Справа № 826/469/14
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
17 лютого 2014 року № 826/469/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український міжнародний банк"
до Відділу державної виконавчої
служби Деснянського районного
управління юстиції у м. Києві
Публічне акціонерне товариство "Перший
Український міжнародний банк" (далі
також - позивач, ПАТ "Перший Український
міжнародний банк") звернулося до суду з
позовом до відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві (далі також - відповідач), в якому
- скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження № 28404488 від
06.10.2011 p., винесену відділом державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві, в частині накладення арешту та
заборони відчуження автомобіля: тип
легковий універсал, марки Subaru, модель
Legacy Outback, рік випуску - 2007, колір сірий,
номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, двигун
- НОМЕР_4 куб.см., реєстраційний номер
НОМЕР_1 (Свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданий
УДАІ ГУ УМВС України в м. Києві 30.11.2007 p.),
який належить на праві приватної
власності ОСОБА_1 та перебуває у
заставі Публічного акціонерного
товариства «Перший Український
- зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
зняти арешт та заборону відчуження з
автомобіля: тип легковий універсал,
марки Subaru, модель Legacy Outback, рік випуску -
2007, колір сірий, номер шасі (кузова,
рами) НОМЕР_2, двигун - НОМЕР_4 куб.см.,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (Свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, виданий УДАІ ГУ УМВС України в
м. Києві 30.11.2007 p.), який належить на праві
приватної власності ОСОБА_1 та
перебуває у заставі Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» по
виконавчому провадженню №39928533.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 січня 2014 р.
відкрито провадження у справі та
залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні позивача.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
діями органу виконавчої служби
порушуються права позивача як
кредитора ОСОБА_1, а саме в заставі
позивача перебуває легковий
універсал, марки Subaru, модель Legacy Outback
(Свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданий
УДАІ ГУ УМВС України в м. Києві 30.11.2007 p.)
відповідно до договору про заставу від
04.12.2007 року. Представник позивача
зазначає, що відповідач виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження з накладенням арешту на
все майно третьої особи пізніше, ніж
було укладено кредитний договір та
договір застави транспортного засобу,
з чого слідує, що право застави у
позивача виникло раніше, а вартість
предмету застави не перевищує розмір
заборгованості третьої особи перед
позивачем за кредитним договором. Тому,
виходячи з положень статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження», у
відповідача були відсутні правові
підстави для накладення арешту на
У судове засідання 12.02.2014 р.
представники позивача та відповідача
прибули. Третя особа не з'явилися,
належним чином повідомлена про судове
Відповідно до частини шостої ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст. ст. 41, 122, 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов до висновку про
розгляд справи у письмовому
Представник відповідача в судових
засіданнях заперечував проти
задоволення адміністративного позову,
письмово позицію щодо суті позовних
вимог виклав у запереченнях на
адміністративний позов від 12.02.2014 р.
Третя особа позицію по суті позову не
Дослідивши матеріали справи, Окружним
адміністративним судом міста Києва
встановлено, що 02.09.2011 року на підставі
виконавчого листа Деснянського
районного суду м. Києва № 2-743 від 21.06.2011
року про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «КБ Актив-Банк» коштів у розмірі 2 121
825,48 грн. державним виконавцем органу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 28404488 та 23.09.2011 р. - постанову про арешт
майна боржника у межах суми звернення
Відповідно до п. 1.3. Договору застави
транспортного засобу від 04.12.2007 року із
змінами відповідно до Договору застави
транспортного засобу від 17.07.2009 р.
ОСОБА_1 передав належний йому
автомобіль - легковий універсал марки
Subaru, модель Legacy Outback (Свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, виданий УДАІ ГУ УМВС України в
м. Києві 30.11.2007 p.) у заставу ПАТ "Перший
Український міжнародний банк".
Згідно Витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна від 11.02.2014 року
внесено обтяження на заставне рухоме
майно ОСОБА_1 за Договором застави
транспортного засобу від 17.07.2009 р. на
вищевказаний автомобіль.
Також згідно Витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна 11.02.2014 року накладено заборону
відчужувати все рухоме майно ОСОБА_1
на підставі постанови відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві про арешт майна
боржника від 06.10.2011 року.
Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
Відповідно до ст. 1 Закону України від
21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон 606-ХІV)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 606-ХІV
зазначено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу" (далі -
державні виконавці).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606-ХІV
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11
Закону № 606-ХІV).
Згідно із ст. 54 Закону № 606-ХІV стягнення
на заставлене майно боржника для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, в порядку
примусового виконання допускається
лише у разі, коли вартість предмета
застави перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю та в разі виникнення
права застави після винесення судом
рішення про стягнення з боржника
коштів.

Таким чином, положення вказаної статті
регламентують саме порядок та
допустимість звернення стягнення на
майно боржника в порядку примусового
виконання, що згідно з приписами цієї
статті допускає стягнення
заставленого майна боржника для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, лише у конкретно
визначених випадках, та в свою чергу не
забороняє здійснювати опис та
накладати арешт на майно, що перебуває
в заставі, в тому числі, для
забезпечення задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями.

Право на заставлене майно, щодо якого
проведено виконавчі дії по накладенню
арешту, у позивача виникло на підставі
договору застави від 04.12.2007 року, тобто
до винесення судового рішення
Деснянським районним судом міста
Києва від 13.05.2011 р. про стягнення коштів
з ОСОБА_1, виконання якого проводиться
відповідачем на підставі виконавчого
листа № 2-743 від 21.06.2011 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
заставу» в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами. Застава виникає на
підставі договору, закону або рішення
суду.

Частиною 1 статті 593 Цивільного кодексу
України передбачено, що право застави
припиняється у разі: припинення
зобов'язання, забезпеченого заставою;
втрати предмета застави, якщо
заставодавець не замінив предмет
застави; реалізації предмета застави;
набуття заставодержателем права
власності на предмет застави.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону
України «Про заставу» заставодавець
має право в будь-який час до моменту
реалізації предмета застави припинити
звернення стягнення на заставлене
майно виконанням забезпеченого
заставою зобов'язання.

Враховуючи вищезазначені обставини,
виконання забезпеченого заставою
зобов'язання може відбутися, в тому
числі, за рішенням суду способом
стягнення коштів з боржника, а не за
рахунок заставленого майна, що
автоматично припинить звернення
стягнення на заставлене майно.

Звернення стягнення на заставлене
майно та звернення до суду з позовом
про стягнення заборгованості з
боржника є правами кредитора, які він
може реалізовувати у будь-якому
порядку. Звернення стягнення на
заставлене майно є правом, а не
обов'язком заставодержателя.

Згідно приписів ст. 54 Закону № 606-ХІV про
звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

Реалізація заставленого майна
провадиться в порядку, встановленому
цим Законом.

З коштів, одержаних від реалізації
заставленого майна, здійснюються
утримання, передбачені статтею 43 цього
Закону, після чого вони
використовуються для задоволення
вимог заставодержателя. Якщо
заставодержатель не є стягувачем у
виконавчому провадженні, кошти йому
виплачуються у разі належного
підтвердження права на заставлене
майно. Після повного задоволення вимог
заставодержателя залишок коштів
використовується для задоволення
вимог інших стягувачів у порядку,
визначеному цим Законом.

Таким чином, звернення стягнення на
майно, передане в заставу позивачу за
договором застави транспортного
засобу від 04.12.2007 р. та додаткового
договору № 7837154 від 17.07.2009 р., які
укладено до кредитного договору № 5810160
від 04.12.2007 р., в примусовому порядку для
задоволення вимог інших стягувачів,
які не є заставодержателями, є
можливим, зокрема, у випадку припинення
в подальшому права застави позивача,
та, в свою чергу, допускається після
повного задоволення вимог
заставодержателя за рахунок коштів
отриманих від реалізації заставленого
майна.

Набуття заставодержателем права
звернення на заставлене майно прямо
кореспондується з правом
заставодержателя звернутись до суду з
позовом про звільнення заставленого
майна з-під арешту, оскільки в разі
припинення права застави, майно що
перебуває під арештом може бути
використане для задоволення вимог
інших кредиторів, а у випадку
реалізації заставодержателем права
звернення на заставлене майно виникає
потреба у звільненні майна з-під арешту
з необхідністю реалізації прав
заставодержателя у відповідний спосіб.

Статтею 589 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За загальним правилом, визначеним у
статті 590 Цивільного кодексу України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом (ст. 590 Цивільного кодексу
України).

Частина 6 ст. 20 Закону України "Про
заставу" передбачає можливість
звернення стягнення на заставлене
майно за рішенням суду, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ст. 24 Закону України від 18.11.2003,
№ 1255-IV "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень"
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом. Використання позасудових
способів звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження
не позбавляє права боржника,
обтяжувача або третіх осіб звернутися
до суду. Обтяжувач, який ініціює
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до початку процедури
звернення стягнення зареєструвати в
Державному реєстрі (Державний реєстр
обтяжень рухомого майна) відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження.

З матеріалів справи не вбачається
реалізація позивачем свого права
звернення стягнення на заставлене
майно згідно положень ст. 24-27 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень".
Так, у Витязі з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна у графі
«звернення стягнення» Запису 2
значиться «не зареєстровано».

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, в силу положень ст.
54 Закону 606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний повідомити
заставодержателя та роз'яснити
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

Виходячи з наведених положень закону
та договору, враховуючи що станом на
час звернення позивача з даним позовом
до суду, останній не реалізував свого
права звернення стягнення на
заставлене майно згідно договору
застави та кредитного договору, суд не
вбачає порушення прав позивача, а також
вважає, що відсутніми є підстави для
задоволення вимог про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 28404488 від 06.10.2011 p. в
частині накладення арешту та заборони
відчуження автомобіля: тип легковий
універсал, марки Subaru, модель Legacy Outback,
рік випуску - 2007, колір сірий, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_2, двигун - НОМЕР_4
куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1
(Свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданий
УДАІ ГУ УМВС України в м. Києві 30.11.2007 p.),
який належить на праві приватної
власності ОСОБА_1 та перебуває у
заставі Публічного акціонерного
товариства «Перший Український
Міжнародний Банк», та зобов'язання
відповідача зняти арешт та заборону
відчуження з автомобіля.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
69, 71, 94, 97, 112, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити у задоволенні позову
повністю.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
Л. О. Маруліна