Справа № 200/4485/13-а
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №200/4485/13а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

13 листопада 2013 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Шевцовій
Т.В.

при секретарі - Мар'єнко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду
м.Дніпропетровська адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
житлового господарства
Дніпропетровської міської ради,
Виконавчого комітету Бабушкінської
районної у м. Дніпропетровську ради,
треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
скасування рішення -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
вищезазначеним позовом до
відповідачів про скасування рішення
від 19.03.1993 №180 виконавчого комітету
Бабушкінської районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська в
частині надання приміщень квартири
АДРЕСА_1 в користування гр. ОСОБА_2 та
скасуванню свідоцтва про право
власності на житло від 19.01.1995 р.
Виконкому Дніпропетровської міської
Ради народних депутатів в частині
реєстрації права власності на
приміщення площею 23,6 кв.м. квартири
АДРЕСА_1

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначає, що рішення виконавчого
комітету Бабушкінської районної Ради
народних депутатів м.Дніпропетровська
від 19.03.1993 року № 180, яким було вирішено:
звільнити напівпідвальне приміщення
ветхого будинку АДРЕСА_1 площею 19.8
кв.м., разобладнати і дозволити
використовувати під підсобне
приміщення гр. ОСОБА_2, яка мешкає в
АДРЕСА_2 цього будинку не відповідає
вимогам ч.2 ст. НОМЕР_2, 8 Житлового
кодексу України, оскільки вирішення
питання про змінену статусу житлової
кімнати у нежитлове (підсобне)
приміщення відноситься до компетенції
виконавчого комітету обласної, міської
ради народних депутатів. Так,
зазначила, що статтею 8 Житлового
кодексу України передбачено у
виняткових випадках переведення жилих
будинків і жилих приміщень у нежилі
може здійснюватися за рішенням
органів, зазначених у частині другій
статті НОМЕР_2 цього Кодексу, тобто
виключно за рішенням виконавчого
комітету обласної, міської (міста
республіканського підпорядкування)
Ради народних депутатів, а не за
рішенням виконавчого комітету
Бабушкінської районної Ради народних
депутатів.

На підставі зазначеного рішення
виконкому видано свідоцтво про право
власності на житло від 19.01.1995 р.

Виконкомом міської Ради народних
депутатів посвідчено, що квартира
АДРЕСА_2 належить на праві спільної
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, загальна
площа якої складає 57,4 кв.м.

До зазначеної площі входять і спірні
приміщення квартири АДРЕСА_1 площею 23,6
кв.м.

Згідно технічного висновку за
результатами обстеження квартири
АДРЕСА_1 спірні приміщення НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 знаходяться в АДРЕСА_1 яка
розташована на першому надземному
поверсі та належать до житлових
приміщень АДРЕСА_1

Крім того, спірним рішенням вирішено
надати лише у користування
напівпідвальне приміщення, площею 19,8
кв.м., ОСОБА_2, а не у власність.

У зв'язку з чим, вважає, що спірне
рішення та свідоцтво видані без
достатньо правової підстави, є
незаконними та підлягають скасуванню в
частині приєднання приміщень №1, №2,
НОМЕР_1, НОМЕР_2 квартири АДРЕСА_1 до
квартири АДРЕСА_2 цього будинку.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Управління житлового господарства
Дніпропетровської міської ради в
якості відповідача 1, явку у судове
засідання свого представника не
забезпечив, однак просив суд
розглянути справу без його участі за
наявності тих доказів, які є в
матеріалах справи.

Представник виконавчого комітету
Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради заперечував
проти задоволення позову з тих підстав,
що спірне рішення прийнято з
дотриманням норм чинного
законодавства, проте заперечень у
письмовому вигляді та будь-яких
доказів до суду не надав.

