Справа № 2а-11293/12/2070
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/31450/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя СуддіМуравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є.
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Зміївському районі Харківської
області Державної податкової службина
постанову та ухвалуХарківського
окружного адміністративного суду від
16.11.2012 року Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2013 рокуу
справі№ 2-а-11293/12/2070за позовомКазенного
підприємства «Зміївський ремонтний
енергомеханічний завод»до Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Харківської області Державної
податкової службипроскасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.11.2012 року
у справі № 2-а-11293/12/2070, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21.05.2013 року, позовні вимоги
задоволено. Скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Харківської області Державної
податкової служби від 05.06.2012 року №
та від 05.06.2012 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем 63 024,00 грн. та штрафні
санкції у розмірі 1,00 грн.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нову постанову про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги заявник обґрунтовує порушенням
судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. 129
Конституції України, ч. ч. 1, 5 ст. 203, п. 1-2
ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України,
пп. 1.20.51 п. 1.20, п.1. 32 ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2,
пп. пп. 5.3.1- 5.3.2, 5.3.9 п. 5.9 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1
ст. 8 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.
14, п. 135.1 ст. 135, ст. 137, п. п. 138.1, 138.8 ст. 138,
ст. 144, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу
України, ст. ст. 7, 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної позапланової виїзної
перевірки підприємства КП «Зміївський
ремонтний енергомеханічний завод»
складено акт № 335/22/08326540, яким
зафіксовано порушення позивачем ч. ч. 1,
5 ст. 203, п. п. 1-2 ст. 215, ст. 228 Цивільного
кодексу України в частині недодержання
вимог зазначених статей в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах з ТОВ «Техцентр «Вектор»,
ТОВ фірма «Ліон»; пп. 1.20.51 п. 1.20, п. 1.32 ст.
1, п. 5.1, п. п. 5.2.1 п. 5.2, пп. пп. 5.3.1- 5.3.2, 5.3.9 п.
5.9 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1
ст. 135, ст. 137, п. п. 138.1, 138.8 ст. 138, ст. 144, п.
150.1 ст. 150 Податкового кодексу України,
що призвело до завищення від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та заниження
податку на прибуток.

На підставі висновків акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.06.2011 року №
, яким зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток в розмірі 2 046 292,00
грн. та від 05.06.2011 року № , яким
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств в
розмірі 63 024,00 грн. та нараховані
штрафні санкції в розмірі 5 973,00 грн.

02.01.2011 року позивачем укладено договори
з ТОВ «Техцентр Вектор» № 27/15 на
поставку комплектуючих до ЗИЛ-131, а
20.02.2011 року з ТОВ «Ліон» № 27/50 на
поставку комплектуючих до ЗИЛ-131.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що реальність
господарських операцій по виконанню
вказаних договорів підтверджується
матеріалами справи.

Факт отримання товару, взяття його на
облік та подальшого використання
підтверджується наявними накладними,
рахунками фактурами, картами
складського обліку матеріалів та
актами списання ТМЦ.

Перевезення товару підтверджується
товарно-транспортними накладними та
шляховими листами.

Оскільки первинними документами,
наявними в матеріалах справи,
підтверджено реальне проведення між
сторонами господарських операцій та
засвідчено факт виконання позивачем
зобов'язань по оплаті вартості товарів
та послуг, враховуючи положення п. 5.1, п.
п. 5.2.1 п. 5.2, пп. пп. 5.3.1- 5.3.2, 5.3.9 п. 5.9 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та ст. ст. 134, 135,
137, 138 Податкового кодексу України, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку про правомірність
відображення у складі валових витрат
по операціям з ТОВ «Техцентр «Вектор»,
ТОВ фірма «Ліон».

