Справа № 2а-0770/1511/11
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/20115/12

К/9991/21140/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.,

та секретаря
Струсевича Д.С.

за участю представника Державної
митної служби України та Чопської
митниці Шляхової О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги Державної
митної служби України та Чопської
митниці на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 лютого 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Державної митної
служби України та Чопської митниці про
скасування наказів та поновлення на
роботі,

встановила:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом Державної митної служби
України та Чопської митниці про
скасування наказів та поновлення на
роботі.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано наказ Державної митної
служби України №689-к від 07.04.2011 та наказ
Ужгородської митниці Державної митної
служби України №13-к від 08.04.2011.
Поновлено ОСОБА_3 на займаній на час
звільнення посаді заступника
начальника Ужгородської митниці
Державної митної служби України з 8
квітня 2011 року. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 лютого 2012
року постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2011 року залишено без змін.

Державна митна служба України та
Чопська митниця подали касаційні
скарги, в яких, посилаючись на
порушення судом першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просять
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 лютого 2012 року скасувати, та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Перевіривши наведені доводи в
касаційних скаргах, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 працював на
посаді заступника начальника
Ужгородської митниці Державної митної
служби України.

Відповідно до наказу Державної митної
служби України №750 від 13.07.2010 «Про
оптимізацію структури митних органів,
розташованих на території
Закарпатської області»,
Держмитслужбою України припинено
діяльність Ужгородської митниці
шляхом приєднання її до Чопської
митниці Державної митної служби
України з визнанням останньої її
правонаступником.

До затвердження нової штатної
чисельності Чопської митниці, станом
на 09.08.2010, штатна чисельність
Ужгородської митниці, згідно наказу
Держмитслужби України від 09.08.2010 № 884
«Про затвердження граничної
чисельності працівників митних
органів» становила 399 осіб, Чопської
митниці - 495 осіб.

Після затвердження нової штатної
чисельності, відповідно до наказу
Держмитслужби України від 13.08.2010 № 920
штатна чисельність працівників
Чопської митниці склала 889 одиниць.
Отже, загальна чисельність працівників
була зменшена на 5 одиниць.

Наказом Державної митної служби
України № 689-к від 07.04.2011 та наказом
Ужгородської митниці №13-к від 08.04.2011
ОСОБА_3 був звільнений з займаної
посади заступника начальника
Ужгородської митниці відповідно до
пункту 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України з 08.04.2011. Звільненню
передувало повідомлення позивача та
Ужгородського міського центру
зайнятості про наступне вивільнення.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про неправомірність винесення
оскаржуваних позивачем наказів з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

За змістом вказаної норми Закону, при
ліквідації підприємства (установи,
організації) правила пункту 1 статті 40
Кодексу законів про працю України
можуть застосовуватись і в тих
випадках, коли після припинення
діяльності підприємства одночасно
утворюється нове підприємство. В цих
випадках працівник не вправі вимагати
поновлення на роботі на новоутвореному
підприємстві, якщо він не був
переведений туди в установленому
порядку.

Згідно з частиною 1 статті 492 Кодексу
законів про працю України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 не було
запропоновано жодної посади, та
відповідачами не було проведено
жодних дій щодо можливого
працевлаштування позивача. Даний факт
сторонами не заперечується.

Водночас згідно штатних розписів та
інформації про вакантні посади станом
на 08.04.2011, на момент звільнення ОСОБА_3, в
Чопській митниці існували вакантні
посади: заступника начальника митниці,
начальників відділів, тощо. Крім того,
згідно з інформацією щодо прийому
(переведення) на роботу, в Чопську
митницю з 22.10.2010 по 27.01.2011 було
працевлаштовано 18 осіб.

Судами встановлено і не заперечується
відповідачами, що останніми було
проігноровано вимоги трудового
законодавства щодо надання працівнику
пропозиції іншої роботи на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правомірними та погоджується з
висновками судів попередніх
інстанцій, що відповідачами при
звільненні не були додержані вимоги
статтей 40, 42, 49-2 Кодексу законів про
працю України.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права. Оскаржувані судові рішення є
законними та обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційні скарги Державної митної
служби України та Чопської митниці
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 лютого 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Державної митної
служби України та Чопської митниці про
скасування наказів та поновлення на
роботі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф.
Загородній