Справа № 757/2426/14-а
Суддя: Ільєва Т. Г.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2426/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 року суддя Печерського
районного суду м. Києва Ільєва Т.Г.,
розглянувши одноособово, у скороченому
провадженні справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Правління Пенсійного фонду України,
Управління Пенсійного фонду України у
Центральному районі м. Сімферополя про
визнання бездіяльності актом
порушення людських прав та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати
незаконною бездіяльність Правління
Пенсійного фонду України щодо передачі
уповноваженому територіальному органу
його заяви для прийняття рішення про
призначення виплати пенсії за віком як
пенсіонеру, проживаючому за межами
України та зобов'язати відповідачів
призначити і виплачувати пенсію за
віком з 10.01.2014 року за межі України - в
Ізраїль.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказав, що працював з серпня 1957 року
бригадиром на шляховій дорожній машині
станції № 1 Сталінської залізничної
дороги. В жовтні 1957 року був призваний в
ряди радянської армії. Після
закінчення служби з 1961 по 1962 р.р.
працював. З серпня 1962 р. -1967р. навчався в
Севастопольському Приладобудівному
інституті. На підприємствах України
працював до березня 1990 року, загальний
трудовий стаж становить 32 роки. 18
травня 1990 року виїхав на постійне місце
проживання до Ізраїлю. До виїзду за
кордон проживав за адресою: АДРЕСА_1.

10 січня 2010 р. позивач направив на адресу
Правління Пенсійного Фонду України
заяву про призначення та виплату
пенсії за віком у відповідності до
Рішення Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/200, проте
відповіді не отримав, у зв'язку з чим
звернувся повторно. Однак, відповідач
Правління Пенсійного фонду України
своїм листом від листопада 2013 р. року
відмовив у відновленні виплати пенсії.
Вважає, що таким чином, Правління
Пенсійного фонду України проявило
бездіяльність, яка є неправомірною та
просить суд задовольнити його позовні
вимоги та призначити пенсію з 10.01.2010 р.

До суду надійшли письмові заперечення
від відповідачів Правління Пенсійного
фонду України, Управління Пенсійного
фонду України у Центральному районі м.
Сімферополя відповідно до яких позов
не визнають, оскільки позивач проживає
за межами України, між державами
Україна та Ізраїль відсутній
міжнародний договір щодо призначення
та виплати пенсій громадянами України,
які проживають на території Ізраїлю.

Ухвалою суду від 28 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
поновлення виплати пенсії як особі,
котра проживає за межами України за
період з 10.01. 2010 року по 27.07.2013 року
залишені без розгляду.

Оцінивши повідомлені позивачем та
відповідачами обставини, дослідивши
матеріали справи, керуючись ч. 4 ст. 183-2
КАС України, вважаю достатніми
підстави для прийняття рішення в
скороченому провадженні без
проведення судового засідання.

Відповідно до ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставах, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що позивач працював
з серпня 1957 року бригадиром на шляховій
дорожній машині станції № 1
Сталінської залізничної дороги. В
жовтні 1957 року був призваний в ряди
радянської армії. Після закінчення
служби з 1961 по 1962 р.р. працював. З серпня
1962 р. -1967р. навчався в Севастопольському
Приладобудівному інституті. На
підприємствах України працював до
березня 1990 року, загальний трудовий
стаж становить 32 роки. 18 травня 1990
року виїхав на постійне місце
проживання до Ізраїлю. До виїзду за
кордон проживав за адресою: АДРЕСА_1.

10 січня 2010 р. позивач направив на адресу
Правління Пенсійного Фонду України
заяву про призначення та виплату
пенсії за віком у відповідності до
Рішення Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/200, проте
відповіді не отримав, у зв'язку з чим
звернувся повторно. Однак, відповідач
Правління Пенсійного фонду України
своїм листом від листопада 2013 р. року
відмовив у відновленні виплати пенсії.
Вважає, що таким чином, Правління
Пенсійного фонду України проявило
бездіяльність, яка є неправомірною та
просить суд задовольнити його позовні
вимоги та призначити пенсію з 10.01.2010 р.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України
право громадян на соціальний захист
конкретизоване у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058- IV) та
Законі України «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон), якими
закріплено порядок нарахування та
виплати пенсії.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію нарівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міждержавними
угодами.

Пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами.

Норма статті 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» містить у собі
положення про те, що громадянам, які
виїхали на постійне проживання за
кордон, пенсії не призначаються.
Пенсії, призначені в Україні до виїзду
на постійне проживання за кордон,
виплачуються за 6 місяців наперед перед
від'їздом за кордон. За час перебування
цих громадян за кордоном виплачуються
тільки пенсії, призначені внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання. Порядок переведення
пенсій, призначених внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, в інші країни
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 № 25-рп/2009 було визнано такими,
що не відповідають Конституції України
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України. Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

При цьому, в зазначеному рішенні
Конституційного Суду України звернуто
увагу Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору.

В пункті 3.3 Рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року зазначено,
що виходячи з правової, соціальної
природи пенсії право громадянина на
призначення йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Відповідно до частини 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Також у вищезазначеному Рішенні було
звернуто увагу Верховної Ради України
на необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, зокрема ст. 92
Закону. Приписами ч.1 ст.49 Закону
визначено вичерпний перелік підстав
відповідно до яких виплата пенсії
припиняється за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду: 1) якщо
пенсія призначена на підставі
документів, що містять недостовірні
відомості; 2) на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України; 3) у
разі смерті пенсіонера; 4) у разі
неотримання призначеної пенсії
протягом 6 місяців підряд; 5) в інших
випадках, передбачених законом.

З прийняттям рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року із ч. 1 ст. 49
Закону виключена така підстава для
припинення пенсійних виплат, як
проживання пенсіонера за кордоном.
Враховуючи викладене, Позивач не може
бути позбавлений конституційного
права на виплату пенсії незалежно від
місця його постійного проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишити будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Отже, кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

З урахуванням наведеного, суд не
погоджується з доводами відповідачів
про те, що до спірних правовідносин
необхідно застосовувати положення ст.
92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», відповідно до якої
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються, оскільки дана норма
Закону неконституційною не
визнавалась з огляду на те, що в пункті 4
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№ 25-рп/2009 до законів, які підлягають
приведенню у відповідність із
Конституцією, віднесено й положення
статті 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», однак, вказаний припис
Конституційного Суду України не
виконано.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачі не надали суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
правомірності своєї бездіяльності.

Так, проживаючи в Ізраїлі, позивач має
такі ж самі конституційні права як і
інші громадяни України, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема, права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року
відсутні норми, які унеможливлювали
виплату пенсії громадянам України, які
проживають за кордоном. Отже,
твердження Відповідача-1про те, що
рішення Конституційного Суду не
поширюється на осіб, які виїхали за
кордон до набрання ним чинності, є
помилковими, оскільки наслідком цього
рішення є безумовна втрата чинності
відповідними положеннями Закону №
1058-IV.

З огляду на вищезазначене, суд вважає
відмову Відповідача-1 у призначенні та
виплаті пенсії Позивачу протиправною.

Крім того, ст. 44 Закону № 1058-IV
встановлено, що заява про призначення
(перерахунок) пенсії та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 45 даного Закону
пенсія призначається з дня звернення
за пенсією, крім таких випадків, коли
пенсія призначається з більш раннього
строку. Документи про призначення
(перерахунок) пенсії розглядає
територіальний орган Пенсійного фонду
та не пізніше 10 днів з дня їх
надходження приймає рішення про
призначення (перерахунок) або про
відмову в призначенні (перерахунку)
пенсії.

Порядок подання та оформлення
документів для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачений у постанові
Пенсійного фонду України від 25.11.2005
року №22-1.

Статтею 29 цього Порядку передбачено, що
за документ, який засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування. Іноземні громадяни та
особи без громадянства подають також
копію посвідки на постійне проживання
(реєстрації).

Згідно п. 17 Положення про Пенсійний
фонд України, останній здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач звертався до Правління ПФ
України з заявою про призначення та
виплату йому пенсії за віком на
підставі Рішення. Відповідач-1 надав
роз'яснення Позивачу про причини
неможливості проведення таких виплат,
які полягають у відсутності
відповідної процедури. Правління ПФ
України не уповноважене безпосередньо
призначати та виплачувати пенсію так,
як необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду. Отже, заяви Позивача, які
направлялися на адресу Відповідача-1
повинні розглядатися Відповідачем-2.

Разом з тим, відповідно до вимог статті
99 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача в частині призначення
та виплати пенсії, відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення» є
обґрунтованими та відповідно такими,
що підлягають задоволенню з
урахуванням шестимісячного строку
звернення до суду з позовом за захистом
прав, свобод та інтересів, тобто,
починаючи з 27.07.2013 року.

Разом з тим, до компетенції Пенсійного
фонду України не належить прийняття
рішення про поновлення пенсії чи про
відмову в її поновленні, адже
відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» призначення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян» якщо питання,
порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Таким чином, Правління Пенсійного
фонду України, отримавши заяву
позивача про призначення та виплату
пенсії, зобов'язано було направити її
за належністю до Управління Пенсійного
фонду України у Центральному районі м.
Сімферополя.

Оскільки Пенсійним фондом України такі
дії не були вчинені, суд вважає
необхідним визнати протиправною його
бездіяльності щодо призначення та
виплати позивачу пенсії за віком за
межі України.

Відповідно до п. 3 Порядку поновлення
виплати пенсії дійсно здійснюється за
заявою пенсіонера.

Як раніше зазначалося, позивач 10.01.2010
року подав заяву про призначення та
виплату пенсії, а, отже, створив залежні
від нього передумови для призначення
та виплату пенсії. Зазначену заяву не
було надіслано до Управління
Пенсійного фонду України у
Центральному районі м. Сімферополя не з
вини позивача, а внаслідок
протиправної бездіяльності Правління
Пенсійного фонду України.

За таких обставин суддя вважає, що
позивачу не може бути відмовлено в
захисті права на поновлення виплати
пенсії з посиланням на відсутність
відповідної заяви.

За таких підстав, суд дійшов висновку
про задоволення позову: визнання
бездіяльності Управління Пенсійного
фонду України у Центральному районі м.
Сімферополя у призначенні та виплаті
пенсії позивачу, а також зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України у
Центральному районі м. Сімферополя
призначити та виплачувати позивачу
пенсію з 27 липня 2013 року та визнання
протиправною бездіяльність Правління
Пенсійного фонду України щодо
призначення та виплати позивачу пенсії
за віком, який постійно проживає за
межами України - в Державі Ізраїль.

Оскільки суд дійшов до висновку про
задоволення позову, то відповідно до
ст. 94 КАС України, судовий збір,
сплачений позивачем підлягає
стягненню з Державного бюджету України
на його користь у розмірі 73 грн. 08 коп.

На підставі викладеного та керуючись
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Постановою Правління
Пенсійного фонду України № 22-1 від
25.11.2005 року «Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ст. 2, 9,69-71, 89, 94, 97, ст.
183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Правління Пенсійного
фонду України, Управління Пенсійного
фонду України у Центральному районі м.
Сімферополя про визнання
бездіяльності актом порушення
людських прав та зобов'язання вчинити
дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
Правління Пенсійного фонду України
щодо відновлення та виплати пенсії за
віком ОСОБА_1, який постійно проживає за
межами України - в Державі Ізраїль.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Центральному районі м.
Сімферополя з 27.07.2013 року призначити та
виплачувати пенсію ОСОБА_1, який
постійно проживає за межами України - в
Державі Ізраїль.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 73 грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня отримання її копії до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Печерський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня її проголошення до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Печерський районний суд м. Києва.
У разі прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя:
Т.Г. Ільєва