Податковий орган дійшов висновку щодо
заниження валового доходу на суму 128
102,00 грн., в т.ч. по рядку 01.2 Декларації 2
приріст балансової вартості запасів на
29 017,00 грн. (матеріальна складова у
незавершеному виробництві) та на 18 991,00
грн. (матеріальна складова у готовій
продукції) відповідно до п. 5.9 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»; рядку 02
декларації «дохід від операційної
діяльності (дохід від реалізації
товарів (робіт, послуг) в розмірі 48 217,00
грн. та порушення п. 135.1 ст. 135, ст. 137
Податкового Кодексу України.

Положеннями п. 5.9 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що платник
податку веде податковий облік приросту
(убутку) балансової вартості товарів
(крім тих, що підлягають амортизації, та
цінних паперів), сировини, матеріалів,
комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів
(далі - запасів) на складах, у
незавершеному виробництві та залишках
готової продукції, витрати на
придбання та поліпшення (перетворення,
зберігання) яких включаються до складу
валових витрат згідно з цим Законом (за
винятком тих, що отримані безкоштовно).
Витрати на виготовлення незавершеного
виробництва та готової продукції
відносяться до витрат встановлених пп.
5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону. Суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, встановлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
(митних) деклараціях, уточнюючих
розрахунках.

Згідно із п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Перелік витрат, які не враховуються при
визначенні оподатковуваного прибутку
в розумінні приписів п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та ст. 139 Податкового
кодексу України не містять підстав
щодо не включення до валових витрат на
виготовлення продукції, яка певний час
зберігається на складі або на дату
перевірки не визначено покупця
вищевказаної продукції.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанцій вірно зазначили, що
посилання податкового органу на те, що
матеріальні витрати на виготовлення
продукції підприємства «запаси»
використані не в господарській
діяльності, суд вважає
необґрунтованими.

Відповідно до п.135.1 ст. 135 Податкового
кодексу доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Згідно із п. 135.2 ст. 135 Податкового
кодексу доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом ІІ цього
Кодексу.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що в акті
перевірки не зазначено дохід від
реалізації яких товарів, робіт, послуг
не включено до рядку 02 декларації та на
підставі яких первинних документів
визначена сума доходу.

Враховуючи положення п. 83.1 ст. 83
Податкового кодексу України колегія
суддів погоджується з висновком судів
першої та апеляційної інстанцій, що
сума доходу 48 217,00 грн. відображена в
акті перевірки безпідставно.

В акті перевірки зазначено, що в
першому кварталі 2011 року позивачем
проводилася збиткова діяльність,
реалізація продукції проводилася за
ціною нижче повної собівартості: в
лютому 2011 року - собівартість продукції
складала 177 482,00 грн., доходи від
реалізації 52 224,00 грн., в березні 2011 року
собівартість продукції 216 769,00 грн.,
доходи від реалізації 75 456,00 грн.

Суди першої дійшли вірного висновку
про необґрунтованість висновків про
порушення на п. п. 1.20, 1.32 ст. 1, п. п. 5.1, 5.2
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.
14 Податкового кодексу України,
оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідачем не доведено, на
підставі яких документів визначено
«звичайну ціну», щодо якої продукції,
не зазначено по яким господарським
операціям ціна не відповідає рівню, а у
перевіряємому періоді платник
отримував валовий дохід від своєї
господарської діяльності, що
підтверджує п. 3.1.1 акта перевірки.

На аркушах 25-26 акта перевірки
зазначено, що КП «Зміївський ремонтний
енергомеханічний завод» в
перевіряємому періоді здійснювало
реалізацію готової продукції, робіт
(послуг) нижче повної собівартості в
ІІ-ІV кварталі 2011 року, а саме: в ІІ
кварталі (собівартість продукції - 177
482,00 грн., доходи від реалізації 52 224,00
грн.), в ІІІ кварталі 2011 року
(собівартість продукції -1 411 274,00 грн.,
доходи від реалізації 893 872,00 грн.), в ІV
кварталі 2011 року (собівартість
продукції - 1 001 530,00 грн., доходи від
реалізації 213 336,00 грн.). Суми зазначеної
повної собівартості не відповідають
сумам, зазначеним в таблиці (аркуш 25
акта). Зокрема, загальна сума витрат
згідно до таблиці за ІІ квартал 2011 року
складає 1 563 658,00 грн., а не 1 77 482,00 грн.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що суми доходів, зазначені
в акті перевірки (аркуш 25-26) не
співпадають з доходами від реалізації,
що відображені у Додатку 2 до акта
перевірки. Так, в акті перевірки (аркуш
25) доходи від реалізації за ІІ кв. 2011
року склали 52 224,00 грн., а в Додатку 2 до
акта загальна сума отриманого доходу
за ІІ кв. складає 2 159 306,64 грн. (76 750,45 + 57
369,46 + 2 025 186,73). Також не співпадає сума
доходу від реалізації за 3 та 4 квартали
2011 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанцій про
неправомірність висновків податкового
органу щодо завищення показників у
рядку 04.1 Декларації «витрати на
придбання товарів (робіт, послуг), крім
визначених у рядку 04.11 всього на суму 273
237,00 грн. у першому кварталі 2011 року
внаслідок реалізації виробленої
продукції нижче собівартості та за
цінами нижче звичайних та завищення
показника у рядку 05.1 Декларації
«Собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт,
послуг)» за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011
року в загальній сумі 1 545 827,00 грн.

Щодо завищення рядка 04.2 Декларації
«убуток балансової вартості запасів»
за період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року у
загальній сумі 85 746,00 грн., судами першої
та апеляційної інстанцій встановлено,
що дані бухгалтерського обліку
підтверджують правомірне формування
показника рядка 04.2 Декларації з
податку на прибуток підприємств за 1
квартал «убуток балансової вартості
запасів» в розмірі 85 746,00 грн. Доводи
касаційної скарги цього не
спростовують, а зводяться до
переоцінки доказів, що в силу положень
ст. 220 Кодексу адміністративного
судочинства України не входить до
компетенції касаційної інстанції.

Податковий орган дійшов висновку про
неправомірне включення до рядка 04.9
Декларації «від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього
податкового року» за період з 01.01.2011
року по 31.03.2011 року в сумі 566 917,00 грн.,
оскільки це 80 відсотків від'ємного
значення об'єкта оподаткування за 2009
рік.

Відповідно до п. 1 підрозділу 4 розділу XX
Перехідних положень Податкового
кодексу України норми розділу III
Кодексу застосовуються під час
розрахунків з бюджетом починаючи з
доходів і витрат, що отримані і
проведені з 1 квітня 2011 року, якщо інше
не встановлено цим підрозділом. До
вказаного терміну для цілей визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток, у разі, якщо об'єкт
оподаткування має від'ємне значення,
застосовуються норми пункту 6.1 статті 6
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

У 2010 році норми пункту 6.1 статті 6 діяли
з урахуванням особливостей,
встановлених пунктом 22.4 статті 22
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» якими, зокрема,
передбачалося, що у звітних податкових
періодах 2010 року у складі валових
витрат платника податку враховувалося
20 відсотків суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток, яке утворилося станом на 1
січня 2010 року. У I кварталі 2011 року сума
збитків з податку на прибуток, які
утворилися станом на 01.01.2010 р. та не були
враховані у складі валових витрат у 2010
році, та збитки, які утворилися у 2011
році, включаються до складу валових
витрат першого календарного кварталу
2011 року та, відповідно, стають від'ємним
значенням I кварталу 2011 року.

Зазначене відповідає положенням п. 6.1
ст. 6 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» відповідно до
якої сума від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього
податкового року включається до складу
валових витрат першого календарного
кварталу наступного податкового року
та, відповідно, стає витратами I
календарного кварталу.

Тобто, підприємством правомірно
включено суму 566 917,00 грн. до декларації
у відповідності до вимог п. 6.1 ст. 6
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Згідно із пп. пп. 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» амортизація основних
фондів і нематеріальних активів - це
поступове віднесення витрат на їх
придбання, виготовлення або
поліпшення, на зменшення скоригованого
прибутку платника податку у межах норм
амортизаційних відрахувань,
установлених цією статтею.

