Справа № 2а-13353/09/11/0170
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/32585/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків в м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22 березня 2010 року

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2011 року

у справі № 2а-13353/09/11/0170

за позовом Відкритого акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Кримгаз»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків в м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22 березня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року, адміністративний позов
Відкритого акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Кримгаз» (позивач) до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
в м. Сімферополі Автономної Республіки
Крим (відповідач) задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення №
00154515-2/0 від 08 вересня 2009 року, № /1
від 24 листопада 2009 року, № /0 від 24
листопада 2009 року. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ВАТ по газопостачанню та газифікації
«Кримгаз» 3,40 грн. витрат із сплати
судового збору.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 22
березня 2010 року, ухвали
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року та прийняття нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить відмовити в її
задоволенні.

Крім того, ВАТ по газопостачанню та
газифікації «Кримгаз» заявлено
клопотання про заміну позивача у
справі - ВАТ по газопостачанню та
газифікації «Кримгаз» на Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Кримгаз» у зв'язку із зміною типу та
найменування.

Згідно із статтею 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначене клопотання підлягає
задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну (камеральну)
перевірку податкової декларації
позивача з податку на додану вартість
за січень 2009 року, за результатами якої
складено акт № 8318/15-2/03348/17 від 28 серпня
2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
00154515-2/0 від 08 вересня 2009 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 164,66 грн. (137,22 грн. -
основний платіж, 27,44 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скаргу
позивача залишено без задволення, а
також прийнято податкове
повідомлення-рішення № /1 від 24
листопада 2009 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 164,66 грн. (137,22 грн. -
основний платіж, 27,44 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), та додатково
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 24 листопада 2009 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 41,17 грн.
(0,00 грн. - основний платіж, 41,17 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позиваем підпункту 7.2.6 пункту 7.2,
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України від 03 квітня 1997 року
№ 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР), підпункту 15.1.1 пункту
15.1 статті 15 Закону України від 21 грудня
2000 року № 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III) внаслідок віднесення до
податкового кредиту у січні 2009 року
суми податку на додану вартість на
підставі податкової накладної № 11996/4
від 31 грудня 2003 року поза
межами строку давності, встановленого
Законом № 2181-III.

Задовольняючи адміністративний
позов повністю, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Як встановлено судами, між позивачем та
Державним акціонерним товариством
«Чорноморнафтогаз» укладено договори
купівлі-продажу природного газу №
100-ПГ-2003 від 29 грудня 2002 року, № 631-ПГ-2003
від 29 грудня 2002 року та додаткові
договори (зміни) до них, на виконання
умов яких контрагентом позивача
виписано податкову накладну № 11996/4 від
31 грудня 2003 року.

Внаслідок непогашення ВАТ по
газопостачанню та газифікації
«Кримгаз» заборгованості з оплати
придбаного природного газу між
сторонами укладено договір про
реструктуризацію боргу № Р/631/04/1/29/8106
від 19 грудня 2006 року.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
податковий орган наголошував на тому,
що датою виникнення права позивача на
податковий кредит є дата виписки
податкової накладної, а відтак
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість на підставі
спірної податкової накладної
здійснено ВАТ по газопостачанню та
газифікації «Кримгаз» поза межами
строку давності, встановленого Законом
№ 2181-III.

Водночас судовими інстанціями
встановлено, що основною діяльністю
позивача є розподілення та постачання
газу.

Відповідно до пункту 11.11 статті 11
Прикінцевих положень
Закону № 168/97-ВР тимчасово, до набрання
чинності Податковим кодексом України,
платники податку, які продають теплову
енергію, природний газ (крім
скрапленого), включаючи вартість його
транспортування, надають послуги
водопостачання, водовідведення, чи
надають послуги, вартість яких
включається до складу квартирної плати
чи плати за утримання житла, фізичним
особам, бюджетним установам, не
зареєстрованим платниками цього
податку, а також
житлово-експлуатаційним конторам,
квартирно-експлуатаційним частинам,
товариствам співвласників житла, іншим
подібним платникам податку, які
здійснюють збір коштів від зазначених
покупців з метою подальшого їх
перерахування продавцям таких товарів
(послуг) у компенсацію їх вартості (далі
- ЖЕКи), визначають базу оподаткування
операцій з поставки таких товарів
(послуг) за касовим методом. За касовим
методом визначається також база
оподаткування операцій з поставки
зазначених товарів (послуг) для ЖЕКів
та бюджетних установ, що отримують ці
товари (послуги), у разі якщо вони
зареєстровані як платники податку.

Згідно з пунктом 1.11 статті 1
Закону № 168/97-ВР касовим є метод
податкового обліку, за яким дата
виникнення податкових зобов'язань
визначається як дата зарахування
(отримання) коштів на банківський
рахунок (у касу) платника податку або
дата отримання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) ним товарів
(послуг), а дата виникнення права на
податковий кредит визначається як дата
списання коштів з банківського рахунку
(видачі з каси) платника податку або
дата надання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) йому товарів
(послуг).

Отже, у разі придбання
(виготовлення) платником податку
товарів (послуг), які призначаються для
їх використання в операціях,
визначених у пункті 11.11 статті 11
Прикінцевих положень Закону № 168/97-ВР,
за якими податкові зобов'язання
визначаються за касовим методом, суми
податку, сплачені у зв'язку таким
придбанням (виготовленням), до
податкового кредиту включаються також
за касовим методом.

Приймаючи до уваги ту обставину в
адміністративній справі, що позивачем
включено до складу податкового кредиту
за січень 2009 року суму податку на
додану вартість внаслідок здійснення
розрахунків з продавцем природного
газу, поставленого населенню у грудні
2003 року, в контролюючого органу були
відсутні правові підстави для
донарахування товариству суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за вказаним епізодом.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 22
березня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року такими, що прийняті з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі позивача -
Відкрите акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Кримгаз» його правонаступником -
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Кримгаз».

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
в м. Сімферополі Автономної Республіки
Крим відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22 березня 2010 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.