Справа № 2а-13114/11/2670
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/30501/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Черпіцької Л.Т.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ТОВ "АДМ" до Київської
регіональної митниці , Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві, третя особа -
Державна казначейська служба України
про визнання дій протиправними за
касаційною скаргою Київської
регіональної митниці на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 02 грудня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до Київської
регіональної митниці , Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві, третя особа -
Державна казначейська служба України
про визнання дій протиправними.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02 грудня 2011 року позо задоволено
частково. Визнано протиправною
бездіяльність Київської регіональної
митниці щодо ненадання Головному
управлінню Державного казначейства у
м. Києві висновку про повернення
Товариству з обмеженою
відповідальністю «АДМ» помилково
сплачених до бюджету митних та інших
платежів у розмірі 144 621 гривні 29
копійок; стягнуто з Державного бюджету
України через Головне управління
Держаного казначейства України у м.
Києві на рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю «АДМ»,
помилково сплачені до бюджету митні та
інші платежі у розмірі 144 621 гривні 29
копійок , в задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року апеляційну скаргу відповідача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухваливши нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АДМ» було укладено з
компанією «ІМП Технолоджиз Лімітед»,
яка є юридичною особою відповідно до
законодавства Об'єднаного королівства
Великої Британії та Північної
Ірландії, договір № 1 на постачання
обладнання для використання у
господарській діяльності ТОВ «АДМ».
Відповідно до умов вказаного Договору
компанія «ІМП Технолоджиз Лімітед»
прийняла на себе зобов'язання
спроектувати, виготовити та поставити
позивачу обладнання, перераховане у
додатку А до вказаного Договору, а
також виконати роботи з монтажу
поставленого обладнання, виконати
пусконалагоджувальні роботи та
провести навчання персоналу позивача
правилам роботи з поставленим
обладнанням.

Згідно п. 5.2 Договору компанія «ІМП
Технолоджиз Лімітед» виконує роботи з
монтажу обладнання на території
позивача з використанням власного
обладнання і матеріалів, які
підлягають тимчасовому ввезенню на
митну територію України на строк
монтажу з обов'язковим вивезенням
після його закінчення, і можуть
використовуватися виключно для цілей
монтажу поставленого обладнання.
Перелік такого обладнання та
матеріалів, які підлягали тимчасовому
ввезенню на митну територію України,
передбачений додатком Е до Договору.

Судом також встановлено, що умови
Договору були виконані сторонами, а
саме: компанія «ІМП Технолоджиз
Лімітед» поставила обладнання
позивачу, провела роботи з його монтажу
та пусконалагоджувальні роботи. З цією
метою у повній відповідності з умовами
Договору компанією «ІМП Технолоджиз
Лімітед» було поставлено на умовах
тимчасового ввезення обладнання та
матеріали, необхідні для виконання
робіт за Договором і перелічені у
додатку Е до Договору. Відповідно до
умов Договору, митне оформлення
поставленого обладнання і матеріалів
здійснював позивач.

Обладнання та матеріали, необхідні для
виконання робіт за Договором і
перелічені у додатку Е до Договору,
було ввезено на митну територію
України в режимі тимчасового ввезення,
що підтверджується вантажною митною
декларацією від 11.08.2008 р. № 100000007/8/350753.

ТОВ «АДМ», при ввезенні товарів у
режимі тимчасового ввезення
відповідно до ВМД від 11.08.2008 р. №
100000007/8/350753 з метою забезпечення
виконання зобов'язання про їх зворотне
вивезення сплатило грошову заставу у
розмірі ввізного мита та податку на
додану вартість, які підлягали б сплаті
у разі ввезення цих товарів у митному
режимі імпорту. Загальна сума грошової
застави, сплаченої ТОВ «АДМ», складає 144
621,29 гривень, з яких 22 821,29 гривень -
ввізного мита, 121 800,00 гривень - податку
на додану вартість. Вказані товари було
вивезено з митної території України у
встановлені законом строки, що зокрема
підтверджується вивізною ВМД №
100000007/8/128667 від 08.10.2008 року.

Згідно п. 4.4 Порядку застосування
митного режиму тимчасового ввезення
(вивезення), затвердженого наказом
Державної митної служби України № 173
від 28.03.2000 року, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 27 квітня
2000 р. за № 250/4471, при виконанні
зобов'язання про зворотне вивезення
(увезення) грошова застава
повертається за заявою особи, яка її
внесла.

На підставі вказаної норми чинного
законодавства України, позивач
звернувся до Київської регіональної
митниці із заявою № 051108/К-01 від 05.11.2008
року, у якій просив надати роз'яснення
щодо повернення сплачених у якості
грошової застави коштів у загальній
сумі 144 621,29 гривень.

Київська регіональна митниця своїм
листом № 35/12-15/11502 від 14.11.2008 року
повідомила позивача про те, що сплачені
при митному оформленні товару за ВМД
від 11.08.2008 р. № 100000007/8/350753 у режимі
тимчасового ввезення суми ввізного
мита та податку на додану вартість
поверненню позивачу не підлягають у
зв'язку з тим, що ввезені товари не
відповідають вимогам ст. 206 Митного
кодексу України та Конвенції про
тимчасове ввезення.

Суд, у своєму рішенні вірно вказав на
те, що вказаний спір виник у зв'язку з
тим, що при ввезенні товарів в режимі
тимчасового ввезення відповідно до ВМД
від 11.08.2008 р. № 100000007/8/350753 позивач
помилково сплатив до державного
бюджету 144 621,29 гривень, з яких 22 821,29
гривень ввізного мита, 121 800,00 гривень -
податку на додану вартість.

Зазначений факт помилкової сплати
митних платежів до державного бюджету
України встановлений постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 21 червня 2010
року у справі № 2-а-808/09/2670 за позовом ТОВ
«АДМ»до Київської регіональної
митниці про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії. Вказана постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
залишена без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 27
січня 2011 року.

У зв'язку з набранням рішенням суду у
справі № 2-а-808/09/2670 законної сили,
позивач 02 березня 2011 року звернувся до
Київської регіональної митниці із
заявою про повернення митних платежів,
у якій просив повернути помилково
сплачені до державного бюджету митні
платежі у сумі 144 621,29 гривень на
поточний рахунок позивача в установі
банку.

Київська регіональна митниця 28 березня
2011 року надала позивачу відмову у
поверненні митних платежів, помилково
сплачених до бюджету.

Дії щодо відмови позивачу у поверненні
митних платежів, помилково сплачених
до бюджету, Київська регіональна
митниця обґрунтовує тим, що позивач,
звертаючись до відповідача 1 із заявою
про повернення митних платежів,
помилково сплачених до бюджету,
неправомірно керувався Порядком
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженим наказом
Державної митної служби України від 20
липня 2007 р. № 618, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 р. за № 1097/14364. А тому позивач, на
думку відповідача 1, в даному випадку
повинен був звертатися із заявою до
органу Державної казначейської служби,
оскільки саме цей орган має
повноваження повернути кошти Позивачу.

Відповідно до п. 2 Порядку повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, затвердженим Наказом
Державного казначейства України від 10
грудня 2002 року № 226, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 грудня
2002 р. за № 1000/7288 (із змінами і
доповненнями, внесеними наказами
Державного казначейства України від 29
травня 2008 року № 181, від 9 січня 2009 року
№ 3, від 14 грудня 2010 року № 480), цей
Порядок визначає процедури повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, а саме: податків, зборів
(обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету, коштів від повернення
до бюджетів бюджетних позичок,
фінансової допомоги, наданої на
поворотній основі, та кредитів, у тому
числі залучених державою або під
державні гарантії.

Згідно п. 3 Порядку № 226, повернення
помилково або надміру зарахованих до
бюджету платежів у національній валюті
здійснюється органами Державного
казначейства України з відповідних
рахунків, відкритих в органах
Державного казначейства України
згідно з Планом рахунків
бухгалтерського обліку виконання
державного та місцевих бюджетів,
затвердженим наказом Державного
казначейства України від 28.11.2000 р. № 119,
зі змінами, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Повернення платежів здійснюється на
рахунки одержувачів коштів, відкриті в
банках або органах Державного
казначейства України, вказані у
поданні або заяві платника.

Згідно п. 5 Порядку № 226, повернення
помилково або надміру зарахованих до
бюджету податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів
здійснюється за поданням органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету. Подання надається до органу
Державного казначейства України за
формою, передбаченою відповідними
спільними нормативно-правовими актами
Державного казначейства України та
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи, за підписом керівника
установи або його заступників
відповідно до їх компетенції з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування (П.І.Б.) платника,
ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або
реєстраційного номера облікової
картки платника податків з ДРФО, або
серії та номера паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
офіційно повідомили про це відповідний
орган державної податкової служби і
мають відмітку у паспорті), суми
платежу, що підлягає поверненню, дати
та номера розрахункового документа,
який підтверджує перерахування коштів
до відповідного бюджету.

Порядок № 226 є загальним
нормативно-правовим актом, яким
врегульовані загальні питання
повернення з бюджету коштів.

Вказаний Порядок № 226 розповсюджується
як на повернення помилково сплачених
податків, зборів, обов'язкових
платежів, так і на повернення інших
доходів бюджету, до яких відносяться і
митні платежі. Порядок № 226 чітко
встановлює, що повернення таких коштів
здійснюється органами Державного
казначейства на підставі надання
висновку відповідного органу, який
контролює справляння таких платежів до
бюджету.

Порядок складання такого подання
встановлюється спеціальним
нормативним актом, який приймається
спільно Державним казначейством та
органами, які контролюють справляння
надходжень бюджету. У даному випадку
таким органом є Державна митна служба.

Оскільки Порядок № 226 встановлює
загальні засади повернення коштів з
бюджету, а спеціальний порядок
звернень, складання подання та ін.
встановлюється у кожному конкретному
випадку в залежності від виду платежу,
який підлягає поверненню, спеціальним
нормативно-правом актом, а отже, лише у
випадку, якщо такий акт не прийнятий,
підлягають застосуванню загальні
положення Порядку № 226.

Так, Державною митною службою спільно з
Державним казначейством України
затверджений спеціальний
нормативно-правовий акт, який
встановлює спеціальний порядок
повернення з бюджету помилково
сплачених митних платежів, встановлює
форму подання органу митної служби, яке
подається до Державного казначейства,
порядок звернення платників тощо.

Таким спеціальним нормативно-правовим
актом є Порядок взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи,
затверджений Наказом Державної митної
служби України, Державного
казначейства України від 20 липня 2007
року № 611/147, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 р. за № 1095/14362 (із змінами і
доповненнями, внесеними наказом
Державної митної служби України,
Державного казначейства України від 1
жовтня 2008 року № 1083/405)

Наказом № 611/147 встановлено, що
повернення помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів здійснюється на підставі
висновку митного органу, що здійснював
оформлення митної декларації.
Зазначений висновок оформлюється
відповідно до заяви платника, яка
подається до митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації (далі - митний орган).
Платник подає заяву про повернення
помилково та/або надмірно зарахованих
до бюджету митних та інших платежів
відповідно до пункту 1 розділу III
Порядку повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 № 618, в якій зазначаються напрями
зарахування коштів, які повертаються.
Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Згідно п. 7 Наказу № 611/147, на підставі
отриманого Висновку про повернення
відповідний орган Державного
казначейства України готує платіжні
документи на перерахування коштів з
рахунку з обліку доходів державного
бюджету на рахунок, зазначений у
Висновку про повернення, та протягом
п'яти робочих днів від дати отримання
Висновку про повернення здійснює
повернення коштів з бюджету.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку,
що саме спільний порядок, затверджений
Державним казначейством України та
Державною митною службою України, у
питанні щодо порядку подання зави про
повернення помилково сплачених до
бюджету митних платежів, містить
відсилочну норму до розділу III Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 № 618.

Таким чином, законодавцем було
розроблено Порядок повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами
(затверджений Наказом Державної митної
служби України від 20 липня 2007 року № 618,
що зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 25 вересня 2007 р. за №
1097/14364, та до якого були внесені зміни і
доповнення наказами Державної митної
служби України від 28 жовтня 2008 року №
1200, від 24 грудня 2010 року № 1536) (тут і
надалі - Порядок 618).

Пункт 2 Порядку № 618 визначає процедуру
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, у тому числі у випадках,
зазначених у статті 264, частині
четвертій статті 284 Митного кодексу
України та в міжнародних договорах
України. Крім того в Порядку № 618
міститься розділ III, який регулює
порядок повернення платникам податків
митних та інших платежів, помилково
та/або надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами.

Таким чином, норми Порядку № 226 (що
затверджений Державною казначейською
службою) та норми Наказу № 611/147 (що
затверджений спільно Державною
казначейською службою та Державною
митною службою) разом нормами Порядку
№ 618 (що затверджений Державною митною
службою) не суперечать один одному, а
співвідносяться як загальні та
спеціальні норми врегулювання
відповідних правовідносин.

Порядок № 226 встановлює загальні
правила та відсилає до спеціального
порядку, розробленого спільно
Державним казначейством та Державною
митною службою і затвердженого Наказом
№ 611/147, який, в свою чергу, відсилає ще
до більш спеціального порядку, який вже
врегульовує взаємовідносини платника
і митної служби і викладений у Порядку
№ 618.

У відповідності до Порядку № 618,
позивачем була подана до Київської
регіональної митниці заява про
повернення помилково сплачених до
бюджету митних платежів. При цьому,
зазначена заява не передбачала вимоги
до Київської регіональної митниці щодо
повернення таких помилково сплачених
платежів саме митним органом, оскільки
зазначені кошти акумулюються на
рахунках відповідного органу
Державного казначейства, а відповідно
можуть бути повернені через такий
орган Державного казначейства за
висновком митного органу про таке
повернення, згідно вимог чинного
законодавства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позивач не може звернутися
із даною заявою про повернення
помилково сплачених коштів
безпосередньо до органу Державного
казначейства, оскільки як зазначено
судом вище, таке повернення
здійснюється органом Державного
казначейства за висновком митного
органу. Тому саме Київська регіональна
митниця за заявою позивача зобов'язана
підготувати висновок про повернення з
Державного бюджету України через
Головне управління Держаного
казначейства України у м. Києві
помилково сплачених коштів, за формою,
яка наведена в додатку 1 до Порядку
взаємодії митних органів з органами
Державного казначейства України в
процесі повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затвердженого наказом
Державної митної служби України та
Державного казначейства України від
20.07.2007 р. № 611/147 (пункт 4 розділу III
Порядку № 618).

Висновок про повернення повинен бути
прийнятий митним органом не пізніше
ніж за п'ять робочих днів до закінчення
20-денного строку з дня подання
платниками податків заяви (п. 7 розділу
III Порядку № 618).

Таким чином, тільки після надання
митним органом такого висновку про
повернення помилково сплачених коштів,
платник податків має право звертатися
до органу Державного казначейства за
безпосереднім перерахуванням
(поверненням) даних коштів.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Окрім того судом, в судовому засіданні
встановлено, що представниками
відповідачів не заперечувався факт
наявності помилкової сплати позивачем
до державного бюджету 144 621,29 гривень, з
яких 22 821,29 гривень ввізного мита, 121 800,00
гривень - податку на додану вартість за
ввезення товарів в режимі тимчасового
ввезення відповідно до ВМД від 11.08.2008 р.
№ 100000007/8/350753, що також встановлено
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21 червня 2010
року у справі № 2-а-808/09/2670 за позовом ТОВ
«АДМ»до Київської регіональної
митниці про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії, яка залишена без змін ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 27 січня 2011 року, а відповідно
позивач має право щодо повернення
помилково сплачених коштів з
державного бюджету відповідно до вимог
чинного законодавства.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо протиправної
бездіяльності Київської регіональної
митниці, яка полягала у ненаданні
висновку Головному управлінню
Державного казначейства у м. Києві про
повернення позивачу помилково
сплачених до бюджету митних та інших
платежів у розмірі 144 621 гривні 29
копійок.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської
регіональної митниці залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02 грудня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді