Справа № 815/221/14
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/221/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року 14 год.
57 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря
Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

Представника позивача
ОСОБА_1,

Представника відповідача
Смірнової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі ГУ
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
13.12.2013 року № , -

встановив:

До Одеського окружного
адміністративного суду звернулась
фізична особа-підприємець ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі ГУ
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
13.12.2013 року № .

Позивач просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 13.12.2013 року про застосування
штрафних санкцій у розмірі 27870, 76 грн. за
порушення пп.2.6 п.2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні»,
затвердженого Постановою Правління
національного банку України від 15.12.2004
року №637 (далі Положення №637). Позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є протиправним,
оскільки прийняте не у порядку та не у
спосіб, що передбачені вимогами
чинного законодавства, безпідставно та
упереджено. При цьому висновки акту
перевірки є такими, що суперечать
наявним документам та не узгоджуються
з вимогами чинного законодавства, у
тому числі положенням ст.ст.1000, 1002 ЦК
України щодо договору доручення.

Представник позивача у судовому
засіданні, посилаючись на обставині
викладені в позові, підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, наполягав, що
оспорюване рішення є законними та
обґрунтованими, винесене у
відповідності до вимог чинного
законодавства, в тому числі
посилаючись на письмові заперечення
надані суду.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
а також обставини, якими
обґрунтовуються вимоги та заперечення,
докази, якими вони підтверджуються, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що з 20.11.2013 року
по 29.11.2013 року посадовими особами
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі ГУ
Міндоходів в Одеській області була
здійснена фактична перевірка позивача,
яка здійснює господарську діяльність в
крамниці «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована
за адресою АДРЕСА_1, за результатами
якої складений акт про результати
фактичної перевірки (а.с.6-9).

Згідно акту перевірки
встановлено порушення позивачем п. 2.6
ст. 2 Положення №637. На підставі
акту про результати фактичної
перевірки відповідачем 13.12.2013 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
застосування штрафних санкцій у
розмірі 27870, 76 грн. (а.с. 5).

В Акті зазначено, що 19.11.2013 року
була здійснена
контрольно-розрахункова операція за
готівку, а саме кросівки на суму 466,65
грн. Розрахункова операція
здійснена з видачею квитанцій,
роздрукованих за допомогою
комп'ютерної системи, в якій зазначено
не реалізація кінцевому покупцю, а
«прийняття залогової вартості» через
ОСОБА_3 В зазначеній квитанції відсутні
назва суб'єкта господарювання, код
ЄДРПОУ. Квитанція, яка видана кінцевому
покупцю не відповідає вимогам
Положення про форму та зміст
розрахункових документів,
затверджених наказом ДПА України від
01.12.2000 року №614. В ході перевірки
встановлено, що готівкові кошти у сумі
466,65 гривень за 19.11.2014 року не
оприбутковані в книзі обліку доходів в
день їх фактичного надходження, окрім
того, встановлено невідповідність сум
готівкових коштів в ході перевірки в
сумі 5107, 50 грн., яка не була
оприбуткована в книзі обліку доходів
(а.с.8).

Штрафна (фінансова) санкція
застосована відповідачем до позивача
відповідно до п.1 абз.3 ст.1 Указу
Президента України №436/95 від 12.06.1995 року
«Про застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» (далі Указ Президента №436/95),
який передбачає за за неоприбуткування
(неповне та/або несвоєчасне)
оприбуткування у касах готівки
застосування штрафу у п'ятикратному
розмірі неоприбуткованої суми.

Пунктом 2.6 Положення №637
визначено, що уся готівка, що надходить
до кас, має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Згідно акту перевірки позивач є
платником єдиного податку відповідно
до свідоцтва про сплату єдиного
податку № 125732 від 18.07.2012 року, виданого
ДПІ у Комінтернівському районі (а.с. 7).

Вказані обставини були
підтверджені перевіряючим - ОСОБА_5,
який здійснював перевірку позивача та
був опитаний в якості свідка у судовому
засіданні 26.02.2014 року під час розгляду
адміністративної справи.

Статтею 291 ПК України визначено, що
правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку встановлюється главою 1
розділу ХІV ПК України. Спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності - особливий механізм
справляння податків і зборів, що
встановлює заміну сплати окремих
податків і зборів, встановлених
пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на
сплату єдиного податку в порядку та на
умовах, визначених цією главою, з
одночасним веденням спрощеного обліку
та звітності.

Суб'єкти господарювання, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
поділяються на шість груп платників
єдиного податку.

До першої групи відносяться - фізичні
особи - підприємці, які не
використовують працю найманих осіб,
здійснюють виключно роздрібний продаж
товарів з торговельних місць на ринках
та/або провадять господарську
діяльність з надання побутових послуг
населенню і обсяг доходу яких протягом
календарного року не перевищує 150000
гривень;

До другої групи відносяться - фізичні
особи - підприємці, які здійснюють
господарську діяльність з надання
послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв: - не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб; - обсяг доходу не перевищує 1000000
гривень.

До третьої групи відносяться - фізичні
особи - підприємці, які протягом
календарного року відповідають
сукупності таких критеріїв: не
використовують працю найманих осіб або
кількість осіб, які перебувають з ними
у трудових відносинах, одночасно не
перевищує 20 осіб; обсяг доходу не
перевищує 3000000 гривень.

Обсяг доходу платника єдиного податку
визначається відповідно до ст.292 ПК
України, якою встановлено, що доходом
платника єдиного податку є для
фізичної особи - підприємця - дохід,
отриманий протягом податкового
(звітного) періоду в грошовій формі
(готівковій та/або безготівковій);
матеріальній або нематеріальній формі,
визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При
цьому до доходу не включаються
отримані такою фізичною особою пасивні
доходи у вигляді процентів, дивідендів,
роялті, страхові виплати і
відшкодування, а також доходи, отримані
від продажу рухомого та нерухомого
майна, яке належить на праві власності
фізичній особі та використовується в
її господарській діяльності;

Згідно з п. 292.3 ст.292 ПК України до суми
доходу платника єдиного податку
включається вартість безоплатно
отриманих протягом звітного періоду
товарів (робіт, послуг). Безоплатно
отриманими вважаються товари (роботи,
послуги), надані платнику єдиного
податку згідно з письмовими договорами
дарування та іншими письмовими
договорами, укладеними згідно із
законодавством, за якими не
передбачено грошової або іншої
компенсації вартості таких товарів
(робіт, послуг) чи їх повернення, а також
товари, передані платнику єдиного
податку на відповідальне зберігання і
використані таким платником єдиного
податку.

Відповідно до підпункту 296.1 статті 296
Кодексу платники єдиного податку, які
обрали I, II та III групу, ведуть облік у
порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 -
296.1.3 статті 296 Кодексу шляхом щоденного
відображення отриманих доходів за
підсумками робочого дня у книзі обліку
доходів. Форма книги обліку доходів
(для платників податку першої і другої
груп та платників єдиного податку
третьої групи, які не є платниками ПДВ)
та форми книги обліку доходів та витрат
платників єдиного податку третьої
групи, які є платниками ПДВ, а також
порядок їх ведення затверджені
наказом Міністерства фінансів України
від 15.12.2011 р. N 1637 "Про затвердження форм
книги обліку доходів і книги обліку
доходів і витрат та порядок їх ведення"
(далі - Порядок N 1637), який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України від 27.12.2011 р. за N 1534/20272.

Згідно п.4 Порядку N 1637 у книзі
відображається фактично отримана сума
доходу від провадження діяльності із
сумарним підсумком за місяць, квартал,
рік. У разі необхідності реєстрації
нової Книги протягом податкового
(звітного) періоду записи в ній
продовжуються наростаючим підсумком, а
попередня Книга залишається у платника
податку.

Пунктом 5 визначено, що записи у Книзі
виконуються за підсумками робочого
дня, протягом якого отримано дохід,
зокрема кошти, що надійшли на поточний
рахунок платника податку та/або
отримано готівкою, сума
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, фактично безоплатно
отримано товари (роботи, послуги).
Пунктом 6 визначено у якому порядку
заповнюються відомості у графи Книги.

Згідно з пп. 296.10 ст. 296 ПК України
визначено, що платники єдиного податку
першої - третьої груп не застосовують
реєстратори розрахункових операцій.

Постановою Кабінету Міністрів України
№833 від 15.06.2006 року затверджені Порядок
здійснення торговельної діяльності та
правила торгового обслуговування на
ринку споживчих товарів, які згідно п.1
визначають загальні умови провадження
торговельної діяльності суб'єктами
оптової торгівлі, роздрібної торгівлі,
закладами ресторанного господарства,
основні вимоги до торговельної мережі,
мережі закладів ресторанного
господарства і торговельного
обслуговування споживачів (покупців),
які придбавають товари у підприємств,
установ та організацій незалежно від
організаційно-правової форми і форми
власності, фізичних осіб - підприємців
та іноземних юридичних осіб, що
провадять підприємницьку діяльність
на території України (далі - суб'єкти
господарювання).

Пунктом 22 Правил встановлено, що
розрахунки за продані товари та надані
послуги можуть здійснюватися готівкою
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо)
відповідно до законодавства. Разом з
товаром споживачеві в обов'язковому
порядку видається розрахунковий
документ установленої форми на повну
суму проведеної операції, який
засвідчує факт купівлі товару та/або
надання послуги.

