Справа № 2а-1870/4068/12
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/6036/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Черпіцької Л.Т.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Сумської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Сумській області про
визнання протиправним та скасування
рішення, визнання протиправною та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, стягнення надмірно
сплачених платежів за касаційною
скаргою Сумської митниці на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 21 серпня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2012 року позивачка звернулася в
суд із позовом до Сумської митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Сумській області про визнання
протиправним та скасування рішення,
визнання протиправною та скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, стягнення надмірно
сплачених платежів.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2012
року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2012
року апеляційну скаргу відповідача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухваливши нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 09 червня 2010р.
позивачка уклала з ПВТУП "Торговий Дім
"Белфут" ВАТ "Мозирський
нафтопереробний завод" (Білорусь,
м.Мозирь) зовнішньоекономічний
контракт №346 (а.с. 13-15) щодо поставки на
умовах FCA -м. Мозирь взуття та виробів з
ПВХ в асортименті, по цінам і в
кількості, що визначається
специфікаціями, які є невід'ємною
частиною контракту (п.1.1, 5.2 Контракту).

Відповідно до умов вищезазначеного
контракту 02 березня 2012 року за
рахунком-фактурою №13 від 29.02.12р., а
також товарно-транспортної накладної
№ 0014670 від 02.03.12р. в зону митного
контролю Сумської митниці надійшла
наступна продукція позивачки:
напівкомбінезони з чоботами рибацькі
чоловічі арт.918 ПМРС з тканини на
полімерній основі з покриттям ПВХ 1300
шт. різних розмірів по ціні 530 руб. РФ за
од. вартістю 689000 руб. РФ; чоботи
рибацькі чоловічі арт.916 СРС 1000 пар
різних розмірів по ціні 320 руб. РФ за
пару вартістю 320000 руб. РФ, а всього
загальною вартістю 1009000 руб. РФ.

Сумською митницею було відмовлено у
митному оформленні поданих позивачем
ВМД, складена картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України за № 805130000/2/00111 від
07.03.12р. (а.с.29) та прийняте рішення про
визначення митної вартості товарів
№80500003/2012/000183/2 від 07.03.12р. (а.с.28).

Підставами для прийнятті картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України за № 805130000/2/00111 від
07.03.12р. стало порушення позивачем вимог
Інструкції про порядок заповнення
вантажної митної декларації,
затвердженої Наказом ДСМУ від 16.12.2008р.
№1414 в частині заповнення гр.44 , ст. 90, 264
МК України, рішення про визначення
митної вартості товарів №80500003/2012/000183/2
від 07.03.12р.

Із спірного рішення про визначення
митної вартості товарів №80500003/2012/000183/2
від 07.03.12р., зокрема, графи 33, вбачається,
що підставою для здійснення митної
оцінки товару за шостим методом було
те, що "перший метод не застосовувався
тому, що використані декларантом
відомості не є об'єктивними та
достатньо підтвердженими
документально. Митним органом з
декларантом проведена консультація,
підстави узгоджено. Другий та третій
методи не застосовувалися тому, що
відсутня інформація про митну вартість
операцій за ціною договору щодо
ідентичних чи подібних товарів, які
продаються на експорт в Україну з тієї
ж країни і час експорту яких збігається
з часом експорту оцінюваних товарів.
Четвертий та п'ятий методи не
застосовувалися тому, що відсутня
інформація для використання цих
методів".

Сумською митницею визначено митну
вартість товару в розмірі 426026,60грн., в
той час як митна вартість, заявлена
декларантом, виходячи з першого методу,
складала 275744,03 грн.

Встановлено, що позивачка, з метою
випуску товару у вільний обіг, подала
нову ВМД №805130000/2012/002021 від 07.03.2012р., по
якій було сплачено до Державного
бюджету України суму податку на додану
вартість згідно з митною вартістю
товарів, визначеною оскаржуваним
рішенням Сумської митниці.

Статтею 11 Закону України "Про ціни та
ціноутворення" (в редакції, діючій на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що при
здійсненні експортних та імпортних
операцій безпосередньо або через
зовнішньоторговельного посередника в
розрахунках із зарубіжними партнерами
застосовуються контрактні
(зовнішньоторговельні) ціни, що
формуються відповідно до цін і умов
світового ринку.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст.189 Господарського
кодексу України (в редакції, діючій на
момент виникнення спірних
правовідносин), суб'єкти
господарювання можуть використовувати
у господарській діяльності вільні
ціни, державні фіксовані ціни та
регульовані ціни - граничні рівні цін
або граничні відхилення від державних
фіксованих цін. При здійсненні
експортних та імпортних операцій у
розрахунках з іноземними
контрагентами застосовуються
контрактні (зовнішньоторговельні)
ціни, що формуються відповідно до цін і
умов світового ринку та індикативних
цін.

Стаття 190 Господарського кодексу
України встановлює, що вільні ціни
визначаються на всі види продукції
(робіт, послуг) за винятком тих, на які
встановлено державні ціни. Вільні ціни
визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Судом встановлено, що на взуття та
вироби з ПВХ, які є предметом контракту,
індикативні або державні ціни не
встановлені, а тому ціна на даний товар
є вільною і визначається контрактом
між учасниками (контрагентами). Дану
обставину представники сторін не
заперечували.

Відповідно до ст.45 Митного кодексу
України (в редакції, діючій на момент
виникнення спірних правовідносин),
особи , які переміщують товари через
митний кордон України, зобов'язані
подавати митним органам документи та
відомості, необхідні для здійснення
митного контролю. Перелік документів
та відомостей, необхідних для
здійснення митного контролю, порядок
їх подання визначаються Кабінетом
Міністрів України відповідно до цього
Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.02.2006р. №80, яка була чинною на
момент спірного митного оформлення,
затверджено Перелік документів,
необхідних для здійснення митного
контролю та митного оформлення товарів
і транспортних засобів, що
переміщуються через митний кордон
України. Відповідно до даного Переліку
документи, необхідні для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, поділяються на обов'язкові та
ті, необхідність подання яких
визначається нормативно - правовими
актами Мінфіну з урахуванням мети
переміщення, виду транспорту,
характеру товару, способів розрахунку
та інших факторів, що впливають на
митні процедури. Обов'язковими для
подання є митна декларація,
товарно-транспортний документ на
перевезення (накладна, коносамент
тощо), зовнішньоекономічний договір,
рахунок або інший документ, який
визначає вартість товару.

Згідно ст.259 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Статтею 264 Митного кодексу України
визначено, що заявлена декларантом
митна вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Відповідно до норм ст. 265 МК України,
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. При цьому митний орган
має право упевнитися в достовірності
або точності будь - якої заяви,
документа чи декларації, поданої для
цілей визначення митної вартості.

Таким чином, для здійснення покладених
на митні органі функцій їм надані
відповідні права щодо контролю митної
вартості.

Умови та механізм декларування митної
вартості товарів, що переміщуються
через митний кордон України, подання
декларантом відомостей для її
підтвердження, встановлені Порядком
декларування митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 20.12.2006р.
№1766 (далі - Порядок №1766) (в редакції,
діючій на момент виникнення спірних
правовідносин).

Згідно вищезазначеного Порядку, митна
вартість товарів та метод її
визначення декларуються під час
митного оформлення таких товарів
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до частини 2 статті 266
Митного кодексу України, основним
методом визначення митної вартості
товарів є метод оцінки за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Для заявлення митної вартості товарів,
визначеної за ціною угоди щодо товарів,
які імпортуються (метод 1), відповідно
до статті 267 Митного кодексу України
подається декларація митної вартості
за формою ДМВ-1.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
декларант зобов'язаний подати
документи, перелік яких наведено у п.7
зазначеного Порядку №1766, а саме
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Разом з тим, дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Сумською митницею не надано суду
належних доказів того, що застосування
шостого методу визначення митної
вартості товару без послідовного
застосування попередніх п'яти є
правомірним та обґрунтованим, як це
передбачено частиною п'ятою статті 266
МК України, не надано належних доказів,
що підтверджують неможливості їх
застосування, не підтверджено
належними доказами сам розрахунок
митної вартості товару.

Обрання відповідачем шостого методу,
зокрема, і самого визначення митної
вартості товару, було здійснено
необґрунтовано, без урахування усіх
обставин, що мали значення для
прийняття рішення.

На час здійснення митного оформлення
документи, надані позивачем, в повному
обсязі підтверджували визначену ним
митну вартість товару по першому
методу.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Сумської митниці
залишити без задоволення, постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 21 серпня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді