Справа № 872/7055/13
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2013-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"09" липня 2013 р.справа № 2а-306/09
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Мельника В.В.

суддів: Нагорної
Л.М. Юхименка О.В.

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради на постанову Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2009 року у
справі 2-а-306/2009 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради про перерахунок та стягнення
заборгованості розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулася до Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради (далі по тексту - відповідач), в
якому просила визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо не
здійснення перерахунку та виплати у
повному обсязі позивачу допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у 2007 - 2008 роках;
зобов'язано відповідача перерахувати
та виплати допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірах, які дорівнюють
прожитковому мінімуму для дітей віком
до шести років за період з 2007 - 2008 роках ,
з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 14 грудня 2009 року
позовні вимоги задоволено частково;
визнано протиправною бездіяльність
відповідача щодо не виплати позивачу
з 07.11.2007 року по 31.12.2007 року допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у зв'язку із втратою
працездатності і витратами на
поховання» в розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого законом;
зобов'язано відповідача виплатити
позивачу з 07.11.2007 року по 31.12.2007 року
допомогу по догляду за дитиною
відповідно до ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у зв'язку із втратою
працездатності і витратами на
поховання» в розмірі прожиткового
мінімуму ,встановленого законом.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 18 серпня 2011 року
апеляційну скаргу відповідача
залишено без задоволення; постанову
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 14 грудня 2009 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 13 березня 2013 року касаційну
скаргу відповідача задоволено
частково; ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 18 серпня 2011
року; постановою Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2009 року.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати постанову Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 14
грудня 2009 року та прийняти нове рішення
, яким відмовити у задоволені позовних
вимог в повному обсязі.

Дана адміністративна справа
розглянута апеляційним судом
відповідно до ст. 197
КАС України в порядку письмового
провадження.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивачка має
малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
у зв'язку з чим знаходиться на обліку у
відповідача, як застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, та
отримує від нього виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України від 21 листопада 1992 року №
2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України від 18 січня 2001 року №
2240-III «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
Законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Отже, позивач, з часу проголошення
Рішення Конституційного Суду України у
справі № 10-рп/2008, має право на отримання
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
відповідності до ст. 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

В той же час, право на звернення до суду
не є абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків для
звернення до суду.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Як вбачається з матеріалів справи, в
адміністративному позові заявлено
вимоги про перерахунок та виплату
недоплаченої суми допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку поза межами строку,
який визначено ст..99 КАС України.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років є щомісячними, а відтак позивач
знав розмір цих виплат і в разі не згоди
мав право звернутися до суду.

Таким чином, позивач не був позбавлений
можливості реалізувати право на
звернення до суду у визначені законом
строки.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню позов, в частині заявлених
вимог щодо неправомірності
нарахування допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у період з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року.

На підставі викладеного, керуючись п. 3
ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, суд
апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради -
задовольнити частково;

Постанову Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 14 грудня 2009 року у справі
2-а-306/2009- скасувати та прийняти нову
постанову.

Визнати неправомірними дії до
Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати
та виплатити державну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року у розмірі, передбаченому ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради здійснити
ОСОБА_1 перерахунок та виплатити
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року у
розмірі, передбаченому ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Постанова суду набирає законної
сили відповідно до ст. 254 КАС України та
не підлягає оскарженню відповідно до
ч.10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
О.В. Юхименко