038720.

25 лютого 2014 року за клопотанням
представника позивача ухвалою
Чернівецького окружного
адміністративного суду залишено без
розгляду позовну заяву в частині
позовних вимог щодо: визнання
протиправної відмови Сторожинецької
районної державної адміністрації, щодо
скасування розпорядження
Сторожинецької районної державної
адміністрації від 06.02.2009 №92 та
скасування розпорядження
Сторожинецької районної державної
адміністрації від 06.02.2009 №92.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
При укладені між Сторожинецькою
районною державною адміністрацією та
ПП ОСОБА_4 договору оренди, було
вилучено у Чернівецької обласної
організації Українського товариства
мисливців і рибалок державний акт на
право користування землею від 1983 року
серія Б№038720, оригінал якого
знаходиться в архівному відділі
Сторожинецької районної державної
адміністрації який, як вважає позивач
необхідно йому повернути.

Відповідач позову не визнав, подав
заперечення, в якому зазначив, що
державний акт від 1983 року серії "Б"№038720,
виданий не позивачу, а Чернівецькій
обласній раді Українського товариства
мисливців і рибалок у Сторожинецькому
районі Чернівецької області
Української Радянської Соціалістичної
республіки та відсутній в останнього,
оскільки добровільно, у визначеному
законом порядку зданий представником
Сторожинецької районної організації
УТМР в архівний відділ Сторожинецької
районної державної адміністрації.

Вказаний примірник державного акта
став частиною Національного архівного
фонду місцевого значення. Про це
свідчить і копія Державного акта від 1983
року серії "Б"№038720, яку позивач долучив
до позовної заяви, оскільки на цій
копії вказано номер архівного Фонду,
опис та номери справи і аркушу.

Відповідач вважає, що чинним
законодавством України не визначено
повноважень місцевих державних
адміністрацій щодо повернення із
державної власності документів, що
передані державним архівним установам
іншими юридичними і фізичними особами
без збереження за собою права
власності. Аналогічно не визначено
законами України підстав та способу
вчинення таких дій.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_4 подав заперечення,
в якому зазначив, що позивач пропустив
строк звернення до адміністративного
суду з цією вимогою, відповідно до ст.99
КАС України.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, та просили їх
задовольнити посилаючись на
обґрунтування викладені в позовній
заяві.

Представник відповідача позов не
визнав, посилаючись на обставини
викладені в запереченні.

Представник прокуратури та третя особа
заперечували про задоволення позову.

Судом дослідженні докази надані
сторонами.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази надані
сторонами, перевіривши матеріали
справи, а також проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд вважає, що
адміністративний позов слід
задовольнити повністю з таких підстав.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

Чернівецькій обласній раді
Українського товариства мисливців і
рибалок в Сторожинецькому районі
Чернівецької області Української
Радянської Соціалістичної республіки
видано Державний акт на право
користування землею від 1983 року
№038720(а.с. 27-31).

В архівному відділі Сторожинецької
районної державної адміністрації
зберігається оригінал Державного акту
Б№038720 на право користування землею
Чернівецькій обласній організації
Українського товариства мисливців та
рибалок 1983 року (а.с. 82).

До вказаних правовідносин слід
застосувати такі положення закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В ході судового розгляду справи також
встановлено, що 01 серпня 2011 року
господарським судом Чернівецької
області прийнято рішення, яким (окрім
іншого) визнано за Чернівецькою
обласною організацією Українського
товариства мисливців і рибалок право
постійного користування земельною
ділянкою, розташованою в
адміністративних межах
Слобода-Комарівської сільської ради
Сторожинецького району, загальною
площею 9,8 га., згідно державного акта на
право користування землею від 1983 року
серія «Б»№ 038720.

В зазначеному рішенні суд констатував
наступне.

Відповідно до вимог ст.16 Земельного
кодексу України 1970 року (чинного на
момент видачі акту) Чернівецькій
обласній раді Українського товариства
мисливців і рибалок видано
Сторожинецькою районною радою
депутатів трудящих державний акт серії
«Б»№ 038720 за 1983 рік на постійне
користування земельних ділянок, площею
7,5 га, розташованих в адміністративних
межах Ново-Бросківської та
Комарівської сільських рад
Сторожинецького району.

Хоча в державному акті серії «Б»№ 038720
за 1983 року не зазначено на підставі
якого рішення він виданий, однак із
наданих відділом Держкомзему у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області актів про встановлення меж
ділянки в натурі від 10.06.1983 р. випливає,
що вони видані на підставі рішення
Чернівецької обласної ради народних
депутатів №390 від 15.12.1982 р.

В рішенні Чернівецької обласної ради
народних депутатів №390 від 15.12.1982 р.
зазначено (пункт 2.2) дозволити
відведення земельних ділянок
Чернівецькій обласній раді
Українського товариства мисливців і
рибалок для будівництва
риборозплідників в постійне
користування 4,9 га (1,7 ліс, 3,1 під водою,
0,1 гребля) за рахунок земель колгоспу «8
Березня»з вирубкою лісів другої групи
на площі 1,6 га та 2,6 га (0,4 пасовище, 1,3
ліс, 0,9 під водою) за рахунок земель
колгоспу «Ленінський шлях»
Сторожинецького району з вирубкою
лісів другої групи на площі 1,0 га.
Відповідно площа двох земельних
ділянок складала 7,5 га (4,9 та 2,6).

На підставі даного рішення складено
акти про встановлення меж ділянки в
натурі від 10.06.1983 р.

Рішенням Чернівецької обласної ради
народних депутатів №280 від 17.08.1983 р.
(пункт 2.4) дозволено відведення
земельних ділянок Чернівецькій
обласній раді Українського товариства
мисливців і рибалок для організації
спортивного рибальства в
с.Слобода-Комарівці в постійне
користування 4,9 га (0,5 пасовище, 4,3 під
водою, 0,1 гребля) за рахунок земель
колгоспу «8 Березня» Сторожинецького
району. Дане рішення зазначене в
державному акті на постійне
користування серії «Б»№ 038720 за 1983 рік,
як таке на підставі якого вносилися
зміни. На підставі даного рішення
складено акт про встановлення меж
ділянки в натурі від 31.10.1983 р.

В згаданій справі суд прийшов до
висновку, що в постійне користування за
рахунок земель колгоспу «8 Березня»
с.Слобода-Комарівці Сторожинецького
району надавалась спочатку 4,9 га (1,7 ліс,
3,1 під водою, 0,1 гребля) для будівництва
риборозплідників, та пізніше додано 4,9
га (0,5 пасовище, 4,3 під водою, 0,1 гребля)
для організації спортивного
рибальства.

Також суд зазначив, що на відміну від
план-схеми земельних ділянок, яка
являється невід'ємною частиною акта, в
самому акті допущена помилка в назві
землекористувача - до фактичної на той
час назви позивача добавлено слова "в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області".

Факт описки та надання земельних
ділянок саме Чернівецькій обласній
раді Українського товариства
мисливців та рибалок підтверджується
також рішеннями Чернівецької обласної
ради народних депутатів №390 від 15.12.1982
р., №280 від 17.08.1983 р., актами про
встановлення меж ділянки в натурі від
10.06.1983 р. та від 31.10.1983 р.

Приймаючи до уваги відсутність в
будь-який час організації під вказаною
в акті назвою, алогічність самої назви
та неможливість існування такої
організації, суд зазначив, що фактичним
землекористувачем в акті значиться
позивач.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, у вказаному рішенні
суд, з урахуванням діючих на момент
спірних правовідносин норм зазначив,
що право постійного землекористування
є безстроковим, на відміну від права
оренди, і може бути припинене лише з
підстав, передбачених законодавством.

Права та обов'язки постійних
землекористувачів визначені земельним
законодавством і не можуть бути
звужені. При цьому постійні
землекористувачі, як і землевласники,
сплачують земельний податок, розмір
якого визначається відповідно до
чинного законодавства, на відміну від
договірного характеру орендної плати.

Стаття 92 Земельного кодексу України
передбачає, що права постійного
користування земельною ділянкою із
земель державної та комунальної
власності набувають лише підприємства,
установи та організації, що належать до
державної або комунальної власності, а
також громадські організації
інвалідів України, їх підприємства
(об'єднання), установи та організації,
та релігійні організації України,
статути (положення) яких зареєстровано
у встановленому законом порядку,
виключно для будівництва і
обслуговування культових та інших
будівель, необхідних для забезпечення
їх діяльності. Однак, ця норма не
обмежує і не скасовує діюче право
постійного користування земельними
ділянками, набуте особами в
установлених законодавством випадках
станом на 01.01.2002 р.

Статтею 125 Земельного кодексу України
визначено, що право власності та право
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації,
а згідно ч.3 ст.126 цього Кодексу право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою.

Таким чином, правомірність набуття
позивачем права постійного
користування спірною земельною
ділянкою підтверджується державним
актом серії "Б"№ 038720 за 1983 рік на право
постійного користування землею,
виданим позивачу на підставі рішень
Чернівецької обласної ради народних
депутатів №390 від 15.12.1982 р., №280 від
17.08.1983 р.,, доказів визнання недійсними
яких чи оскарження в судовому порядку
сторонами не подано.

Відповідно до частини 2 статті 116
Земельного кодексу України набуття
права на землю громадянами і
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування, а згідно із частиною 5
статті 116 Земельного кодексу України
надання в користування земельної
ділянки, що перебуває у власності або в
користуванні, здійснюється лише після
її вилучення (викупу) в порядку,
передбаченому цим Кодексом. Таким
чином, надання земельної ділянки, що
перебуває у користуванні, здійснюється
після вилучення цієї ділянки у
попереднього користувача.

Також в зазначеному рішенні суду було
констатовано, що Сторожинецька районна
організації УТМР є самостійною
юридичною особою згідно свідоцтва про
державну реєстрацію та статуту.
Відповідно до її статуту пункт 4.6
президія районної ради УТМР не
наділена повноваженнями на звернення
із відмовою від права користування
земельною ділянкою (а.с.8-14).

Згідно рішення Вищого господарського
суду України від 07 лютого 2012 року -
рішення господарського суду
Чернівецької області від 01.08.2011року у
справі №6/128 залишено без змін (а.с.21-26).

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В поданих до суду запереченнях
представник відповідача зазначив, що
державний акт, який просить видати
позивач - добровільно, у визначеному
законом порядку зданий представником
Сторожинецької районної організації
УТМР в архівний відділ Сторожинецької
районної державної адміністрації. При
цьому представником відповідача не
зазначено жодної норми (не вказаний
визначений Законом порядок), який би
передбачав можливість передачі (здачі)
зазначеного державного акта до
Сторожинецької РДА.

Про обставини того, що державний акт
серії "Б" № р. зданий до
Сторожинецької РДА не заперечувалось
також в ході судового розгляду справи і
третьою стороною ОСОБА_4

Згідно ч.3 ст.72 КАС України обставини,
які визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони і в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом визнання прав та
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

По своїй суті державний акт на землю -
це документ, що посвідчує право
власності або постійного користування
земельною ділянкою юридичною чи
фізичною особою, наданий в
установленому порядку та оформлений за
формою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, та законодавство, яке регулює
спірні правовідносини, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
заперечень відповідача та третьої
особи, оскільки відповідач відмовляючи
видати позивачу державний акт діє
всупереч вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, а
саме необґрунтовано, тобто з без
урахування усіх обставин справи,
упереджено (в тому числі і ігноруючи
рішення суду яке набрало законної сили,
надаючи перевагу іншій особі), а також
нерозсудливо.

Заперечення відповідача щодо пропуску
позивачем строку звернення до суду
визначеного ст.99 КАС України є
безпідставними, і такі заперечення не
можуть ставитись в основу вирішення
спору по суті, оскільки в ході судового
розгляду справи при вирішенні
клопотання представника відповідача з
участю третьої особи винесено
відповідну ухвалу, якою відмовлено в
залишенні без розгляду
адміністративного позову з підстав
необґрунтованості заявленого
клопотання.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не довів
належним чином правомірність відмови у
видачі державного акта на право
користування землею від 1983 року серія
«Б»№ 038720, а тому суд вважає за доведені
ті обставини, на які посилається
позивач, а адміністративний позов як
обґрунтований підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Тому слід
стягнути на користь позивачів понесені
ними судові витрати - судовий збір в
сумі 68,82 грн. з Державного бюджету
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 8, 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС
України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Зобов'язати Сторожинецьку районну
державну адміністрацію повернути
Чернівецькій обласній організації
Українського товариства мисливців і
рибалок оригінал Державного акта на
право користування землею серія «Б»№
038720 від 1983 року.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Чернівецької
обласної організації Українського
товариства мисливців і рибалок судові
витрати - судовий збір в сумі 68,82 грн.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова у повному обсязі
складена 28 лютого 2014 року.

Суддя
О.В.
Боднарюк