Справа № 2а-13632/11/2670
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/29612/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний Промислово-Інвестиційний
Банк" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 листопада 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року у справі за позовом
Южноукраїнського міського центру
зайнятості до публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
Промислово-Інвестиційний Банк" про
стягнення заборгованості у розмірі 82
036,87 грн.,

в с т а н о в и л а:

Южноукраїнський міський центр
зайнятості Миколаївської області
звернувся до суду з позовом про
стягнення з публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
Промислово-Інвестиційний Банк"
заборгованості у розмірі 82 036,87 грн.

Позовні вимоги мотивовано відсутністю
факту сплати з боку відповідача
штрафних санкцій, передбачених
частиною п'ятою статті 20 Закону України
"Про зайнятість населення", накладених
на нього за неподання відомостей при
вивільненні працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 листопада 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року, позов задоволено: стягнуто з
публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
Промислово-Інвестиційний Банк" в особі
філії "Відділення ПАТ ПРОМІНВЕСТБАНК в
місті Южноукраїнськ Миколаївської
області" на користь Южноукраїнського
міського центру зайнятості
Миколаївської області штраф у розмірі
82036, 87 грн.

У поданій касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство "Акціонерний
комерційний Промислово-Інвестиційний
Банк" із посиланням на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати оскаржувані судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що Інспекцією по
контролю за додержанням законодавства
про зайнятість населення
Миколаївського обласного центру
зайнятості проведено планову
перевірку за період з 01.01.2009 по 13.04.2011
публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
Промислово-Інвестиційний Банк", а саме:
філії «Відділення ПАТ ПРОМІНВЕСТБАНК в
місті Южноукраїнськ Миколаївської
області», на предмет додержання вимог
законодавства України про зайнятість
населення.

Перевіркою встановлено порушення
Філією «Відділення ПАТ ПРОМІНВЕСТБАНК
в місті Южноукраїнськ Миколаївської
області» вимог частини першої пункту 5
статті 20 Закону України "Про зайнятість
населення", який покладає обов'язок на
підприємства, установи і організації,
незалежно від форм власності, їх
службові особи при вивільненні
працівників (у тому числі працюючих
пенсіонерів та інвалідів) у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, у тому числі ліквідацією,
реорганізацією або перепрофілюванням
підприємств, установ, організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників, підприємства, установи,
організації, незалежно від форми
власності, повідомляють про це не
пізніш як за два місяці в письмовій
формі державну службу зайнятості,
вказуючи підстави і строки
вивільнення, найменування професій,
спеціальностей, кваліфікації, розмір
оплати праці, а в десятиденний строк
після вивільнення - направляють списки
фактично вивільнених працівників,
зазначаючи в них інвалідів, а саме:
неподання звіту за формою № 4-ПН (факт)
щодо вивільнення гр. ОСОБА_4
(звільненого 30 червня 2010 року), гр.
ОСОБА_5 (звільненої 25 жовтня 2009 року), гр.
ОСОБА_6 (звільненого 30 червня 2010 року),
гр. ОСОБА_7 (звільненого 20 грудня 2010
року), які були звільнені з філії
"Відділення ПАТ ПРОМІНВЕСТБАНК в місті
Южноукраїнськ Миколаївської області"
за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів
про працю України.

За результатами перевірки складено акт
перевірки додержання роботодавцем
вимог законодавства України про
зайнятість населення від 14.04.2011 №23,
яким зобов'язано відповідача у
тридцяти денний строк сплатити штраф у
розмірі 82036, 87 грн.

Вказуючи на відсутність факту сплати
зазначених сум у добровільному
порядку, Южноукраїнський міський центр
Миколаївської області звернувся до
суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
доведеності з боку позивача наявності
підстав для примусового стягнення з
відповідача штрафу за неподання
державній службі зайнятості
письмового повідомлення про наступне
вивільнення працівників. Зазначена
позиція судів попередніх інстанцій
ґрунтується на доведеності з боку
позивача як суб'єкта владних
повноважень факту вчинення
відповідачем порушення законодавства
про зайнятість населення, а також
відсутності факту сплати з боку
відповідача суми штрафу у
добровільному порядку.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для задоволення
позову, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини п'ятої
статті 20 Закону України "Про зайнятість
населення", чинного на момент
виникнення спірних правовідносин, при
вивільненні працівників (у тому числі
працюючих пенсіонерів та інвалідів) у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, у тому числі
ліквідацією, реорганізацією або
перепрофілюванням підприємств,
установ, організацій, скороченням
чисельності або штату працівників,
підприємства, установи, організації,
незалежно від форми власності,
повідомляють про це не пізніш як за два
місяці в письмовій формі державну
службу зайнятості, вказуючи підстави і
строки вивільнення, найменування
професій, спеціальностей,
кваліфікації, розмір оплати праці, а в
десятиденний строк після вивільнення -
направляють списки фактично
вивільнених працівників, зазначаючи в
них інвалідів.

У разі неподання або порушення строків
подання цих даних стягується штраф у
розмірі річної заробітної плати за
кожного вивільненого працівника. Ці
кошти зараховуються до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття і використовуються
для фінансування заходів по
працевлаштуванню та соціального
захисту вивільнюваних працівників.

