Справа № 810/811/14-а
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 року № 810/811/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Колеснікової І.С., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу

за позовомУправління Пенсійного фонду
України у Тетіївському районі
Київської областідоВідділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Ставищенському
районі Київської областіпростягнення
коштів та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
Тетіївському районі Київської області
(надалі - позивач) звернулось до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Ставищенському
районі Київської області (надалі -
відповідач) про стягнення з
відповідача суми допомоги на
поховання, виплаченої сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання у розмірі
257,38 грн. та витрат на доставку такої
допомоги у розмірі 2,03 грн. Загалом - 259,41
грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що у жовтні 2013
року позивачем здійснено виплату суми
допомоги на поховання особи, яка
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання. Так, згідно Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2004 № 5-4/4,
виплата допомоги на поховання таких
осіб підлягає відшкодуванню
відповідачем. Оскільки позивачем
понесено певні витрати, пов'язані з
виплатою і доставкою допомоги на
поховання, а відповідач відмовився
прийняти до відшкодовування такі
витрати, позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення таких витрат.

Відповідачем позов не визнано,
заперечення надано суду у письмовій
формі. В обґрунтування заперечень
відповідачем зазначено, що при
виплатах спірних сум на поховання
повинен існувати причинний зв'язок між
нещасним випадком на виробництві або
професійним захворюванням та смертю
потерпілого, який в даному випадку
повинен бути підтверджений висновком
відповідного медичного закладу. Таких
висновків позивачем не надано. На
підставі вищевикладеного представник
відповідача просив відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Представники сторін у судове
засідання 28.02.2014 не з'явилися. Водночас,
матеріали справи містять письмові
клопотання позивача та відповідача про
розгляд справи за їх відсутності у
письмовому провадженні.

Відповідно до приписів частини
четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали
справи, суд вважає за можливе здійснити
розгляд справи у письмовому
провадженні та на підставі наявних у
справі доказів.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Управління
Пенсійного фонду України у
Тетіївському районі Київської області
направило для погодження до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Ставищенському
районі Київської області акт
щомісячної звірки витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за жовтень 2013 року разом
зі списком осіб із зазначенням
виплачених сум допомоги на поховання
та витрат з виплати допомоги на
поховання (а.с.6,8).

Так, згідно довідки про суму допомоги
на поховання, виплачену сім'ї
померлого, який отримував пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсію у
зв'язку із втратою годувальника, або
особі, яка здійснила поховання, в
частині, що підлягає відшкодуванню
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
вбачається, що у жовтні 2013 року
позивачем виплачено допомогу на
поховання ОСОБА_1 у розмірі 257,38 грн.
(а.с.9-10).

В результаті звірки відповідач не
визнав витрати позивача, що пов'язані з
виплатою допомоги на поховання та
поштових видатків і відмовився їх
відшкодовувати. Вказані обставини
підтверджуються наявною у матеріалах
копією таблиці розбіжностей до довідки
про відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за жовтень 2013 року, згідно
якої відповідачем не враховано суми
витрат на виплату допомоги на
поховання, оскільки смерть потерпілого
не пов'язана із страховим випадком
державного соціального страхування
(а.с.7).

Вирішуючи справу по суті заявлених
позовних вимог та оцінюючи
обґрунтованість заперечень
відповідача, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню з
огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 цього Закону в
Україні залежно від страхового випадку
є такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням; медичне
страхування; страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття; інші види страхування,
передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування).

У статті 25 Закону України «Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР перелічені види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням. Усі
види страхування, крім медичного,
включають в себе допомогу на поховання.
Так, зокрема, до пенсійного страхування
входить допомога на поховання
пенсіонерів; до страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, -
допомога на поховання (крім поховання
пенсіонерів, безробітних та осіб, які
померли від нещасного випадку на
виробництві); до страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання - допомога
на поховання осіб, які померли
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV встановлено,
що Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначено
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України. Так, у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у встановленому
законодавством порядку повинен,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачувати відповідні кошти йому або
особам, які перебували на його
утриманні; організовувати поховання
померлого, відшкодовувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини 8 статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджено Постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826, яка регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого,
на організацію поховання та пов'язаних
з цим ритуальних послуг.

Зокрема, витрати на поховання
провадяться у разі смерті потерпілого,
що настала за обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, перелік
яких визначено Кабінетом Міністрів
України (пункт 2 Порядку № 826).
Організація поховання працівника, який
загинув на виробництві або помер у
лікарні під час лікування отриманої на
виробництві травми, проводиться
страхувальником (пункт 5 Порядку № 826).

Згідно з абзацу 2 частини 9 статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV у разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Зі змісту частини 4 статті 26 Закону
України «Основи законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та частини 2
статті 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» вбачається, що якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який визначає правову
основу, економічний механізм та
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
Порядку проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826 на виконання частини 8 статті 34
Закону України в «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», дає підстави вважати,
що Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
зобов'язаний відшкодовувати виплачені
іншими страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно Інструкції про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 року № 606,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 02 грудня 2005 року за N 1455/11735,
висновок про наявність або відсутність
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом оформляється
довідкою про причинний зв'язок смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом за формою, що
затверджується МОЗ України.

Відтак, аналізуючи наведені норми
виплата на поховання відповідачем
проводиться лише за обставин настання
смерті потерпілого від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання. При
настанні смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, Законом передбачено
наявність висновку відповідних
медичних закладів щодо причинного
зв'язку смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом. Такого висновку позивачем
суду не надано.

З наявних матеріалів справи не
вбачається наявності причинного
зв'язку смерті ОСОБА_1 з одержаним
трудовим каліцтвом або іншим нещасним
випадком на виробництві, натомість
відповідачем надано до матеріалів
справи довідку від 03.10.2013 про причини
смерті вказаної особи, згідно якої
причиною смерті є ішемічна хвороба
серця.

Слід також зазначити, що положення
пункту 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року за № 376/7697, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на допомогу на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, котра отримувала
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Так, зокрема, стаття 21 цього Закону
пов'язує виникнення такого обов'язку у
Фонду зі смертю працівника, а не з
отриманням померлим, який не працював,
зазначеної вище пенсії (зазначену
правову позицію висловлено Судовою
палатою в адміністративних справах
Верховного Суду України у постанові
від 19 травня 2009 року за результатами
перегляду за винятковими обставинами
справи за позовом управління
Пенсійного фонду України в Хотинському
районі Чернівецької області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Хотинському
районі Чернівецької області про
зобов'язання вчинити дії та стягнення
42,04 грн. та Верховним Судом України у
постанові від 23 травня 2011 року за
результатами перегляду за винятковими
обставинами справи за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькому районі Запорізької
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі про
визнання протиправною відмови у
прийнятті до заліку та стягнення
компенсаційної виплати у розмірі 186,46
грн.).

Згідно частини 1 статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог, оскільки позивачем не надано
доказів на підтвердження причинного
зв'язку смерті ОСОБА_1 з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, в відтак відсутні правові
підстави для відшкодування понесених
витрат на поховання даної особи за
рахунок відповідача.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень, а доказів
понесення ним інших витрат, пов'язаних
з розглядом справи, суду не надано,
судові витрати стягненню з позивача не
підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 157-164, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Колеснікова І.С.