Справа № 2а-9116/11/2070
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/22434/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Лосєва А.М., Бившевої
Л.І., Пилипчук Н.Г.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби

на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
22.11.2011

та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06.03.2012

у справі № 2а-9116/11/2070

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маркон»

до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова

про скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 22.11.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2012,
задоволено позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маркон»
(надалі - позивач, ТОВ «Маркон») до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова (надалі -
відповідач, ДПІ у Московському районі
м. Харкова) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.07.2011 №
.

Задовольняючи позов, суди дійшли
висновку про те, що датою імпорту є не
дата оформлення вантажної митної
декларації (надалі - ВМД), а дата
фактичного перетину митного кордону
України товаром та розміщення його у
певному митному режимі. Відтак,
відповідачем безпідставно нараховано
ТОВ «Маркон» пеню за прострочення
встановленого 180-денного строку
отримання товару по імпортній
операції.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.11.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2012 і
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких наводить
доводи законності та обґрунтованості
спірних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Московському
районі м. Харкова було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Маркон» з питань
дотримання вимог валютного
законодавства по контракту від 20.05.2010 №
2 за період з 01.10.2010 по 21.06.2011, за
результатами якої складено акт від
05.07.2011 № 2050/22-014/21269522.

В ході проведенням перевірки
встановлено, що згідно контракту від
20.05.2010 № 2 та додаткової угоди від 01.06.2010
ТОВ «Маркон» придбало у Hangzhou Xiaoshan Qiaonan
Weaving Co.,Ltd тканини з покриттям згідно
специфікацій на умовах поставки CIF м.
Одеса/м. Іллічівськ.

На дату початку перевірки у позивача
обліковувалась дебіторська
заборгованість у сумі 4 736,03 дол. США (37
453,47 грн.), граничний термін завершення
імпортної операції резидента (дата
завершення оформлення ВМД типу ІМ-40) -
07.03.2011.

У перевірений період ТОВ «Маркон»
здійснило оплату з валютного рахунку
на користь нерезидента на суму 46 535,73
дол. США (368 092,97 грн.) платіжним
дорученням від 13.10.2010 № 15. Граничний
термін завершення імпортної операції
резидента (дата завершення оформлення
ВМД типу ІМ-40) - 11.04.2011.

В акті перевірки від 05.07.2011 №
2050/22-014/21269522 відображено, що позивачем
порушено ст. 2 Закону України від 23.09.1994
№ 185/94-ВР «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
(надалі - Закон України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті») внаслідок недодержання
встановлених термінів розрахунків та
оформлення вантажно-митних декларацій,
як належних документів, що засвідчують
юридичний факт поставки товару за
імпортною операцією, поза
встановленими строками.

На підставі акта перевірки ДПІ у
Московському районі м. Харкова було
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.07.2011 №
про нарахування пені за порушення
термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності в
розмірі 0,3 % у сумі 95 790,00 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Згідно ст.2 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» в редакції, чинній на момент
укладення та виконання вказаного
контракту, імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, в разі, коли
таке відстрочення перевищує 180
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу або виставлення
векселя на користь постачальника
продукції (робіт, послуг), що
імпортується, потребують висновку
центрального органу виконавчої влади з
питань економічної політики.

Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону
порушення резидентами строків,
передбачених статтями 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка від суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару).

У статті 1 Закону України від 16.04.1991 №
959-XII «Про зовнішньоекономічну
діяльність» момент здійснення
експорту (імпорту) визначено як момент
перетину товаром митного кордону
України або переходу права власності
на зазначений товар, що експортується
чи імпортується, від продавця до
покупця.

Пунктом 23 ст. 1 Митного кодексу України
від 11.07.2002, що був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин
(надалі - Митний кодекс України),
«переміщення товарів через митний
кордон України» визначається як
ввезення товарів на митну територію
України, вивезення товарів за межі
митної території України або
переміщення їх митною територією
України транзитом.

Відповідно до ст. 43 Митного кодексу
України товари перебувають під митним
контролем з моменту його початку і до
закінчення згідно із заявленим митним
режимом.

У разі ввезення на митну територію
України товарів митний контроль
розпочинається з моменту перетинання
ними митного кордону України і
закінчується після здійснення у
повному обсязі митного оформлення
товарів, що переміщуються через митний
кордон України.

Момент перетину товаром митного
кордону України також конкретизує
поняття «пропуск товарів через митний
кордон України», що означає дозвіл
митного органу на переміщення товарів
через митний кордон України з
урахуванням заявленої мети такого
переміщення після проведення митних
процедур (п. 35 ст. 1 Митного кодексу
України).

Статтею 70 Митного кодексу України
встановлено, що метою митного
оформлення є засвідчення відомостей,
одержаних підчас митного контролю
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, та оформлення
результатів такого контролю, а також
статистичного обліку ввезення на
митну територію України, вивезення за
її межі та транзиту через її територію
товарів.

Відповідно до п. 2 Положення про
вантажну митну декларацію,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 09.06.1997 № 547, що
була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин, вантажна митна
декларація є заявою, що містить
відомості про товари та мету їх
переміщення через митний кордон
України або зміну митного режиму щодо
цих товарів.

Ретельний правовий аналіз зазначених
норм законодавства дає підстави
вважати, що оформлена вантажна
митна декларація не є єдиним
документом, виключно яким
засвідчується факт та дата фактичного
переміщення товару через митний кордон
України, а є документом (заявою), що
містить відомості про товар та
засвідчує право суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності на
розміщення товару у визначений митний
режим і підтверджує права та обов'язки
зазначених у ВМД осіб щодо здійснення
ними відповідних правових, фінансових,
господарських операцій.

Перебування під митним контролем
товарів неможливе без їх фактичного
ввезення в Україну. При цьому,
первинним є фактичне переміщення
товарів через кордон України,
підставою для якого в режимі імпорту є
наявність на вантаж
товаросупровідного документа,
проставлення на якому відтиску штампа
«Під митним контролем» (імпорт) з
відповідною датою засвідчує факт і
дату перетину митного кордону України.

Враховуючи, що визначальним є
початковий момент перебування товару
під митним контролем, датою імпорту є
не дата оформлення ВМД, а дата
фактичного перетину митного кордону
України товаром.

Згідно платіжних доручень та виписок
банку ТОВ «Маркон» було сплачено
авансові платежі за контрактом № 2 від
20.05.2010 у вересні-жовтні 2010 року.

Штампи Київської регіональної митниці
на міжнародних товарно-транспортних
накладних (CMR) № 283, № 293, ВМД типу ІМ-40 №
100000026/2010/837091, № 100000026/2010/837092, №
100000026/2010/837073 свідчать, що товари за
контрактом перетнули митний кордон
України в жовтні-грудні 2010 року.

З урахуванням наведеного, зважаючи на
те, що факт поставки товару відбувся в
межах граничного 180-денного строку з
дати здійснення позивачем авансових
платежів, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про відсутність підстав для
нарахування ТОВ «Маркон» пені в сумі 95
790,00 грн., що підтверджує правильність
та обґрунтованість рішень судів першої
та апеляційної інстанцій про
задоволення позову та скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.07.2011 № .

Відтак доводи касаційної скарги не
дають підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень судами першої та
апеляційної інстанцій було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 22.11.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2012 у
справі № 2а-9116/11/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Н.Г.
Пилипчук