Судами попередніх інстанцій в
обґрунтування судового рішення
зазначено, що проведеною перевіркою
встановлено факт неподання звіту за
формою № 4-ПН (факт) щодо вивільнення гр.
ОСОБА_4 (звільненого 30 червня 2010 року),
гр. ОСОБА_5 (звільненої 25 жовтня 2009 року),
гр. ОСОБА_6 (звільненого 30 червня 2010
року), гр. ОСОБА_7 (звільненого 20 грудня
2010 року), які були звільнені з філії
"Відділення ПАТ ПРОМІНВЕСТБАНК в місті
Южноукраїнськ Миколаївської області"
за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів
про працю України. При цьому, як
зазначено судом першої інстанції,
представником відповідача у судовому
засіданні не спростовано факту
неподання на момент проведення
перевірки звіту за формою № 4-ПН (факт)
щодо вивільнення вищезазначених
громадян.

За вказаних обставин, позиція судів
попередніх інстанцій щодо доведеності
з боку позивача наявності факту
порушення відповідачем вимог частини
п'ятої статті 20 Закону України "Про
зайнятість населення " є обґрунтованою.

Відповідно до частини шостої статті 20
Закону України "Про зайнятість
населення" порядок стягнення та
розміри штрафів за невиконання вимог
цієї статті з підприємств, установ і
організацій встановлюються
законодавством України.

У відповідності до статті 18 Закону
України "Про зайнятість населення" в
складі державної служби зайнятості
створена інспекція, яка здійснює
контроль за виконанням законодавства
про зайнятість підприємствами,
закладами та організаціями, незалежно
від форм власності і господарювання,
фермерами та іншими роботодавцями.

Згідно з підпунктом "а" пункту 6
Положення про інспекцію по контролю за
додержанням законодавства про
зайнятість населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.06.1991 №47, Інспекція відповідно до
покладених на неї завдань: проводить
перевірку додержання законодавства
про зайнятість населення
підприємствами, установами та
організаціями усіх форм власності,
фермерами та іншими роботодавцями,
передусім щодо, зокрема, подання
державній службі зайнятості
інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад), про
всіх прийнятих працівників, про
наступне вивільнення працівників та
фактично вивільнених працівників.

За змістом підпункту "г" пункту 8
Положення про інспекцію по контролю за
додержанням законодавства про
зайнятість населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.06.1991 №47, повноваження щодо
застосування економічних санкцій до
підприємств, установ і організацій,
незалежно від форм власності й
господарювання, за порушення
законодавства про зайнятість
населення, передбачені статтями 5 і 20
Закону України "Про зайнятість
населення" і за недодержання вимог
статей 8 і 18 зазначеного Закону, надано
Інспекцію по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

У той же час, за змістом підпунктом "л"
пункту 8 Положення про державну службу
зайнятості, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24.06.1991
№47, повноваження щодо стягнення
відповідно до Закону України "Про
зайнятість населення" штрафи з
підприємств, установ та організацій
усіх форм власності у разі неподання
або порушення строків подання
державній службі зайнятості
письмового повідомлення про наступне
вивільнення працівників, як це
передбачено пунктом 5 статті 20 Закону
України "Про зайнятість населення",
надано державній службі зайнятості.

Зазначеним спростовуються посилання
заявника касаційної інстанції на
неналежність позивача у справі з
мотивів подання адміністративного
позову державним центром зайнятості за
наявності факту проведення перевірки
та складання акту Інспекцією по
контролю за додержанням законодавства
про зайнятість населення.

Так само, колегія суддів вказує на
необґрунтованість доводів касаційної
скарги в частині наявності підстав для
застосування до спірних правовідносин
положень глави 27 Господарського
кодексу України.

Так, за приписами частини першої статті
4 Господарського кодексу України не є
предметом його регулювання трудові
відносини.

Згідно із частиною першою статті 238
Господарського кодексу України за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Під господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (частина перша статті 3
Господарського кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що інспекції по контролю за
дотриманням законодавства про
зайнятість населення не здійснюють
заходи державного нагляду (контролю) в
сфері здійснення підприємствами,
закладами, організаціями, іншими
суб'єктами господарської діяльності.

Контрольні заходи, які у відповідності
з визначеними повноваженнями
здійснюються інспекціями державної
служби зайнятості, стосуються виключно
питань дотримання підприємствами,
закладами, організаціями та іншими
роботодавцями вимог законодавства в
сфері зайнятості населення,
встановлених Законом України "Про
зайнятість населення", тобто
дотримання роботодавцями законних
прав, інтересів та гарантій громадян та
держави в сфері зайнятості.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
обставини, встановлені судами
попередніх інстанцій на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, у тому числі щодо
наявності факту порушення позивачем
вимог частини п'ятої статті 20 Закону
України "Про зайнятість населення" та
відсутності факту сплати суми
економічних санкцій у добровільному
порядку, колегія суддів погоджується
із позицією судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами попередніх інстанції не
допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний Промислово-Інвестиційний
Банк" відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 листопада 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: