Справа № 802/429/14-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 лютого 2014 р.
Справа № 802/429/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима
Петровича,

за участю секретаря судового
засідання: Побережської В.В.

представника позивача: Мартинюка Н.Р.

представника відповідача: Гуменюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Прогрес"

до: Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Вінницькій області

про: визнання протиправним та
скасування податкового-повідомлення
рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Прогрес" з
адміністративним позовом до
Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Вінницької області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позов мотивований тим, що
Могилів-Подільською ОДПІ проведено
позапланову виїзну перевірку СТОВ
"Прогрес" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2010 року по 30.09.2013 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2010
року по 30.09.2013 року. За результатами
проведеної перевірки податковим
органом було прийнято податкове
повідомлення-рішення, яким позивачу
збільшено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість та
нараховано штрафні санкції. Позивач
вважає, що податкове
повідомлення-рішення № від 03.12.2013
року є незаконним та неправомірним з
підстав невідповідності чинному
законодавству України, у зв'язку з чим
має бути визнане протиправним та
скасоване.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити. Окремо зазначив, що
дефекти оформлення договору оренди
землі не можуть впливати на
правильність врахування доходів
отриманих від реалізації продукції
вирощеній на цій землі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
просили суд у їх задоволенні відмовити,
посилаючись на обставини, викладені у
поданих запереченнях (а.с. 89-92). Окремо
зазначив, що позивач не є правомірним
землекористувачем, а тому позбавлений
права на податкову пільгу у вигляді
несплати до бюджету сум податку на
додану вартість з поставлених товарів,
оскільки таке право виникає лише за
умови реалізації
сільськогосподарської продукції,
належної такому платникові, за умови її
виготовлення на власних або
орендованих потужностях.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку про задоволення
позову, в зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що на підставі
направлень Могилів-Подільської ОДПІ №
277 від 13.11.2013 року, № 275 від 13.11.2013 року, №
276 від 13.11.2013 року та наказу № 391 від
12.11.2013 року працівниками податкової
інспекції проведено позапланову
виїзну документальну перевірку СТОВ
"Прогрес" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2010 року по 30.09.2013 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2010
року по 30.09.2013 року.

Результати перевірки оформлено актом
№ 439/2201/03731721 від 20.11.2013 року (а.с. 10-52),
згідно якого встановлено порушення
вимог:

- пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1, п. 4.2 ст. 4, пп. 6.1.1 п.
6.1 ст. 6 Закону України "Про податок на
додану вартість", п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст.
188, абз. "а" п. 193.1 ст. 193, п. 209.2, п. 209.6 ст. 209
Податкового Кодексу України внаслідок
чого занижено податок на додану
вартість по декларації за період з
01.10.2010 року по 30.09.2013 року на суму 119887
грн., в тому числі за листопад 2010 року в
сумі 6388 грн., за січень 2011 року в сумі 11032
грн., за лютий 2011 року в сумі 26204 грн., за
березень 2011 року в сумі 2127 грн., за
квітень 2011 року в сумі 74136 грн., завищено
податок на додану вартість по
декларації за період з 01.10.2010 року по
30.09.2013 року на суму 33424 грн., в тому числі
за грудень 2010 року в сумі 7254 грн., за
липень 2011 року в сумі 19467 грн., за
вересень 2011 року в сумі 6443 грн., за
травень 2013 року в сумі 260 грн. та
занижено залишок суми від'ємного
значення попередніх податкових
періодів, що залишається непогашеним
після бюджетного відшкодування,
отриманого у звітному періоді та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду в сумі 32274 грн.;

- п. 8-1.2 ст. 8-1, п. 8-1.6 ст. 8 Закону України
"Про податок на додану вартість", п. 209.2,
209.6 ст. 209 Податкового Кодексу України
внаслідок чого завищено податок на
додану вартість по спецдекларації за
період з 01.10.2010 року по 30.09.2013 року на
суму 171289 грн., в тому числі: за листопад
2010 року в сумі 7457 грн., за січень 2011 року
на суму 46653 грн., за лютий 2011 року на суму
26204 грн., за березень 2011 року на суму 2127
грн., за квітень 2011 року на суму 74136 грн.,
за вересень 2011 року на суму 14712 грн.,
завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкових зобов'язань та сумою
податкового кредиту по спецдекларації
за період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року
всього на суму 117110 грн., в тому числі: за
жовтень 2010 року на суму 1069 грн., за
грудень 2010 року на суму 42875 грн., за
травень 2011 року на суму 24591 грн., за
червень 2011 року на суму 5997 грн., за
липень 2011 року на суму 5466 грн., за
серпень 2011 року на суму 6994 грн., за
жовтень 2011 року на суму 30108 грн.;

- п. 8-1.2, 8-1.6 ст. 8-1 Закону України "Про
податок на додану вартість", п. 209.2 ст. 209
Податкового Кодексу України, а саме
товариство неправомірно використало
податкову пільгу по податку на додану
вартість на загальну суму 6388 грн., в
тому числі за листопад 2010 року на суму
6388 грн.

Враховуючи виявлені порушення,
Могилів-Подільською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 03.12.2013 року, яким позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на загальну суму 94456
грн. (а.с. 9).

Суть виявлених порушень полягає у тому,
що на думку податкового органу СТОВ
"Прогрес" не включило до складу
податкових зобов'язань по загальним
деклараціях податкові зобов'язання по
податку на додану вартість від
проведеної реалізації
сільськогосподарської продукції
вирощеної на орендованих землях, що не
пройшли державну реєстрацію в органах
ДЗК та на земельних ділянках, щодо яких
договори оренди не укладені та які
неправомірно знайшли своє
відображення у скороченій податковій
декларації з податку на додану
вартість. Таким чином, продукція, що
була вирощена на земельних ділянках,
договори за якими не пройшли державну
реєстрацію, тобто продукція не була
власного виробництва, на СТОВ "Прогрес"
не поширюється спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість, а задекларована сума
зобов'язань підлягає відображенню у
загальній декларації.

Не погодившись із такими висновками,
позивач подав 19.12.2013 року до
податкового органу скаргу на акт.

За результатами розгляду скарги
Головне управління Міндоходів у
Вінницькій області на адресу
підприємства надіслано рішення про
результати розгляду первинної скарги
вих. № 856/10/10-02-11 від 20.01.2014 року (а.с. 72-78),
в якому зазначено, що скаргу позивача
задоволено частково, податкове
повідомлення-рішення
Могилів-Подільської ОДПІ від 03.12.2013
року № про збільшення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 94456
грн. в частині визначення штрафної
санкції з податку на додану вартість в
сумі 7 грн. скасовано, в іншій частині
зазначене податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін. Також за результатами розгляду
зазначеної скарги Головним
управлінням Міндоходів у Вінницькій
області відповідно до вимог Порядку
направлення органами ДПС податкових
повідомлень-рішень платникам податків
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010 року № 985 прийнято та направлено
СТОВ "Прогрес"
податкове-повідомлення-рішення №
від 23.01.2014 року про збільшення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 94449
грн. Дане податкове
повідомлення-рішення податкового
органу одночасно є предметом
оскарження у даній справі.

Визначаючись стосовно позовних вимог,
суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 8-1.1. ст. 8-1 Закону
України "Про податок на додану
вартість", чинного на момент виникнення
спірних правовідносин, резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського господарства
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 8-1.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

Пунктом 8-1.6. ст. 8-1 Закону України "Про
податок на додану вартість"
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є поставка вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
виробничих потужностях, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів (послуг) становить не менше 75
відсотків вартості всіх товарів
(послуг), поставлених протягом
попередніх дванадцяти послідовних
звітних податкових періодів сукупно.

За приписами п. 8-1.2. ст. 8-1 Закону України
"Про податок на додану вартість" згідно
із спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських товарів
(послуг), не підлягає сплаті до бюджету
та повністю залишається у
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, а за
наявності залишку такої суми податку -
для інших виробничих цілей.

Аналогічні норми містить ст. 209
Податкового Кодексу України (далі - ПК
України), зокрема п. 209.1 визначено, що
резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно (п. 209.6 ст.
209 ПК України).

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей (п. 209.2 ст. 209 ПК
України).

В ході перевірки податковим органом
встановлено, що для здійснення
господарської діяльності, зокрема для
виготовлення власної
сільськогосподарської продукції та її
подальшої реалізації СТОВ "Прогрес"
використовувало земельні ділянки, які
орендувало у фізичних осіб (пайовиків)
на території Могилів-Подільського
району, а також згідно укладених
договорів оренди земельних ділянок з
Могилів-Подільською РДА землі
сільськогосподарського призначення (
не витребувані, не переоформлені (паї)).

Протягом перевіреного періоду
підприємство подавало до
Могилів-Подільської ОДПІ дві податкові
декларації з податку на додану
вартість: скорочену декларацію щодо
операцій з реалізації та придбання
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та загальну
декларацію щодо операцій з іншої
реалізації та придбання
товарно-матеріальних цінностей (крім
продукції сільського господарства та
її переробки).

Таким чином, позиція податкового
органу полягає в тому, що при
використанні у господарській
діяльності земельних ділянок, за
договорами, які не пройшли державної
реєстрації, позивач втрачає право на
застосування спеціального режиму
оподаткування з податку на додану
вартість в частині таких не
зареєстрованих договорів. Тобто, при
визначенні суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість по скороченій декларації
позивач до складу такого зобов'язання
має відносити лише реалізацію
продукції, вирощеної на належним чином
оформлених та зареєстрованих
земельних ділянках. Реалізація
продукції, вирощеної підприємством на
земельних ділянках, що орендуються на
підставі договорів оренди, що не
пройшли державної реєстрації, повинна
відноситись позивачем до складу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній декларації
по якій відбуваються розрахунки до
бюджету.

Дослідивши матеріали справи, суд
критично оцінює вказане твердження
Могилів-Подільської ОДПІ, з огляду на
наступне.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про фіксований
сільськогосподарський податок",
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин, особи можуть бути
зареєстровані як платники ФСП, якщо
такі особи є сільськогосподарськими
підприємствами різних
організаційно-правових форм,
передбачених законами України,
селянські та інші господарства, які
займаються виробництвом
(вирощуванням), переробкою та збутом
сільськогосподарської продукції, у
яких сума, одержана від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та продуктів її
переробки за попередній звітний
(податковий) рік, перевищує 75 відсотків
загальної суми валового доходу.

Згідно ч. 1 ст. 3 вказаного Закону
об'єктом оподаткування для платників
фіксованого сільськогосподарського
податку (далі - платники податку) є
площа сільськогосподарських угідь,
переданих сільськогосподарському
товаровиробнику у власність або
наданих йому у користування, в тому
числі на умовах оренди.

Аналогічні норми також містить
Податковий Кодекс України, зокрема
відповідно до п. 301.1 ст. 301 ПК України
платниками податку з урахуванням
обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї
статті, можуть бути
сільськогосподарські товаровиробники,
у яких частка сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків.

Об'єктом оподаткування податком для
сільськогосподарських
товаровиробників є площа
сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ і багаторічних
насаджень) та/або земель водного фонду
(внутрішніх водойм, озер, ставків,
водосховищ), що перебуває у власності
сільськогосподарського
товаровиробника або надана йому у
користування, у тому числі на умовах
оренди (ст. 302 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, СТОВ
"Прогрес" зареєстроване як суб'єкт
спеціального режиму оподаткування на
додану вартість, згідно свідоцтва №
100191016 від 01.01.2009 року та № 200080710 від
09.11.2012 року та довідки про набуття
(підтвердження) статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку (а.с. 79-80).

Також, в акті перевірки зазначено, що
позивач для ведення господарської
діяльності використовував на
території Суботівської сільської ради
земельні ділянки: у 2010 році загальною
площею 873,6221 га, з яких на 95,27 га відсутні
договори оренди землі та орендовані
землі площею 662,84 га не пройшли державну
реєстрацію в органах ДЗК, у 2011 році
загальною площею 843,8136 га, з яких на 77,61
га відсутні договори оренди землі та
орендовані землі площею 16,64 га не
пройшли державну реєстрацію в органах
ДЗК, у 2012 році загальною площею 777,2761 га,
з яких на 67,5080 га відсутні договори
оренди землі та орендовані землі
площею 17,0331 га не пройшли державну
реєстрацію в органах ДЗК, у 2013 році
загальною площею 768,4631 га, з яких
орендовані землі площею 111,229 га не
пройшли державну реєстрацію в органах
ДЗК.

Згідно п. 308.4 ст. 308 ПК України дохід
сільськогосподарського
товаровиробника, отриманий від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки включає доходи,
зокрема отримані від:

- реалізації продукції рослинництва, що
вироблена (вирощена) на угіддях, які
належать сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування, а також
продукції рибництва, виловленої
(зібраної), розведеної, вирощеної у
внутрішніх водоймах (озерах, ставках і
водосховищах), та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;

- реалізації продукції рослинництва на
закритому ґрунті та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях.

Зокрема, продукція рослинництва може
бути вироблена (вирощена) на
сільськогосподарських угіддях. При
цьому передбачається, що відповідні
угіддя знаходяться у власності чи
користуванні особи.

Підпунктом 14.1.233. п. 14.1 ст. 14 ПК України
дано визначення поняття
сільськогосподарські угіддя - рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги.

Тобто, для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку землі, що використовується
сільськогосподарським
товаровиробником для виробництва
продукції рослинництва, повинні
знаходитися у власності чи
користуванні такого виробника.

Водночас Податковий Кодекс України не
деталізує вимог до правового титулу,
відповідно до якого в особи виникає
право користування земельною ділянкою
на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя, а також
до правовстановлюючих документів,
якими підтверджуються відповідні
права на земельні ділянки.

Отже, будь-яке право користування
земельною ділянкою на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя є
належним для підтвердження частки
сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

Таким чином, для розрахунку доходів від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва як
таких, що можуть враховуватися при
визначення частки
сільськогосподарського
товаровиробництва можуть включатися
доходи від продажу продукції
рослинництва вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про
оренду землі" визначено, що право
оренди земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Разом з тим, податкове законодавство не
вимагає державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки (паю) як
обов'язкової ознаки для кваліфікації
її як такої, що знаходиться у
користуванні сільськогосподарського
товаровиробника.

Недотримання норм земельного
законодавства щодо реєстрації права
оренди земельних ділянок не може бути
перешкодою для кваліфікації
сільськогосподарських угідь як таких,
що знаходяться у користуванні
товаровиробника для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку.

Відповідно, зареєстрований належним
чином договір оренди не може вважатися
єдиним обов'язковим документом, що
підтверджує перебування особи у
статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку.
Відтак, дефекти оформлення
відповідного договору не можуть
впливати на правильність врахування
доходів від реалізації продукції
рослинництва при розрахунку частки
сільськогосподарського
товаровиробника.

За таких обставин продукція вирощена
на земельній ділянці орендованій
платником фіксованого
сільськогосподарського податку в
юридичної або фізичної особи є
сільськогосподарською продукцією
незалежно від того чи належним чином
зареєстровані договори оренди такої
ділянки.

Таким чином, відсутні будь-які підстави
для розмежування
сільськогосподарської продукції на ту,
що отримана на належно оформлених
земельних ділянках, право оренди яких
зареєстровано, та на ту, що вирощена на
ділянках, право власності чи оренд яких
оформлена з недоліками.

Отже, сільськогосподарська продукція
рослинництва вирощена платником
фіксованого сільськогосподарського
податку на будь-яких використовуваних
ним земельних ділянках, у тому числі
орендованих, незалежно від стану
державної реєстрації відповідних
орендних договорів не може
оподатковуватися за іншими правилами
ніж у режимі фіксованого
сільськогосподарського податку.

Аналогічним чином відсутні підстави
для визначення особі податкових
зобов'язань із податку на додану
вартість за правилами загального
режиму в разі, якщо такою особою
дотримано питому вагу
сільськогосподарських товарів у
загальному обсязі реалізації.

З урахуванням викладеного, у
відповідача відсутні підстави для
застосування до СТОВ "Прогрес"
податкового повідомлення-рішення, як
такого, що застосовує спеціальний
режим оподаткування податком на додану
вартість сільськогосподарської
діяльності у разі недотримання
останнім норм земельного
законодавства щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок,
якщо при цьому дотримано вимоги
податкового законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, орган державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Надавши правову оцінку всім обставинам
справи, які знайшли своє підтвердження
в ході судового засідання, доводяться
як показами представників сторін, так і
матеріалами справи, суд з метою захисту
прав та інтересів позивача, вважає, що
позов слід задовольнити, шляхом
визнання протиправним та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України,суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Вінницькій області №
від 03.12.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь СТОВ "Прогрес" судовий збір у
розмірі 189 грн. шляхом їх безспірного
списання органами Державної
казначейської служби України з
рахунків Могилів-Подільської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій
області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір в сумі 1700 грн. 12 коп. шляхом
його безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Могилів-Подільської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій
області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Альчук Максим Петрович