Справа № 2а-4373/10/2170
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/59468/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Костенка М.І., Муравйова О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Херсоні Херсонської області
Державної податкової служби

на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2011
року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року

по справі №2а-4373/10/2170

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім «Новий
стиль» (надалі - ТОВ «Торговий Дім
«Новий стиль»)

до Державної податкової інспекції у
м.Херсоні (надалі - ДПІ у м.Херсоні)

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

У серпні 2010р. позивач звернувся до суду
з позовом до ДПІ у м.Херсоні про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
18.06.2010р. №002532301/0 та №/0.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 14.01.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12.09.2012р., позов задоволено частково.
Визнано частково протиправними
податкові повідомлення - рішення від
18.06.2010р. №/0, №/0 у відповідних
сумах, в іншій частині - залишено без
змін.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судові
рішення в частині задоволення позовних
вимог та постановити в цій частині нове
- про відмову у задоволені позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Відповідно до п.2 ч.1
ст.222 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, ДПІ у м.Херсоні проведена
виїзна планова перевірка позивача, з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2008р. до 31.12.2009р. за
результатами якої складений акт
№2590/235/34369867 від 04.06.2010р., в якому, на
думку податкового органу, встановлено
порушення позивачем вимоги п.5.1, п.п.5.3.9
п.5.3 ст.5, п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», а саме позивачем
неправомірно включено до складу
валових витрат відповідну суму, по
накладним, отриманим від ТОВ «Фірма
Пронто-Юг», що призвело до заниження
податку на прибуток; п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1,
7.4.2 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», а саме позивачем
неправомірно включено до складу
податкового кредиту суму податку на
додану вартість від вартості товару,
згідно податкових накладних, отриманих
від ТОВ «Фірма «Пронто-Юг» та від ТОВ
«Риста» у певному розмірі, що призвело
до заниження податку на додану
вартість.

На підставі зазначеного акту
відповідачем 18.06.2010р. прийняті
податкові повідомлення - рішення
№/0 про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість з урахуванням штрафних
(фінансових) санкції та №/0, яким
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств з урахуванням штрафних
(фінансових) санкції.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновками якими
погодилась колегія апеляційного суду,
виходив з того, що фактичне отримання
послуг позивачем за укладеними
договорами підтверджуються
бухгалтерськими документами та іншими
доказами. Сама собою наявність або
відсутність у контрагентів окремих
документів, транспортних засобів,
нерухомості, земельних ділянок, певної
кількості персоналу, не можуть
являтися вичерпними ознаками
неправомірності вчиненої
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається фактичний рух активів
або зміни у власному капіталі чи
зобов'язаннях платника податків, у
зв'язку з його господарською
діяльністю. Посилання відповідача на
рішення господарського суду про
скасування державної реєстрації ТОВ
«Пронто-Юг» є безпідставним, оскільки
воно скасоване рішенням Вищого
адміністративного суду України, тобто,
на момент здійснення правочинів ТОВ
«Пронто-Юг» було дієздатним щодо
укладання угод. Крім того, суди
послались на висновок №11811/1812
судово-економічної експертизи від
27.06.2012р.

Проте, надаючи оцінку обставинам у
справі колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про неповне з'ясування судами
попередніх інстанції усіх обставин
справи з огляду на наступне.

Так, судами встановлено, що згідно акту
перевірки та спірних податкових
повідомлень-рішень зобов'язання
позивача з податку на прибуток та з
податку на додану вартість були
збільшені за рахунок виключення із
складу задекларованих валових витрат
та податкового кредиту витрат та ПДВ по
операціях з ТОВ «Риста» та ТОВ фірма
«Пронто-Юг».

При цьому відповідач обґрунтовую свою
позицію тим, що постачальники позивача
ТОВ «Риста» та ТОВ «Пронто-Юг» фактично
операції з постачання
товарно-матеріальних цінностей
позивачеві не здійснювали, тобто мали
безтоварний характер та здійснювались
з метою «конвертації» безготівкових
коштів у готівку.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат, як це
визначено у п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 даного
Закону, включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

При цьому підпунктом 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 вказаного вище Закону
встановлено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Наведені вище положення свідчать про
те, що обов'язковою умовою віднесення
витрат підприємства до складу валових
є документальне підтвердження таких
витрат та їх зв'язок з господарською
діяльністю платника.

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
вартості товарів, але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари відрізняється
більше ніж на 20 відсотків від звичайної
ціни на такі товари та складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за встановленою
ставкою протягом такого звітного
періоду у зв'язку з наступним: або
придбанням/виготовленням товарів (у
тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів для
оподатковуваних операцій в межах
господарської діяльності платника
податку.

Дата виникнення права платника податку
на податковий кредит, як це передбачено
у п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 вказаного Закону, слід
вважати дату здійснення першої з
наступних подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

У п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 наведеного вище Закону
визначено, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках, є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом та виписується на кожну
повну або часткову поставку товарів
(робіт, послуг).

Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту
(п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість»).

Правовий аналіз наведених нормативних
положень свідчить про те, що податкова
накладна, яка видається платником
податку, що поставляє роботи (послуги),
на вимогу їх отримувача є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Також слід враховувати, що правові
наслідки у вигляді виникнення права
платника податку на формування
податкового кредиту можуть мати лише
реально вчинені господарські операції
з придбання товарів, послуг чи основних
фондів з метою їх використання у
власній господарській діяльності та
підтверджені оформленими належним
чином первинними бухгалтерськими
документами.

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні. Згідно
ст.3 названого Закону, податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку. Статтею 9
вказаного Закону регламентовано, що
підставою бухгалтерського обліку
господарський операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення таких операцій. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових носіях і повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назву
документа, дату і місце складання,
назву підприємства, від імені якого
складено документ, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю її
виміру, посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.1.32 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
господарська діяльність це будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі, коли безпосередня
участь такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

З огляду на вищевикладене, аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому надання належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

- відсутність первинних документів
обліку.

Отже, докази, на які послалися суди на
обґрунтування своїх рішень, є
обов'язковими, але не вичерпними,
оскільки предмет доказування у справі,
що розглядається, становлять
обставини, що підтверджують або
спростовують реальність здійснення
самої господарської операції
укладеної між позивачем та його
контрагентами.

Поряд з цим, колегія суддів касаційної
інстанції вважає передчасним
посилання судів попередніх інстанції
на висновок судово-економічної
експертизи №1811/1812 від 27.06.2012р.
складений Одеським науково-дослідним
інститутом судовим експертиз (а.с.77-94
т.56), оскільки згідно вказаного
висновку дані щодо нарахування ТОВ
«Торговий дім «Новий Стиль»
податкового кредиту з ПДВ у звітних
податкових періодах, які припадають на
дати виписки вищевказаними
постачальниками податкових накладних
(вересень 2007, жовтень 2007, грудень 2007,
січень 2008, лютий 2008, березень 2008) у
наданих на дослідження матеріалах
відсутні, та у ході планової перевірки
податковими ревізорами-інспекторами
не досліджувались (14 арк. висновку).
Також у висновку зазначено, що регістри
аналітичного обліку по
взаєморозрахункам з ТОВ фірма
«Пронто-Юг» за вересень 2008р. у
матеріалах справи для дослідження не
надані (34 арк. висновку).

Крім того, в обґрунтування висновків
щодо нікчемності укладених правочинів
податковий орган посилається на те, що
відносно посадових осіб ТОВ «Фірма
«Пронто-Юг» 11.07.2008р. порушено
кримінальну справу №540034-08 за ознаками
злочину передбаченого ч.2 ст.205 КК
України, яка на теперішній час
знаходиться в провадженні слідчого ХМВ
УМВС України в Херсонській області.

Тому, під час нового розгляду справи
судам попередніх інстанції необхідно
з'ясувати наслідки розгляду вказаної
вище кримінальної справи.

Наведене свідчить, що вказані вище
обставини справи досліджені в
неповному обсязі, тому для повного,
об'єктивного та всебічного з'ясування
обставин справи судам попередніх
інстанції необхідно надати належну
правову оцінку кожному окремому
доказу, який міститься в матеріалах
справи або витребовується, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, з посиланням
на це в мотивувальній частині свого
рішення враховуючи при цьому
відповідні норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Доказами в адміністративному
судочинстві, відповідно ч.1 ст.69 КАС
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не
може самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. (ч.3 ст.71
КАС України).

У ч.ч.4 та 5 ст.11 КАС України
регламентовано, що суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

За таких обставин, судові рішення не
можна визнати законними та
обґрунтованими у відповідності до ст.159
КАС України, оскільки вони
постановлені на підставі неповно
з'ясованих обставин у справі.

Зважаючи на наведене, касаційна
інстанція на підставі ст.227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, у зв'язку з чим
справа підлягає направленню на новий
розгляд для достовірного з'ясування та
правильного вирішення цього спору.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби -
задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року - скасувати та направити справу
на новий розгляд в суд першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, в
порядку та у строки встановлені
ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ М.І. Костенко

___________________ О.В. Муравйов