Справа № 816/500/14
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/500/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко О.С.,

представника відповідача - Клименко
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до Лубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2014 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - ФОП
ОСОБА_2) звернулася до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Лубенськоїоб'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі по тексту - Лубенська
ОДПІ) про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 24 вересня 2013 року №2 на
суму 16980,50 грн. та №2 на суму 10414,25
грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказував, що порушень
податкового законодавства, викладених
в акті перевірки від 30 серпня 2013 року
№351/17-, не вчиняв. Посилався на те,
що суми ПДВ згідно податкових
накладних виписаних контрагентом
позивача, правомірно включені фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2 до
податкового кредиту за листопад 2012
року, оскільки, якщо перша подія
відбувалася у попередньому звітному
періоді, але суму податку на додану
вартість за цією подією не було
включено до складу податкового
кредиту, слід керуватися нормою абзацу
3 пункту 198.6 Податкового кодексу
України, відповідно до якої у разі якщо
платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму ПДВ на
підставі отриманих податкових
накладних, таке право зберігається за
ним протягом 365 календарних днів з дати
складання податкової накладної. Крім
того зазначив, що для формування
валових витрат у позивача наявні всі
документи передбаченні Податковим
кодексом України. З огляду на
викладене, позивач вважає податкові
повідомлення-рішення 24 вересня 2013 року
№2 на суму 16980,50 грн. та №2 на
суму 10414,25 грн. протиправними та такими,
що підлягають скасуванню.

Позивач та представники позивача в
останнє судове засідання не з'явилися,
про дату, час і місце судового розгляду
справи повідомлялися належним чином.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог. У
письмових запереченнях посилався на
те, що фізична особа - підприємець
ОСОБА_2 в порушення пункту 198.2, статті 198,
пункту 201.4, пункту 201.6, пункту 201.10 статті
201 Податкового кодексу України
включила до складу податкового кредиту
за листопад 2012 року на підставі "Заяви
про відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних)" податкові
накладні, виписані постачальником ТОВ
"НВО" Присадки" у попередніх звітних
податкових періодах, а саме, у вересні
2012 року. Також, відповідач зазначив,
придбання палива та сплата орендної
плати за автомобіль, які включались
позивачем до складу валових витрат, не
були пов'язані з проведенням
господарської діяльності даного
платника податків. В зв'язку з чим
податкові повідомлення-рішення від 24
вересня 2013 року № та №2
прийняті Лубенською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області правомірно, на підставі, в
межах та у спосіб, що передбачений
законодавством України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника відповідача, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Лубенською ОДПІ,
у період з 02 серпня 2013 року по 22 серпня
2013 року, на підставі пункту 75 статті 75,
статті 77 Податкового кодексу України
№2755-VI від 02 грудня 2000 року із змінами та
доповненнями проведено планову
документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 02 листопада 2010 року по 31 грудня
2012 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 30 серпня
2013 року №351/17- (а.с. 16-28), яким
встановлено порушення статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" від 26
грудня 1992 року №13-92, Наказ Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року №12 "Про
затвердження Інструкції "Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю" (Додаток №7 до Інструкції
про прибутковий податок з громадян (в
редакції наказу Державної податкової
адміністрації України від 14 лютого 2001
року №53)) із змінами та доповненнями
пункту 138.2 статті 138, пункту 177.2, пункту
177.4 статті 177 "Податкового кодексу
України" №2755 - VI, заниження податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевіряється, на суму 10076,38 грн., в
тому числі по періодам:

- з 02 листопада 2010 року по 31 грудня 2010
року на суму - 503,93 грн.,

- за 2011 рік на суму - 2367,62 грн.,

- за 2012 рік на суму - 7204,83 грн.;

пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України №2755-VI від 02 грудня 2010 року з
наступними змінами та доповненнями, у
результаті чого занижено податок на
додану вартість у періоді, що
перевірявся на загальну суму 21378 грн. в
тому числі по періодах:

- січень 2011 року в сумі - 247 грн.,

- лютий 2011 року в сумі - 121 грн.,

- березень 2011 року в сумі - 75 грн.,

- квітень 2011 року в сумі - 440 грн.,

- травень 2011 року в сумі - 247 грн.,

- червень 2011 року в сумі - 290 грн.,

- липень 2011року в сумі - 542 грн.,

- серпень 2011 року в сумі - 776 грн.,

- жовтень 2011 року в сумі - 387 грн.,

- листопад 2011 року в сумі - 249 грн.,

- грудень 2011 року в сумі - 761 грн.,

- січень 2012 року в сумі - 316 грн.,

- лютий 2012 року в сумі - 37 грн.,

- березень 2012 року в сумі - 268 грн.,

- травень 2012 року в сумі - 621 грн.,

- липень 2012 року в сумі - 845 грн.,

- серпень 2012 року в сумі - 449 грн.,

- вересень 2012 року в сумі - 119 грн.,

- жовтень 2012 року в сумі - 178 грн.,

- листопад 2012 року в сумі -13963 грн.,

- грудень 2012 року в сумі - 447 грн.

Позивач, не погодившись із висновками,
викладеними податковим органом в акті
перевірки від 30 серпня 2013 року
№351/17-, направив до податкового
органу заперечення на вказаний акт (а.с.
31-35), за результатами розгляду якого
Лубенська ОДПІ задовольнила його
частково, а саме в частині
неправомірного виключення зі складу
валових витрат за період з 02 листопада
2010 року по 31 грудня 2010 року суми 1659,53
грн. на придбання бензину, у зв'язку з
включенням платником до складу валових
витрат плати за бензин лише в сумі 829,81
грн. (лист-відповідь на заперечення
№367/10/17-048 від 20 вересня 2013 року) (а.с. 36).

На підставі акту перевірки від 30 серпня
2013 року №351/17- Лубенською ОДПІ 24
вересня 2013 року прийнято податкові
повідомлення рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 26368,50 грн., в
тому числі за основним платежем в
розмірі - 21378 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі - 4990,50
грн. (а.с. 14);

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в розмірі 12345,04
грн., в тому числі за основним платежем
в розмірі 9951,92 грн. та за штрафними
санкціями в розмірі 2393,12 грн. (а.с. 15).

Позивач, не погодившись із прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями
від 24 вересня 2013 року № та №,
направив до ГУ Міндоходів у
Полтавській області скаргу (а.с. 37), за
результатами розгляду якої Головним
управлінням Міндоходів у Полтавській
області залишено без задоволення (а.с.
38).

Позивач, не погоджуючись із прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями
від 24 вересня 2013 року №2 в частині
нарахування грошових зобов'язань на
суму 16980,50 грн. та №2 в частині
нарахування грошових зобов'язань на
суму 10414,25 грн., оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Надаючи оцінку податковому
повідомленню-рішенню від 24 вересня 2014
року 24 вересня 2013 року №2 на суму
16980,50 грн., суд виходить з наступного.

Фактичною підставою для винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення взято висновок
головного державного-інспектора в акті
перевірки про відсутність права у
платника податку на включення до
складу податкового кредиту звітного
періоду сум ПДВ за попередні періоди,
тоді як ФОП ОСОБА_2 на підставі заяви
про відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та /або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) включила до
складу податкового кредиту за листопад
2012 року податкову накладну, виписану
постачальником у попередньому
звітному податковому періоді, а саме у
вересні 2012 року.

З метою з'ясування правомірності
висновків відповідача суд встановив,
що позивач 14 грудня 2012 року подав до
Лубенської ОДПІ декларацію з ПДВ за
листопад 2012 року, в якій до складу
податкового кредиту включив суму ПДВ у
розмірі 13766,67 грн. згідно податкової
накладної, виписаної ТОВ "НВО "Присадки"
за № 1403 від 13 вересня 2012 року, яка не
була зареєстрована у Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Разом з податковою декларацією з ПДВ за
листопад 2012 року позивач надав Додаток
№8 "Заява про відмову постачальника
надати податкову накладну (порушення
ним порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних)", в якому заявив
про порушення постачальником ТОВ "НВО
"Присадки" порядку реєстрації
податкових накладних у зв'язку з
відсутністю податкової накладної №1403
від 13 вересня 2012 року в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до підпункту а) пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця; податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс) (пункти 201.6, 201.7 статті 201
Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник податку на додану вартість
повинен отримати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Судом встановлено, що реальність
господарських операцій між ФОП ОСОБА_2
та ТОВ "НВО "Присадки" підтверджується
долученими до матеріалів справи
документами, а саме: видатковою
накладною №НВ-0001228 (а.с. 53), податковою
накладною від 13 вересня 2012 року №1403
(а.с. 54), платіжним дорученням від 13
вересня 2012 року №78 (а.с. 55).

Слід відмітити, що реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами
податковим органом під сумнів не
ставиться.

Системний аналіз положень розділу V
"Податок на додану вартість"
Податкового кодексу України дає
підстави для висновку, що податкова
накладна, заповнена без порушень
порядку її заповнення та зареєстрована
в Єдиному реєстрі податкових накладних
у встановлені строки, дає право на
включення зазначених в ній сум податку
на додану вартість до складу
податкового кредиту покупця у тому
податковому періоді, в якому відбулася
перша з подій, визначених пунктом 198.2
статті 198 Кодексу, у разі отримання її у
такому звітному періоді. В разі
отримання податкової накладної із
запізненням в інших податкових
періодах право на включення сум ПДВ,
зазначених в ній, до податкового
кредиту виникає у покупця в тому
податковому періоді, в якому податкова
накладна була отримана покупцем, з
урахуванням того, що зазначене право
зберігається за ним протягом 365 днів з
дати виписки такої податкової
накладної.

Судом встановлено, що ТОВ "НВО
"Присадки" виписано податкову накладну
№1403 від 13 вересня 2012 року на суму 82600
грн. в тому числі ПДВ 13766,67 грн.

Приписами пунктів 201.14, 201.15 статті 201
Податкового кодексу України визначено,
що платники податку зобов'язані вести
окремий облік операцій з постачання та
придбання товарів/послуг, які
підлягають оподаткуванню, а також які
не є об'єктами оподаткування та
звільнені від оподаткування згідно з
цим розділом.

Зведені результати такого обліку
відображаються в податкових
деклараціях, форма яких встановлюється
у порядку, передбаченому статтею 46
цього Кодексу. Платник податку веде
реєстр виданих та отриманих податкових
накладних в електронному вигляді, у
якому зазначаються порядковий номер
податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума постачання
та сума нарахованого податку, а також
реєстраційний номер платника податку -
продавця, який видав податкову
накладну такому платнику податку.
Форма і порядок заповнення реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних встановлюються відповідно
до вимог розділу II цього Кодексу.

Платники податку щомісяця в терміни, що
передбачені для подання податкової
звітності (календарний місяць), у тому
числі для яких цим розділом
встановлено звітний податковий період
- квартал, подають органу державної
податкової служби копії записів у
реєстрах виданих та отриманих
податкових накладних за такий період в
електронному вигляді.

Отже, зазначеними нормами Податкового
кодексу України передбачено, що в
реєстрі виданих та отриманих
податкових накладних відображується,
зокрема, й дата отримання платником
податків відповідної податкової
накладної.

Крім цього, наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 № 1002 "Про затвердження форми
Реєстру виданих та отриманих
податкових накладних та Порядку його
ведення" (зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 29.12.2010 у
за № 1402/18697) (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
затверджено форму Реєстру виданих та
отриманих податкових накладних, в якій
передбачено, що в реєстрі
відображається дата виписки та дата
отримання податкових накладних в
окремих рядках реєстру.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач за датою отримання податкової
накладної, вказаної у акті перевірки,
вніс всі передбачені законодавством
відомості, зокрема, й відомості щодо
дати отримання податкової накладної та
згідно вказаних відомостей сформував
податковий кредит з податку на додану
вартість в податковій декларації за
листопад 2012 року.

Суд зазначає, що надання до перевірки
податкової накладної, зазначеної у
акті перевірки, відображення позивачем
цієї податкової накладної в реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних і є фіксацією факту та дати
отримання податкової накладної
позивачем у передбаченій чинним
законодавством правовій формі.

Як вбачається з реєстру виданих та
отриманих податкових накладних за
листопад 2012 року (а.с. 46-50), податкова
накладна, виписана контрагентом
позивачу у вересні 2012 року, позивачем
фактично була отримана від вказаного
контрагента у листопаді 2012 року, після
чого ФОП ОСОБА_2 суму ПДВ за вересень 2012
року включила до податкової декларації
за листопад 2012 року, що підтверджується
додатком №5 до вказаної декларації (а.с.
42).

Відповідно до абзацу 3 пункту 198.6 статті
198 Податкового кодексу України у разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Згідно з абзацом 11 пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України у разі
відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Отже, заява зі скаргою на
постачальників подається лише з
податковою декларацією за той звітний
період, у якому платник включив суму
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту.

Оскільки в порушення вимог Податкового
кодексу України контрагентом позивача
порушено порядок заповнення та/або
дотримання порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
разом із декларацією з ПДВ за листопад
2012 року ФОП ОСОБА_2 поданий додаток №8
"Заява про відмову постачальника
надати податкову накладну (порушення
ним порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному державному
реєстрі податкових накладних) (Д8)" (а.с.
44).

Позивачем разом із заявою додані копії
первинних документів по операціям із
контрагентом, що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Аналізуючи викладене, суд приходить до
висновку, що ФОП ОСОБА_2 правомірно
включено до складу податкового кредиту
за листопад 2012 року суму ПДВ у
загальному розмірі 13766,67 грн. згідно
податкової накладної за вересень 2012
року виписаної контрагентом позивача,
та заяви зі скаргою про порушення
продавцем порядку реєстрації
податкових накладних в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Твердження податкового органу про те,
що заява зі скаргою повинна подаватися
позивачем разом з декларацією за
відповідний період, у якому
відбувалися господарські операції із
контрагентами позивача, суперечить
положенням Податкового кодексу
України, зокрема, пункту 198.6 статті 198,
який передбачає право платника податку
на включення до податкового кредиту
суми ПДВ протягом 365 календарних днів з
дати виписки податкової накладної.

Отже, дослідження наявних у справі
доказів у їх сукупності, дає суду
підстави для висновку про відсутність
в діях ФОП ОСОБА_2 порушень податкового
законодавства, визначених актом
перевірки від 30 серпня 2013 року
№351/17-, на підставі висновків
якого відповідачем прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 24
вересня 2013 року в частині нарахування
грошових зобов'язань на суму 17208,75 грн..

Відповідач в ході судового розгляду
справи правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення
№ від 24 вересня 2013 року в частині
нарахування грошових зобов'язань на
суму 17208,75 грн. не довів, а відтак
позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку про наявність законних
підстав для задоволення позовних вимог
в частині визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 24
вересня 2013 року в частині нарахування
грошових зобов'язань на суму 17208,75 грн.

Позивач в своїй позовній заяві
помилково вирахувала розмір суми
грошового зобов'язання, вказавши суму
16980,50 грн., оскільки відповідно до
наданої відповідачем розшифровки
донарахованих сум податків по статтям
в розрізі найменувань сума грошового
зобов'язання становить 17208,75 грн. (а.с. 95).

Відповідно до статті 11 КАС України суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять. З метою
повного захисту прав суд виходить за
межі позовних вимог та визнає
протиправним і скасовує податкове
повідомлення-рішення № від 24
вересня 2013 року в частині нарахування
податкових зобов'язань в сумі 17208,75 грн.,
в тому числі за основним платежем в
розмірі 13767 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 3441,75
грн.

Надаючи оцінку податковому
повідомленню-рішенню від 24 вересня 2013
року - №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб, що сплачуються
фізичними особами за результатами
річного декларування в розмірі 12345,04
грн., в тому числі за основним платежем
в розмірі 9951,92 грн. та за штрафними
санкціями в розмірі 2393,12 грн., суд
виходить з наступного.

На час формування позивачем у 2010 році
валових витрат діяли норми Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" від 26
грудня 1992 року №13-92, Наказ Головної
державної податкової інспекції
України від 14 лютого 2001 року №12 про
затвердження Інструкції "Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю".

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян"
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Згідно з додатком 7 Інструкції "Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю" (чинної на момент
виникнення спірних правовідносин) -
відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України
від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств" (в редакції
Закону України № 283/97-ВР від 22.05.1997,
чинної на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР)
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Пунктом 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що до складу валових витрат
включаються, зокрема, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

На час формування позивачем у 2011-2012
роках витрат діяли норми Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
доходи - загальна сума доходу платника
податку від усіх видів діяльності,
отриманого (нарахованого) протягом
звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Порядок визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств, а також доходів та витрат
платника податку, їх склад
врегульовано розділом ІІІ "Податок на
прибуток підприємств" Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. При цьому, витрати, які
не враховуються платником податку при
визначенні оподатковуваного прибутку,
встановлені статтею 139 Кодексу.

Згідно із пунктами 177.2 та 177.4 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця. До переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2
орендувала транспортні засоби, а саме
автомобіль Suzuki Swift, державний номер
НОМЕР_1 (договір оренди №2 від 01 грудня
2010 року), автомобіль Газель 33021,
державний номер НОМЕР_2 (договір оренди
№3 від 01 грудня 2010 року), автомобіль
Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_3
(договір оренди №1 від 14 серпня 2012 року)
(а.с. 67-69).

Метою укладення вищевказаних
договорів, була необхідність
користування позивачем автомобілями
для службових поїздок та для
вантажного перевезення дрібних речей.

Разом з тим судом не встановлено, а
позивачем не надано належних доказів,
які б підтверджували зв'язок між фактом
сплати орендної плати за автомобілі з
проведенням господарської діяльності
позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в частині позовних вимог щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 24
вересня 2013 року - №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування в
розмірі 12345,04 грн., в тому числі за
основним платежем в розмірі 9951,92 грн. та
за штрафними санкціями в розмірі 2393,12
грн. слід відмовити.

Отже, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно із частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволений частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

Приймаючи до уваги, що суд задовольнив
позовні вимоги частково, суд вважає
необхідним стягнути з Держбюджету
України в особі Лубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
позивача судові витрати, понесені у
зв'язку зі сплатою судового збору у
розмірі 91,35 грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 86,159, 160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 до Лубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 24
вересня 2013 року № в частині
визначення суми грошового зобов'язання
в розмірі 17208, 75 грн., в тому числі за
основним платежем в розмірі 13767 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 3441,75 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету України
в особі Лубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (ідентифікаційний
код 38728800) на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (податковий номер
НОМЕР_4) судові витрати, понесені у
зв'язку зі сплатою судового збору у
розмірі 91 (дев'яносто одну) гривню 35
(тридцять п'ять) копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 03
березня 2014 року.

Суддя
А.О. Чеснокова