Амортизації підлягають витрати,
зокрема, на придбання основних фондів
та нематеріальних активів для власного
виробничого використання, проведення
всіх видів ремонту, реконструкції,
модернізації та інших видів поліпшення
основних фондів. Підпунктом 8.1.3 пункту
8.3 статті 8 встановлено, що суми
амортизаційних відрахувань звітного
періоду визначаються шляхом
застосування норм амортизації,
визначених пунктом 8.6 цієї статті, до
балансової вартості груп основних
фондів на початок звітного періоду.

Пунктом 22.8 статті 22 вказаного Закону
передбачено, що балансова вартість
основних фондів, які згідно зі статтею 8
цього Закону підпадають під визначення
груп 1, 2 та 3, введених в експлуатацію до
набрання чинності цим Законом,
визначається на рівні їх залишкової
вартості за станом на момент набрання
чинності цим Законом з включенням їх до
відповідної групи основних фондів з
метою подальшої амортизації.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що основні засоби
рахувалась на балансі підприємства до
введення в дію Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств». З
01.01.1995 року по 31.12.2011 року основні засоби
підприємство придбало за власні кошти.
Враховуючи той факт, що перевірка
проводиться за період з 01.01.2011 року по
31.12.2011 року підприємство надало
документи на придбання основних
засобів за 2011 рік, та мало можливість
надати документі за попередній період,
але перевіркою ці документі не були
витребувані. Документи щодо придбання
основних засобів та нарахування
амортизації за період 1995 - 2010 років
перевірялись Державною податковою
інспекцією у Зміївському районі в ході
попередніх планових перевірок за
відповідні періоди.

Правомірність віднесення основних
засобів до таких що підлягають
амортизації відповідно до Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» підтверджена актами
перевірок за відповідні періоди.
Порушень в нарахуванні амортизації
встановлено не було. В останньому акті
перевірки за період з 01.07.2009 року по
30.09.2010 року № 179/23/08326540 від 04.03.2011 року п.
3.1.3 «Амортизаційні відрахування»
зазначено, що «перевіркою повноти
визначення амортизаційних відрахувань
за період з 01.07.2009 року по 30.09.2010 року не
встановлено їх заниження або
завищення».

Строк зберігання первинних документів
визначається п. 44.3 ст. 44 Податкового
кодексу України і становить не менш як
1095 днів з дня подання податкової
звітності, для складення якої
використовуються зазначені документи,
а у разі її неподання - з передбаченого
Кодексом граничного терміну подання
такої звітності. Також слід зазначити,
що згідно з частиною першою Переліку №
41, та наказом № 578/5 первинні документи
та додатки до них, що фіксують факт
виконання господарських операцій і є
підставою для записів у регістрах
бухгалтерського обліку та податкових
записах, облікові регістри (головна
книга, журнали, розроблювальні таблиці
та ін.) зберігаються три роки за умови
проведення перевірки державними
податковими органами з питань
дотримання податкового законодавства,
а для бюджетних установ, організацій та
для госпрозрахункових підприємств і
організацій, які перебувають у сфері
управління міністерств, інших
центральних органів виконавчої влади, -
ревізії, а у разі виникнення суперечок,
спорів, слідчих і судових справ -
зберігаються до ухвалення остаточного
рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що посилання
відповідача на ненадання документів,
які підтверджують придбання основних
засобів з 1995 року по 2008 рік включно, як
підстави визначення грошових
зобов'язань, підлягають відхиленню,
оскільки перевіряючими не доведено, що
основні засоби, що знаходяться на
балансі підприємства, не підлягають
амортизації згідно податкового
законодавства, а отже сума
амортизаційних відрахувань за І
квартал 2011 року 51 857,00 грн. правомірно
включено до декларації.

Стосовно правомірності включення суми
амортизаційних відрахувань за ІІ -ІV
квартал 2011 року до декларації з податку
на прибуток.

Відповідно до п. 6 підрозділу 4 розділу XX
Перехідних положень Податкового
кодексу України, для визначення
переліку об'єктів основних засобів,
інших необоротних та нематеріальних
активів за групами відповідно до
пункту 45.1 статті 145 цього Кодексу з
метою нарахування амортизації з дати
набрання чинності розділом III цього
Кодексу застосовуються дані
інвентаризації, проведеної за станом
на 1 квітня 2011 року. Вартість, яка
амортизується, по кожному об'єкту
основних засобів, інших необоротних та
нематеріальних активів визначається
як первісна (переоцінена) з урахуванням
капіталізованих витрат на
модернізацію, модифікацію, добудову,
дообладнання, реконструкції тощо, а
також суми накопиченої амортизації за
даними бухгалтерського обліку на дату
набрання чинності розділом III цього
Кодексу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачем проведено
інвентаризацію основних засобів
станом на 01.04.2011 року та визначено
перелік об'єктів, що підлягають
амортизації відповідно до податкового
законодавства. Данні матеріали
надавались підприємством, але у ході
перевірки не прийняті до уваги.

Крім того, правомірність віднесення
основних засобів до таких що
підлягають амортизації відповідно до
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» підтверджена
актами перевірок за відповідні
періоди. Порушень в нарахуванні
амортизації встановлено не було, про що
свідчать акти перевірок. В останньому
акті перевірки за період з 01.07.2009 року
по 30.09.2010 року № 179/23/08326540 від 04.03.2011 року
п. 3.1.3 «Амортизаційні відрахування»
зазначено «перевіркою повноти
визначення амортизаційних відрахувань
за період з 01.07.2009 року по 30.09.2010 року не
встановлено їх заниження або
завищення».

Щодо завищення загальновиробничих
витрат на суму 9 975,00 грн., завищення
адміністративних витрат на суму 2 644,00
грн., згідно листа ДФІ від 20.03.2012 року №
05-15/5172р. згідно листа ДФІ від 20.03.2012 року
№ 05-15/5172р., колегія суддів погоджується
з висновком судів першої та
апеляційної інстанцій, що посилання
податкового органу на лист та акт ДФІ у
Харківській області є безпідставним в
силу положень п. 3 ст.10 Закону України №
509-ХІІ 04.12.1990 року "Про державну
податкову службу в Україні", пп. 54.3.2 п.
54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
(митних) деклараціях, уточнюючих
розрахунках.

В акті перевірки не відображено які
саме витрати, по яким первинним
документам та по яким господарським
операціям витрати не відносяться до
декларації з прибутку підприємства.

Щодо відображення показника в рядку 06.6
декларації «Від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього звітного
періоду», суд зауважує, що сума 395 173,00
грн. відображена у декларації
правомірно, так як результати
перевірки не відповідають обліку
підприємства та порушують норми
діючого законодавства.

Підстави для зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток, зазначені в спірному акті
перевірки є ті ж самі, що зазначені в
попередньому акті планової виїзної
перевірки Казенного підприємства
«Зміївський ремонтний
енергомеханічний завод» № 179/23/08326540 від
04.03.2011 року, на підставі якого
керівником Державної податкової
інспекції в Зміївському районі
прийнято податкові
повідомлення-рішення: № /0 та №
/0 від 01.04.2011 року, які
оскаржувались підприємством в
судовому порядку (адміністративна
справа № 2а-3807/11/2070).

Враховуючи наведене та те, що в
порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обставини, викладені в акті перевірки,
колегія суддів погоджується з
висновком судів про задоволення позову
у зв'язку з безпідставністю
донарахування позивачу податкових
зобов'язань спірними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судами першої та апеляційної
інстанцій, що у відповідності до ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України не віднесено до повноважень
суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Харківської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.11.2012 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2013 року
у справі № 2-а-11293/12/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак