Справа № 822/340/14
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/340/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року м.
ХмельницькийХмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук
О.К. при секретаріОлійник І.А. за
участі:представників позивача та
відповідачарозглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
селянського фермерського господарства
"Татьяна" до Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному
позові позивач просить визнати
протиправним та скасувати прийняте на
підставі акту про результати
камеральної перевірки №20/220/23827742 від
13.01.2013 року податкове
повідомлення-рішення Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 24.01.2014 року №, яким
збільшено суму грошового зобов"язання
з податку на додану вартість на суму 15286
грн., в тому числі 15286 грн. за штрафними
санкціями (штрафами).

На думку позивача, зазначене податкове
повідомлення-рішення є неправомірним,
оскільки базується на необґрунтованих
висновках відповідача про
безпідставне включення до податкового
кредиту в листопаді 2013 року податку на
додану вартість в сумі 12229,44 грн. на
підставі оформленої ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» податкової накладної №5 від
08.11.2013 року на загальну суму 73376,62 грн., в
тому числі ПДВ 12229,0 грн на поставку
послуг складського зберігання зерна
відповідно до договору №280801 від 28.08.2013
року. Зазначає, що в реєстрі отриманих
податкових накладних за листопад 2013
року помилково вказав неповний номер
податкової накладної, отриманої від
ПАТ «Державна продовольчо-зернова
корпорація України», а саме: замість
№5/28 від 08.11.2013 року вказав №5 від 08.11.2013
року.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та
підтвердив обставини, на які
посилається у позовній заяві, просить
суд задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні
заперечив проти задоволення позову
зазначивши, що пощивач сформував
податковий кредит за листопад 2013 року в
сумі 12229,0 грн. по операції з ПАТ
"Державна Продовольчо-Зернова
Корпорація України" без податкової
накладної, що призвело до порушення
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України,
згідно до якого не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними.
Висновки акта перевірки вважає
обгрунтованими та правомірними та
просить суд відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши зібрані в матеріалах справи
докази в їх взаємному зв'язку та
сукупності, суд вважає, що позов
необхідно задовольнити з урахуванням
викладеного нижче.

Суд встановив, що позивач -
селянсько-фермерське господарство
"Татьяна", ,
зареєстроване 11.04.1996 року Хмельницькою
райдержадміністрацією, перебуває на
обліку як платник податків з 18.04.1996 року
в Хмельницькій МДПІ. Як
сільськогосподарський виробник,
позивач використовує спеціальний
режим оподаткування відповідно до ст.209
Податкового кодексу України (далі - ПК
України).

Основним видом діяльності позивача є
змішане сільське господарство.

13.01.2013 року №20/220/23827742 на підставі п.200.10
ст.200 розділу V ПК України у порядку ст.76
глави 8 розділу ІІ ПК України
працівниками податкового органу
проведена камеральна перевірка даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість за
листопад 2013 року. За результатами
перевірки складений акт №20/220/23827742 від
13.01.2013 року, на підставі якого
відповідач прийняв податкове
повідомлення-рішення № від 24.01.2014
року про збільшення суми грошового
зобов"язання з податку на додану
вартість на суму 15286 грн., в тому числі
15286 грн. за штрафними санкціями.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення базується на
викладених в акті перевірки №20/220/23827742
від 13.01.2013 року висновках відповідача
щодо порушення позивачем п.198.6 ст.198,
п.201.10 ст.201, п.209.1 ст.209 ПК України та п.п.3
і 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 12.01.2011 року №11 «Про
затвердження Порядку акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих в банках» за рахунок
застосування податкової пільги з ПДВ
за листопад 2013 року на суму 12229,0 грн.
всупереч умовам її надання.

Фактичною підставою для визначення
штрафних санкцій в сумі 15286 грн.
слугували висновки перевіряючих,
відображені в акті перевірки №20/220/23827742
від 13.01.2013 року, щодо безпідставного
включення позивачем податкового
кредиту за листопад 2011 року ПДВ в сумі
12229,0 грн. по податковій накладній №5 від
08.11.2013 року на загальну суму 73376,62 грн., в
тому числі ПДВ 12229,0 грн., виписаній ПАТ
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» на поставку послуг
складського зберігання зерна
відповідно до договору №280801 від 28.08.2013
року, яка не зареєстрована в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Суд встановив, що 28.08.2013 року між
позивачем (замовник) та ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація»
(виконавець) укладений договір
складського зберігання зерна № 280801 від
28.08.2013 року У відповідності з цим
договором виконавцем виконані, а
замовником прийняті роботи з сушіння
та очищення зерна, що підтверджується
підписаним сторонами договору актом №
011101 від 08.11.2013 року. Розрахунок за
виконані роботи здійснений позивачем
08.11.2013 року (виписка банку за 08.11.2013 року
та платіжне доручення № 399 від 07.11.2013
року). На підставі податкової накладної
№5/28 від 08.11.2013 року на загальну суму
73376,62 грн., в тому числі ПДВ 12229,0 грн.,
виписаної ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація» по
вказаній операції, позивач включив до
податкового кредиту в листопаді 2013
року ПДВ в сумі 12229,0 грн. В свою чергу,
контрагент позивача - ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація»
включив ПДВ у вказаній сумі до
податкових зобов»язань в листопаді 2013
року. Зазначене підтверджується
декларацією з ПДВ СФГ «Татьяна» за
листопад 2013 року з додатками та
декларацією з ПДВ ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація» за
листопад 2013 року з додатками.

Досліджуючи правомірність формування
позивачем податкового кредиту по
операціях з придбання товару від
зазначеного контрагента, суд враховує
наведене нижче.

В силу п.198.2 ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту,
є податкова накладна, що видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відповідно до п.11 підрозділу 2 розділу XX
«Перехідні положення» ПК України
реєстрація податкових накладних
платниками податку на додану вартість -
продавцями в Єдиному реєстрі
податкових накладних запроваджується
для платників цього податку, у яких
сума податку на додану вартість в одній
податковій накладній становить понад 1
мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;
понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011
року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня
2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня
2012 року. До платників податку, для яких
на дату виписки накладної цим
підрозділом не запроваджено
обов'язковість реєстрації податкової
накладної в Єдиному реєстрі податкових
накладних, не застосовуються норми
абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10
статті 201 цього Кодексу.

З урахуванням викладених вище положень
ПК України право на нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту звітного періоду у випадку
придбання товарів та послуг виникає у
їх покупця за умови отримання від їх
постачальника належним чином
оформленої податкової накладної, яка
підтверджує факт поставки товару
(послуг), зареєстрованої в Єдиному
реєстрі податкових накладних (якщо
така реєстрація є необхідною
відповідно до ПК України).

Факт укладення договору, його оплати,
факт сплати позивачем податку на
додану вартість в ціні товару та факт
використання позивачем результатів
робіт, виконаних ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України», у господарській діяльності
підтверджені дослідженими в судовому
засіданні первинними документами та не
спростовані відповідачем.

В силу п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Суд встановив, що податкова накладна
№5/28 від 08.11.2013 року, яка слугувала
підставою для включення позивачем
зазначеної в ній суми ПДВ до
податкового кредиту, оформлена ПАТ
«Державна продовольчо-зернова
корпорація» з дотриманням вимог
податкового законодавства та згідно до
квитанції № 1 від 22.11.2013 року
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відтак, суд вважає, що наявність у
позивача зазначеної податкової
накладної, оформленої з дотриманням
вимог чинного законодавства,
постачальником робіт, є достатньою
підставою для віднесення сплаченого в
ній ПДВ до податкового кредиту.

Відповідач не подав та суд не встановив
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої ним
податкової вигоди як-от безтоварний
та/або фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо. Суд не
встановив також порушення позивачем
вимог податкового законодавства щодо
формування податкового кредиту.

При цьому, помилка, допущена позивачем
під час занесення податкової накладної
№ 5/28 від 08.11.2013 року до реєстру
отриманих податкових накладних за
листопад 2013 року, в частині неповного
зазначення її номеру (замість №5/20
зазначений №5) не може слугувати
підставою для позбавлення позивача
права на формування податкового
кредиту.

Пунктом 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 року N 1379, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 р. за N 1333/20071, передбачено,
що сплачена (нарахована) сума податку
на додану вартість у податковій
накладній повинна відповідати сумі
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Досліджені судом докази свідчать
про відсутність розбіжностей у
додатках №5 до декларацій з ПДВ та
реєстрах отриманих та виданих
податкових накладних за листопад 2013
року позивача та його контрагента (ПАТ
«Державна продовольчо-зернова
корпорація») в частині суми сплаченої
(нарахованої) суми податку на додану
вартість. Зазначену обставину не
спростував також представник
відповідача в судовому засіданні.

За змістом п.201.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Отже, відповідно до п.201.6 ст.201 ПК
України, встановивши розбіжності в
даних реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних позивача та його
контрагента, відповідач повинен був
надіслати відповідне повідомлення
позивачу та надати останньому
можливість уточнення податкових
зобов»язань без застосування штрафних
санкцій, передбачених розділом II цього
Кодексу.

Проте, замість вчинення передбачених
п.201.6 ст.201 ПК України дій, відповідач
надіслав позивачу спірне податкове
повідомлення - рішення, яким визначив
штрафні санкції в загальній сумі 15286,0
грн., в тому числі в сумі 12229,0 грн. на
підставі п.123.2 ст.123 ПК України та в сумі
3057,0 грн. на підставі п.123.1 ст.123 ПК
України.

За змістом п.58.1 ст.58 ПК України
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення у разі коли сума
грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу.

Пунктом 54.3 ст.54 ПК України передбачений
обов»язок податкового органу
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо через порушення
вимог податкового законодавства
відповідні грошові зобов»язання не
нараховані особою, відповідальною за
їх нарахування.

В силу п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового зобов'язання
платника податків на підставах,
визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4,
54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, на платника податків
накладається штраф в розмірі 25
відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання.

За змістом пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк);

Отже, з урахуванням зазначених вище
положень ПК України штрафні санкції в
розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, передбачені
п.123.1 ст.123 ПК України, застосовуються до
платника податку у тому випадку, якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового зобов'язання
платника податків на підставах,
визначених ПК України. Водночас, ПК
України не передбачене застосування
п.123.1 ст.123 ПК України у випадку, коли
податкове зобов»язання не
визначається контролюючим органом.

Натомість, всупереч п.123.1 ст.123 ПК
України, спірним податковим
повідомленням-рішенням, відповідач
застосував до позивача штраф в розмірі
3057,0 грн., не визначивши попередньо
податкове зобов»язання з ПДВ.

Штрафні санкції в сумі 12229,0 грн.
визначенні спірним податковим
повідомленням - рішенням на підставі
п.123.2 ст.123 ПК України.

Відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України
використання платником податків
(посадовими особами платника податків)
сум, що не сплачені до бюджету
внаслідок отримання (застосування)
податкової пільги, не за призначенням
та/або всупереч умовам чи цілям її
надання згідно із законом з питань
відповідного податку, збору, платежу
додатково до штрафів, передбачених
пунктом 123.1 цієї статті, тягне за собою
стягнення до бюджету суми податків,
зборів, платежів, що підлягали
нарахуванню без застосування
податкової пільги.

Пунктом 209.2 ст.209 ПК України
передбачено, що згідно із спеціальним
режимом оподаткування сума податку на
додану вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей. Зазначені суми
податку на додану вартість
акумулюються сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Тобто, передбачена п.123.2 ст.123 ПК України
штрафна санкція застосовується за
використання платником податків сум,
що не сплачені до бюджету внаслідок
отримання податкової пільги, не за
призначенням та/або всупереч умовам чи
цілям її надання, зокрема, якщо останні
не направлені: на відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів (визначення останніх наведено
у підпункті 209.15.1), на інші виробничі
цілі (при наявності залишку).

Таким чином, передумовою застосування
п. 123.2 ст. 123 ПК України є доведення у
встановленому порядку використання
сум коштів, що не сплачені до бюджету
внаслідок застосування податкової
пільги, не за призначенням та/або
всупереч умовам чи цілям надання цієї
пільги згідно з законом з питань
відповідного податку. Аналогічну
позицію висловила Державна податкова
служба України в Узагалюючій
податковій консультації з питань
забезпечення єдиного підходу до
застосування штрафних санкцій за
порушення норм Податкового кодексу
України, затвердженій наказом від 22
листопада 2012 року N 1046.

Всупереч ст.ч.2 ст.71 КАС України
відповідач не навів жодного доказу
порушення позивачем вимог п.209.2 ст.209 ПК
України, яке є підставою для
застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України. Не
встановлені такі факти і під час
камеральної перевірки позивача.

Відповідно до п.109.2 ст.109 ПК України
передбачена цим Кодексом та іншими
законами України відповідальність,
настає у випадку вчинення платниками
податків, їх посадовими особами
порушень законів з питань
оподаткування, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до вимог ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарської
відповідальності учасника
господарських відносин, у тому числі
для застосування
адміністративно-господарських
санкцій, є вчинене таким суб'єктом
господарське правопорушення.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене відповідач не
довів правомірність спірного
податкового повідомлення-рішення, а
тому позовні вимоги про його
скасування підлягають до задоволення.

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами судам у
резолютивній частині такого судового
рішення слід зазначати обов'язок
органу Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Керуючись Конституцією України,
Податковим кодексом України та ст.ст. 11,
70, 71, 94, 99, 158 - 163, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області від 24.01.2014 року №.

Стягнути з державного бюджету України
на користь селянського фермерського
господарства "Татьяна" 182,70 грн.
судового збору шляхом безспірного
списання з розрахункового рахунку
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області.

Стягнути з судовий збір у сумі 1644,30 грн.
(90% судового збору) шляхом їх
безспірного списання із рахунку
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області (рахунок отримувача 4002,
отримувач: УДКСУ у м. Хмельницькому, , банк отримувача: ГУДКСУ у
Хмельницькій області, код банку (МФО)
815013, призначення платежу *;101; судовий
збір; 35173158; пункт, за яким сплачується
судовий збір).

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26
лютого 2014 року

Суддя/підпис/О.К. Ковальчук"Згідно з
оригіналом" Суддя