Справа № К/9991/4687/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/4687/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач) СуддівМороз Л.Л. Стрелець
Т.Г. провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) "Об'єднана
вантажно-транспортна компанія" до
Управління Пенсійного фонду (далі - УПФ)
України в м. Єнакієве Донецької області
про визнання недійсним та скасування
рішення за касаційною скаргою УПФ
України в м. Єнакієве Донецької області
на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2011
року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року ТОВ "Об'єднана
вантажно-транспортна компанія" в
Донецькому окружному
адміністративному суді пред'явило
позов про визнання недійсним та
скасування рішення.

Просило визнати недійсним та скасувати
рішення від 25 лютого 2010 року № 371 УПФ
України в м. Єнакієве Донецької області
про сплату заборгованості зі сплати
страхових внесків.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що 25 лютого 2010 року УПФ
України в м. Єнакієве Донецької області
прийнято рішення № 371 про застосування
фінансових санкцій та нарахована сума
штрафу у розмірі 1016,65 грн. та пені у - 325,48
гри. за період з 20 серпня 2009 року по 30
вересня 2009 року.

Вважає, що вказане рішення
відповідачем прийнято з порушенням
чинного законодавства, та воно є таким,
що не відображає фактичних обставин
справи.

Просило скасувати рішення УПФ України
в м. Єнакієве Донецької області від 25
лютого 2010 року № 371.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2010
року, залишеною без зміни ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2011
року, позовні вимоги ТОВ "Об'єднана
вантажно-транспортна компанія"
задоволено.

Скасовано рішення УПФ України в м.
Єнакієве Донецької області № 371 від 25
лютого 2010 року "Про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду".

Не погоджуючись з рішенням судів
першої та апеляційної інстанцій,

УПФ України в м. Єнакієве Донецької
області подало касаційну скаргу, в якій
вказало на те, що оскаржувані рішення
судів у справі прийняті з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати та
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ТОВ "Об'єднана
вантажно-транспортна компанія".

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ "Об'єднана
вантажно-транспортна компанія"
перебуває на обліку УПФ України в м.
Єнакієве Донецької області, є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 02 липня 2009 року відносно
ТОВ "Об'єднана вантажно-транспортна
компанія" порушено справу про
банкрутство та введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів. За
результатами попереднього судового
засідання, ухвалою від 03 листопада 2009
року було прийнято рішення визнати
вимоги УПФ України в м. Єнакієве
Донецької області в сумі 523780,44 грн.
грошовими зобов'язаннями другої черги.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 25 листопада 2009 року введено
процедуру санації позивача строком на
шість місяців, де керуючим санацією
призначено арбітражного керуючого
Борисову М.А., а ухвалою від 15 червня 2010
року продовжено строк процедури
санації на 3 місяці.

Відповідно до вимог статей 1, 14 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон № 1058-IV) відповідач є
страхувальником, тобто платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Закон № 1058-IV регулює відносини, що
виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування (стаття 5). Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці правовідносини лише
у випадках, передбачених зазначеним
Законом, або в частині, що йому не
суперечить. Виключно цим
нормативно-правовим актом
визначаються: принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, на яких поширюється його дія;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення, сплати цих
внесків і стягнення заборгованості за
ними.

Пунктом 1 статті 11 Закону № 1058-IV
установлено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають особи, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях, інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств, організацій, в об'єднаннях
громадян, у фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності та інших
осіб, включаючи юридичних та фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований чи
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 зазначеного
вище Закону страхувальниками
зазначених осіб є їхні роботодавці, які
відповідно до частини першої статті 15
цього Закону належать до платників
страхових внесків і зобов'язані на
підставі пункту 6 частини другої статті
17 цього ж нормативно-правового акта
нараховувати, обчислювати та
сплачувати в установлені строки й у
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до абзацу 1 частини шостої
статті 20 Закону № 1058-IV страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду.

Частиною другою статті 106 Закону № 1058-IV,
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
неперерахування) страхувальниками
страхових внесків, встановлені розміри
штрафу залежно від строку затримки
платежу.

Згідно з пунктом 8 статті 106 Закону №
1058-IV на недоїмку нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсоток суми недоплати
за кожний день прострочення платежу.

Відповідачем на підставі Закону № 1058-IV
25 лютого 2010 року було прийнято рішення
№ 371 "Про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду", яким на
підставі пункту 2 частини дев'ятої
статті 106 зазначеного Закону
нарахована сума штрафу в розмірі 1 016,65
грн. та пені у розмірі 325,48 грн. за період
з 20 серпня 2009 року по 30 вересня 2009 року.

Статтею 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
зазначено, що мораторій на задоволення
вимог кредиторів - це зупинення
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків та зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Згідно з абзацом 4 частини четвертої
статті 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів забороняється
стягнення на підставі виконавчих
документів та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до законодавства; не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування податків і
зборів.

Боржник повинен виконувати
зобов'язання після введення мораторію,
і відповідно, не нараховується пеня та
штраф за невиконання або неналежне
виконання зобов'язань щодо сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що виникли до дня введення
мораторію.

Ця норма Закону визначає конкретний
проміжок часу, протягом якого не
нараховується неустойка та інші
санкції не застосовується і цей
проміжок часу лише відповідає строку
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів, але ніяк не пов'язаний з
його суттю, що розкривається в статті 1
вказаного Закону, тобто боржник
повинен виконувати неналежне
виконання зобов'язання, що виникли
після введення мораторію, але за їх
невиконання або неналежне виконання
неустойка не нараховується, а інші
санкції не застосовуються.

Відповідно до частини сьомої статті 12
цього Закону, дія мораторію
припиняється з дня припинення
провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій, що задоволення грошових
вимог кредиторів, визнаних боржником
та внесених до реєстру вимог
кредиторів здійснюється в порядку
черговості та лише після затвердження
плану санації, а відповідача віднесено
до другої черги задоволення грошових
вимог, то нарахування суми штрафу та
пені є необґрунтованим, оскільки
нарахування фактично відбувається на
суми другої черги реєстру вимог
кредиторів, що в свою чергу суперечить
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом". Штраф та пеня
нараховані після введення мораторію на
задоволення вимог кредиторів, тобто
після 2009 року, тому відповідачем
неправомірно нараховані фінансові
санкції.

Така правова позиція судів, на думку
колегії суддів, є правильною й такою, що
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач не зміг довести правомірність
свого рішення.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконних та
необґрунтованих судових рішень.

Відповідно частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Єнакієве
Донецької області залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2011
року в адміністративній справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Об'єднана
вантажно-транспортна компанія" до
Управління Пенсійного фонду України в
про визнання недійсним та скасування
рішення - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.