Третя особа 1 - ОСОБА_2 та її представник
в судовому засіданні заперечували
проти задоволення позову, посилаючись
на безпідставність позовних вимог та
неналежність їх розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Третя особа 2 - ОСОБА_3 будучи належним
чином повідомленим про дату, час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явився.

Представник третьої особи 3 - ОСОБА_4
проти задоволення позовних вимог не
заперечував.

Суд, заслухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши всі наявні докази,
що містяться в матеріалах справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, рішенням
виконавчого комітету Бабушкінської
районної Ради народних депутатів м.
Дніпропетровська від 19.03.1993 року № 180
було вирішено звільнити
напівпідвальне приміщення вітхого
будинку АДРЕСА_1 площею 19.8 кв.м.
розобладнати і дозволити
використовувати під підсобне
приміщення гр. ОСОБА_2, яка мешкає в
АДРЕСА_2 цього будинку.

На підставі зазначеного рішення
Виконкомом міської Ради народних
депутатів видано свідоцтво про право
власності на житло від 19.01.1995 р., яким
посвідчено, що квартира АДРЕСА_2
належить на праві спільної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, загальна площа, якої
складає 57,4 кв.м. До зазначеної площі,
входить приміщення НОМЕР_1 та НОМЕР_2
квартири АДРЕСА_1 площею 23,6 кв.м.

Частиною 2 ст. НОМЕР_2 Житлового кодексу
України передбачено, що непридатні для
проживання жилі приміщення
переобладнуються для використання в
інших цілях за рішенням виконавчого
комітету обласної, міської (міста
республіканського підпорядкування)
Ради народних депутатів.

Статтею 8 Житлового кодексу України
передбачено, що переведення придатних
для проживання жилих будинків і жилих
приміщень у будинках державного і
громадського житлового фонду в нежилі,
як правило, не допускається. У
виняткових випадках переведення жилих
будинків і жилих приміщень у нежилі
може здійснюватися за рішенням
органів, зазначених у частині другій
статті НОМЕР_2 цього Кодексу тобто,
виключно за рішенням виконавчого
комітету обласної, міської (міста
республіканського підпорядкування)
Ради народних депутатів.

Статтею 135 Конституції Українcької
Радянської Соціалістичної Республіки
в редакції від 20 квітня 1978 року (яка
діяла на момент прийняття спірного
рішення від 19.03.1993 року № 180)
передбачено, що Виконавчі комітети
місцевих Рад народних депутатів
приймають рішення і видають
розпорядження в межах повноважень,
наданих їм законодавством Української
РСР.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з технічного висновку за
результатами обслідування квартири
АДРЕСА_1 встановлено, що приміщення
НОМЕР_1 та НОМЕР_2, тобто ті приміщення
на які зареєстровано право власності
на підставі спірного свідоцтва про
право власності, належать до житлових
приміщень квартири АДРЕСА_1 яка в свою
чергу, знаходиться не в підвальному
поверсі, а на першому поверсі АДРЕСА_1,
про що свідчить технічний паспорт
квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2, що
розташована на третьому поверсі цього
ж будинку.

Одночасно, судом встановлено, а
матеріалами справи підтверджено, що
згідно з технічним висновком за
результатами обстеження квартири
АДРЕСА_1 виявлено, що під квартирою
АДРЕСА_1 зокрема під приміщеннями
НОМЕР_1 та НОМЕР_2, у підвальному поверсі
цього ж будинку знаходиться
приміщення, яке відноситься до
нежитлових-підсобних приміщень, тобто
те приміщення про яке зазначено в
рішенні виконавчого комітету
Бабушкінської районної Ради народних
депутатів м.Дніпропетровська від 19.03.1993
року № 180.

Таким чином, враховуючи докази, які
наявні в матеріалах справи, суд дійшов
висновку, що житлові приміщення НОМЕР_1
та НОМЕР_2 квартири АДРЕСА_1 першого
поверху, АДРЕСА_1 були помилково
приєднані, як нежитлові-підсобні
приміщення до квартири АДРЕСА_2,
третього поверху, АДРЕСА_1, у зв'язку з
чим Виконкомом міської Ради народних
депутатів було незаконно здійснено
реєстрацію права власності щодо
приміщень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 квартири
АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право
власності від 19.01.1995 р. на квартиру № 5
до загальної площі, якої входять
приміщення НОМЕР_1 та НОМЕР_2 АДРЕСА_1

Крім того, матеріалами справи
підтверджено, що рішенням від 19.03.1993 №
180 виконавчого комітету Бабушкінської
районної Ради народних депутатів
м.Дніпропетровська вирішено було
надати ОСОБА_2 лише у користування
напівпідвальне приміщення, площею 19,8
кв.м. вітхого АДРЕСА_1 квартири АДРЕСА_1
проте, як свідчать матеріали справи,
ОСОБА_2 на підставі спірного рішення
було здійснено приватизацію та в
подальшому видано їй незаконне
свідоцтво про право власності в
частині реєстрації приміщень НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 квартири АДРЕСА_1 першого
поверху, АДРЕСА_1 шляхом приєднання їх
до квартири АДРЕСА_2, третього поверху,
цього ж будинку.

Статтею 135 Конституції Українcької
Радянської Соціалістичної Республіки
в редакції від 20 квітня 1978 року (яка
діяла на момент прийняття спірного
рішення від 19.03.1993 року № 180)
передбачено, що Виконавчі комітети
місцевих Рад народних депутатів
приймають рішення і видають
розпорядження в межах повноважень,
наданих їм законодавством Української
РСР.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
Законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України
органи державної влади, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд, оцінивши докази у справі у їх
сукупності, приходить до висновку, що
відповідачами не доведено
правомірності видання свідоцтво про
право власності на приміщення НОМЕР_1
та НОМЕР_2 квартири АДРЕСА_1 першого
поверху, АДРЕСА_1 мешканцям квартири
АДРЕСА_2, третього поверху, цього ж
будинку, які є третіми особа1,2 по
справі.

Розглядаючи клопотання позивача про
поновлення пропущеного процесуального
строку звернення до суду з даним
позовом, суд вважає його обґрунтованим
та таким, що підлягає задоволенню,
оскільки про існування спірного
рішення та свідоцтва позивач дізналась
беручі участь в якості відповідача в
цивільній справі №200/1607/13ц за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_3, виконком Бабушкінської
районної в м.Дніпропетровську ради про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, провадження в
якій відкрито 06.02.2013 року. При цьому, в
якості доказів до позовної заяви
ОСОБА_2 додано оспорювані копії рішення
виконкому №180 від 19.03.1993 року та
свідоцтво про право власності.

За таких обставин, враховуючи, що даний
адміністративний позов подано 03.04.2013
року, при цьому строк оскарження
рішення органу місцевого
самоврядування визначений в шість
місяців, суд вважає заяву позивача
мотивованою, з огляду на встановлене
порушення її права, як мешканки
квартири АДРЕСА_1, допоміжні приміщення
якої за НОМЕР_1,НОМЕР_2 передані у
власність іншої особи - ОСОБА_2 без
законних підстав.

Разом з тим, не підлягають задоволенню
позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування
рішення виконавчого комітету
Бабушкінської районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровсьвід 19.03.1993
року №180 в частині надання приміщень
квартири АДРЕСА_1 в користування гр.
ОСОБА_2, оскільки ч.1 ст.6 КАС України
право позивача оспорюваним рішенням не
порушується.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.1, 2, 6-11, 18, 19, 23, 69, 71, 94, 158-162 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Скасувати свідоцтво про право
власності на житло від 19.01.1995 року
Виконкому Дніпропетровської міської
ради народних депутатів в частині
реєстрації права власності за ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на приміщення площею 23,6 кв.м.
квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Бабушкінський районний суд міста
Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Т.В.Шевцова