З урахуванням вищезазначених положень
законодавства, дослідивши надані
сторонами докази, суд дійшов до
висновку, що позивач, видавши кінцевому
споживачу - покупцю кросівок за
отримані від нього кошти розрахункову
квитанцію, в якій зазначив, що через
нього (ОСОБА_3) отримана залогова
вартість товару Експозиційної точки
споживчої мережі ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично
здійснив продаж зазначеного товару
покупцю, але при цьому в порушення п. 2.6
ст. 2 Положення №637, п.4 Порядку N 1637 щодо
відображення своєї діяльності за
підсумками робочого дня позивач, який є
платником єдиного податку, не
відобразив зазначену операцію, яка
була ним здійснена 19.11.2013 року.

Посилання представника позивача на те,
що ФОП ОСОБА_3 не продавала товар, а
здійснила його передачу кінцевому
споживачу на підставі договору
доручення № 1 від 01.06.2013 року з ФОП
ОСОБА_6 є неспроможним, оскільки
правовідносини, які виникли між
сторонами на підставі договору,
визначаються не за його назвою, а за
його змістом.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Проте зміст договору доручення з
ФОП ОСОБА_6 від 01.06.2013 року (з посиланням
також на договір доручення № 871 від
01.06.2013 року з ГО «Спілка споживачів
«ІНФОРМАЦІЯ_1») не відповідає вимогам
договору доручення, оскільки
відповідно до нього довіритель ФОП
ОСОБА_6 визначає свій статус як
уповноважений представник кінцевого
споживача, при цьому кінцевого
споживача взагалі, а не конкретної
особи. ФОП ОСОБА_6 доручає позивачу як
уповноважений представник кінцевого
споживача організувати всі роботи і
операції, що пов'язані з передачею
кінцевому споживачу продукції.
Повірений у відносинах з третіми
особами набуває статус уповноваженого
представника кінцевого споживача.

Відповідно до п.22 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

З урахуванням того, що кросівки
придбані 19.11.2013 року фізичними особами
для себе, тобто вони і є кінцевими
споживачами. В той же час позивач
згідно договору доручення є їх - цих
фізичних осіб уповноваженим
представником. Проте жодним чином ці
фізичні особи не уповноважували
позивача, як і ФОП ОСОБА_6 бути їх
представниками як кінцевих споживачів.

Крім того, суд також вважає
неспроможним посилання представника
позивача, що кошти отримані за кросівки
є залоговими коштами, про що зазначено
і в наданій покупцю квитанції, оскільки
застава - це спосіб забезпечення
виконання зобов'язань, та предметом
застави може бути майно, що може бути
відчужено і на яке може бути звернене
стягнення.

Таким чином, суд вважає, що позивач, яка
як платник єдиного податку, має право
здійснювати як продаж товару так і
здійснювати діяльність посередника у
торгівлі товарами широкого
асортименту, фактично здійснила продаж
товару Експозиційної точки споживчої
мережі ІНФОРМАЦІЯ_1, що відповідає
поняттю купівлі-продажу згідно з ст.655
ЦК України, пп.14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України,
та відповідно до вимог п. 2.6 ст. 2
Положення №637, п.4 Порядку N 1637
зобов'язана була відобразити зазначену
господарську операцію в Книзі доходів
за підсумками робочого дня.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); добросовісно;
розсудливо.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень, з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням зазначеного, на підставі
встановлених в судовому засіданні
фактів та обставин, враховуючи, що
мотивація та докази, наведені
представником позивача, не дають
адміністративному суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували правову позицію
представника відповідача, а останнім
доведено суду обставини, на яких
ґрунтується оскаржуване рішення,
відтак, такі позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до Закону України
«Про судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги. Враховуючи, що суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, необхідно стягнути
з позивача судовий збір у сумі 1548, 44 грн.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 26.02.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі
відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст.
167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС
України, суд, -

постановив:

У задоволені адміністративного позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі ГУ
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
13.12.2013 року № - відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) на користь
Державного бюджету України (отримувач
коштів ГУДКСУ в Одеській області, код
отримувача 37607526, банк отримувача
ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011,
рахунок отримувача 4005, код
класифікації доходів бюджету 22030001)
судовий збір у розмірі 1548, 44грн. (одна
тисяча п'ятсот сорок вісім грн. 44 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо рішення було прийняте у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії такого рішення.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі статтею 254 КАС
України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 03.03.2014 року.

Суддя
О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі ГУ
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
13.12.2013 року № - відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) на користь
Державного бюджету України (отримувач
коштів ГУДКСУ в Одеській області, код
отримувача 37607526, банк отримувача
ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011,
рахунок отримувача 4005, код
класифікації доходів бюджету 22030001)
судовий збір у розмірі 1548, 44грн. (одна
тисяча п'ятсот сорок вісім грн. 44 коп.).

03 березня 2014 року.