Справа № 817/154/14
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/154/14

24 лютого 2014 року 17 год. 20 хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Щербакова В. В. за участю секретаря
судового засідання Таргоній А.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: не прибув;

відповідача: не прибув;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 до Державна
податкова інспекція у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправною та
скасування вимоги ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного Управління
Міндоходів в Рівненській області про
визнання протиправним та
скасуваннявимоги №Ф - від 13.01.2014 року
про сплату боргу (недоїмки) № 3 єдиного
внеску в розмірі 38427,99 грн., з
урахуванням заяв про зміну позовних
вимог просить визнати протиправним та
скасувати рішення № від 27.01.2014
року про застосування штрафних санкцій
в сумі 2680,98 грн. та податкове
повідомлення - рішення № від
27.01.2013 року, яким позивачу збільшено
податкові зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 10044,53
грн. та нараховані штрафні санкції в
сумі 5022,27 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

Позивач стверджує, що витрати за 2011 та
2012 рік сформовані ним у відповідності
до норм чинного податкового
законодавства. При цьому, вказує про
надання до перевірки документів, що є
підставою для формування витрат у
період, що перевірявся, а також на
відповідність наданих до перевірки
документів вимогам чинного
законодавства. Представник Позивача
позовні вимоги підтримав повністю,
просив позов задовольнити.

Відповідач подав до суду письмові
заперечення, в яких вказує на
законність та обґрунтованість
висновків акту перевірки від 13.01.2014
року, № 2/17-01/НОМЕР_3, правомірність
вимоги №Ф - від 13.01.2014 року про сплату
боргу (недоїмки) № 3 єдиного внеску в
розмірі 38427,99 грн., рішення № від
27.01.2014 року про застосування штрафних
санкцій в сумі 2680,98 грн. та податкового
повідомлення - рішення № від
27.01.2013 року. Позовні вимоги відповідач
вважає безпідставними, оскільки
позивачем сформовані витрати при
здійсненні підприємницької діяльності
з порушенням норм податкового
законодавства, що вплинуло на
зменшення бази оподаткування податку
на доходи фізичних осіб та бази
нарахування єдиного внеску, просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представників сторін на підставі
наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Судом встановлено.

Державною податковою інспекцією у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області проведено документальну
планову виїзну перевірку фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року., дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. та
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2012 року, за наслідками
якої складено акт від 13.01.2014 року, №
2/17-01/НОМЕР_3 (далі - акт перевірки)

Висновками акту перевірки встановлено
порушення Позивачем:

- ст. 164, п. 167 п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України, у
результаті чого визначено податкові
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на суму
10044,53 грн. за 2012 рік.;

- п. 2 ч.1 ст. 7 ч. 11 ст. 8 Закону України п.2
ч.1 ст. 7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в порушення
яких донараховано єдиного внеску на
загальну суму 38427,99 грн. в т.ч. 15191,66 грн.
за 2011 рік та 23236,33 грн. за 2012 рік.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
на нарахування єдиного внеску та
направлення Позивачу вимоги про №Ф -
від 13.01.2014 року про сплату боргу
(недоїмки) № 3 єдиного внеску в розмірі
38427,99 грн., прийняття рішення №
від 27.01.2014 року про застосування
штрафних санкцій в сумі 2680,98 грн. та
податкового повідомлення - рішення №
від 27.01.2013 року, яким позивачу
збільшено податкові зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 10044,53
грн. та нараховані штрафні санкції в
сумі 5022,27 грн. вплинули суми витрат, які
зменшені позивачу за 2012 рік на суму
66963,50грн. та за 2011 рік на суму 43 780,00 грн.

Зменшуючи витрати позивачу за 2012 рік на
суму 66963,50 грн. відповідач вказав про
безпідставність віднесення до витрат
вартості послуг отриманих від ФОП
ОСОБА_3 згідно договору про надання
інформаційних (консультативних) послуг
№ 2 від 01.11.2009 року та віднесення до
витрат суми оплати вартості паливо -
мастильних матеріалів.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з
наступного.

Між ФОП ОСОБА_3 (Виконавець) та ФОП
ОСОБА_2 (Замовник) 01.11.2009 року укладено
договір про надання інформаційних
(консультативних) послуг № 2.

Відповідно до п. 1 договору № 2 від 01.11.2009
року Замовник доручає, а виконавець
зобов'язується надати йому, у
відповідності до умов даного договору
спеціальну інформацію (кваліфіковану
консультацію) з використанням свого
власного транспорту, а замовник
зобов'язується прийняти послуги та
оплатити їх.

Зміст інформації, яку надає Виконавець
передбачений п. 2 договору № 2 від 01.11.2009
року, до якої належать: консультація з
питань перевірки кількості і якості
лісової деревообробної продукції при
відправці за кордон і в межах України;
загальна характеристика умов роботи
(джерела сировини, якість, ціна
продукції, наявність постачально -
збутової мережі); попит на лісову
деревообробну продукцію на
міжнародному ринку і ринку України.

Загальна вартість наданих послуг за
період, що перевірявся складає 43763,50
грн. (без ПДВ), вказані витрати
підтвердженні документально, актами
здачі прийому виконаних робіт (наданих
послуг) та платіжними дорученнями про
оплату вказаних послуг, копії яких
долучені до матеріалів справи.

Надані ФОП ОСОБА_3 послуги
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю Позивача,
оскільки основним видом діяльності ФОП
ОСОБА_2 є оптова торгівля деревиною.
Завдяки наданим послугам ФОП ОСОБА_3
позивач отримує інформацію стосовно
якості товару, його відповідності,
комплектності, що дозволяє здійснювати
поставку товару за кордон і мінімізує
ризики поставки неякісної продукції. В
судовому засіданні представник
позивача пояснив, що здійснювати
господарську діяльність без послуг,
які надає ФОП ОСОБА_3 майже неможливо,
адже власними силами ФОП ОСОБА_2
фізично не в змозі охопити обсяг роботи
по перевірці кількості і якості
лісової деревообробної продукції при
відправці за кордон і в межах України,
загальних характеристик умов роботи
(джерела сировини, якість, ціна
продукції, наявність постачально -
збутової мережі) поряд із іншою
роботою, яку здійснює безпосередньо
позивач.

З долученої до матеріалів справи копії
свідоцтва платника єдиного податку
серії Б № 711777 від 31.05.2012 року, виданого
суб'єкту господарювання ОСОБА_3
вбачається, що одним з видів діяльності
останнього є надання інших
інформаційних послуг (код КВЕД 63.99).

Також судом встановлено, що детальна
перевірка продукції по різним
параметрам та критеріям є необхідною
складовою діяльності позивача, адже
деревина, що закуповується ним в
подальшому постачається за кордон.
Позивачем укладені
зовнішньоекономічні контракти з
суб'єктами господарювання, що
знаходяться в країнах Європи (Чехія,
Німеччина, Італія, Польща, Литва), копії
яких долучені до матеріалів справи.
Також представником позивача
наголошено, що підтвердження статусу
надійного партнера сприяє тривалому
існуванню договірних відносин з
зарубіжними контрагентами.

Щодо віднесення витрат позивачем
вартості паливо- мастильних
матеріалів, суд зазначає наступне.

На підтвердження використання бензину
в господарській діяльності позивачем
надано копії подорожніх листів та
актів списання пального.

Бензин, вартість якого віднесена до
витрат у період, що перевірявся
використаний для заправки
орендованого транспортного засобу -
«Таврія - нова», д.н. НОМЕР_4. Згаданий
транспортний засіб позивач
використовує на підставі договору
оренди від 01.10.2009 року. Представник
позивача пояснив, що придбання бензину
обумовлене необхідністю заправки
транспортного засобу, який
використовується позивачем з метою
здійснення поїздок пов'язаних із
господарською діяльністю, переговорів
з контрагентами, перевіркою продукції,
перевезення товару, огляду товару.
Також зазначив, що митне оформлення
товару здійснюється після пред'явлення
фітокарантинних та радіологічних
сертифікатів. За допомогою
орендованого транспортного засобу
«Таврія - нова», д.н. НОМЕР_4 позивач
доставляє зразки деревини у відповідні
лабораторії. Представник позивача
пояснив, що перед відправкою продукції
за кордон позивач власними силами
упаковує партію товару за
місцезнаходженням виробника деревини.
Згаданий автомобіль використовується
і для перевезення пакувального
автомату (пристрій для пакування) якого
виробники товару не мають.

Відтак, дослідженими в судовому
засіданні доказами підтверджено
витрати на бензин позивача в розмірі
21600,00 грн. а також пов'язаність таких
витрат з господарською діяльністю, яку
він здійснює.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні (далі - Закон №996-ХIV)
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Згідно зі ст.1 Закону №996-ХIV первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №996-ХIV
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Міністерством фінансів України від
24.05.1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, первинні документи (на
паперових і машиннозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники ( у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Досліджені в ході судового засідання
первинні - бухгалтерські документи
відповідають вимогам вищезгаданих
нормативно - правових актів.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону визначено, що
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2. ч. 1. ст. 7 Закону, для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
єдиний внесок нараховується на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч.4 п.164.1 ст.164 ПК України
базою оподаткування для доходів,
отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до пункту 177.2
статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього
Кодексу.

Згідно із п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу

Тобто, норма п.177.4 ст.177 ПК України є
відсильною нормою і вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від
зайняття підприємницькою діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

Перелік витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
закріплений у ст.138 ПК України. Так,
згідно з п.138.1 витрати, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, витрати -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, установлених розділом II
Кодексу.

Підпунктом "г" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу передбачено, що до
складу інших витрат, які враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування,
включаються витрати на збут, зокрема
витрати на рекламу та дослідження
ринку (маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів.

Інші витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку (п. 138.5 ст. 138
Податкового кодексу). Аналогічним
чином визнаються і витрати на пально -
мастильні матеріали (адміністративні
витрати), які належать до інших витрат.

Аналізуючи вищенаведені норми Законів,
суд вважає неправомірними дії
податкового органу щодо зменшення
витрат позивачу за 2012 рік.

Щодо зменшення позивачу витрат за 2011
рік, суд зазначає наступне.

Неправомірними є дії відповідача по
зменшенню витрат позивача в 2011 році на
суму 43780,00 грн. (та відповідно
збільшення бази оподаткування
податком на доходи фізичних осіб)

В акті перевірки (розділом 2.5) вказано,
що за 2011 рік Позивачу збільшено чистий
оподаткований дохід на суму 43780,00 грн. в
результаті проведення перевірки та
складання акту від 23.11.2012 року №
329/НОМЕР_3/17-117.

Актом перевірки від 23.11.2012 року №
329/НОМЕР_3/17-117 встановлено завищення
оподаткованого доходу ФОП ОСОБА_2 за 2011
рік на суму 43780,00 грн., за рахунок
зменшення витрат на вказану суму.
Проте, даний акт не містить опису
витрат, які були зменшені позивачу,
підстав зменшення, операцій за якими
формувались такі витрати, суть
порушення в акті не вказані.

Відповідно до п. 4. розділу І Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства (затв. наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 N984, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за N34/18772) (далі -
Порядок), акт документальної перевірки
повинен містити систематизований
виклад виявлених під час перевірки
фактів порушень норм податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Пунктом 5.2. розділу ІІ згаданого
Порядку встановлено, що у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно: чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення;

Згідно з п.6 розділу ІІ Порядку, факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Всупереч цим вимогам, в акті перевірки
від 23.11.2012 року № 329/НОМЕР_3/17-117 зміст
порушень відсутній, не вказані
первинні документи, на підставі яких
вчинено записи у податковому та
бухгалтерському обліку та які
підтверджують наявність порушень.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що відповідачем без
достатніх правових підстав прийняті
оспорювані рішення: вимога №Ф - від
13.01.2014 року про сплату боргу (недоїмки)
№ 3 єдиного внеску в розмірі 38427,99 грн.,
рішення № від 27.01.2014 року про
застосування штрафних санкцій в сумі
2680,98 грн. та податкового повідомлення -
рішення № від 27.01.2013 року, яким
позивачу збільшено податкові
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 10044,53 грн. та
нараховані штрафні санкції в сумі 5022,27
грн., відтак позов підлягає до
задоволення в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст. 94 КАС
України присуджується на користь
позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу №Ф - від 13.01.2014 року про сплату
боргу (недоїмки) №3.

Визнати протиправним та скасувати
рішення № від 27.01.2014 року про
застосування штрафних санкцій.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення №
від 27.01.2013 року.

Присудити на користь позивача Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
548,10грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Щербаков
В. В.