Справа № 2а-2513/11/0770
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
Справа №
122024/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Большакової О.О.

за участю секретаря судового засідання
- Ливак М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Ужгороді Закарпатської області на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.04.2012р. по
справі № 2а-2513/11/0770 за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Закарпатської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В
И В:

В листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулася
до Ужгородського міськрайонного суду з
позовною заявою до Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Закарпатської області про визнання
дій та рішення відповідача, а саме: акту
перевірки № 92/17-119/ від 01.11.2006,
податкового повідомлення-рішення №
4243/17-0//30179 від 07.11.2006 щодо сплати
податку в сумі 34143,79 грн. та
застосування податкової застави -
протиправними, зобов'язання
відповідача скасувати зазначені
рішення та виконувати рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
18.08.2004, стягнення з відповідача на
користь позивача 34143,79 грн. моральної
шкоди.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 03.03.2007 позов задоволено
частково. Постановою Апеляційного суду
Закарпатської області від 23.04.2007
апеляційну скаргу ДПІ у м. Ужгороді
задоволено частково, постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 03.03.2007
змінено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 07.06.2011 постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 03.03.2007 та
постанову Апеляційного суду
Закарпатської області від 23.04.2007
скасовано, справу направлено на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

03 жовтня 2011 року до суду від позивача
надійшла заява про зміну позовних
вимог, просить суд визнати
неправомірним податкове
повідомлення-рішення № /0 від 07
листопада 2006 року та зняти податкову
заставу (виключити запис реєстру
обтяжень рухомого майна),
зареєстрованої Державною податковою
інспекцією у м. Ужгороді на активи
позивача згідно Витягу про реєстрацію
у Державному реєстрі обмежень рухомого
майна від 23 листопада 2006 року.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.04.2012р.,
позов ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Закарпатської
області про визнання неправомірним
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 07 листопада 2006 року та
зняття податкової застави (виключення
запису реєстру обтяжень рухомого
майна), зареєстрованої ДПІ у м. Ужгороді
на активи позивача згідно Витягу про
реєстрацію у Державному реєстрі
обмежень рухомого майна від 23
листопада 2006 року - задоволено
частково. Визнано неправомірним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Закарпатської області № /0 від 07
листопада 2006 року. У решті позовних
вимог - відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач Державна
податкова інспекція у м. Ужгороді
Закарпатської області оскаржила її в
апеляційному порядку та просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.
Апелянт свої вимоги мотивує тим, що
судом 1 інстанції неповно з'ясовано
обставини справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
висновки суду вважає необґрунтованими
з підстав викладених в апеляційній
скарзі, та порушено норми
матеріального та процесуального права.
Зокрема апелянт наголошує на тому, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № /0 від 07
листопада 2006 року про визначення
позивачу податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
34143,79 грн. Підставою для визначення
податкового зобов'язання слугувало
відображення у самостійно поданому
позивачем до Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді звіті суб'єкта
малого підприємництва обсягу виручки в
розмірі 339711,44 грн. Актом виїзної
планової перевірки № 92/17-119/ від 01
листопада 2006 року встановлено, що
позивач не має право на оподаткування
його доходів за спрощеною системою
оподаткування обліку та звітності. З
метою оподаткування доходів позивача
перевіркою визначено валовий дохід у
2005 році на рівні суми 339711,44 грн.,
самостійно задекларованої позивачем у
поданому звіті. Також, перевіркою
враховано витрати позивача пов'язані з
отриманням доходу в сумі 63282,32 грн. та
сплату податку у 2005 році в сумі 1792 грн.
Перевіркою визначено фактичний
(чистий) дохід та оподатковано його за
ставкою 13% у зв'язку з чим позивачу
нараховано до сплати податку з доходів
фізичних осіб в сумі 34143,79 грн. Зазначає,
що приватні нотаріуси, у тому числі і
позивач, не можуть обрати спрощену
систему оподаткування як спосіб
оподаткування та оподатковувати
доходи відповідно до Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва".
Державною податковою інспекцією у м.
Ужгороді було видано позивачу
Свідоцтво платника єдиного податку на
2004 рік. Позивачем подавалися до
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді заяви про видачу Свідоцтва
платника єдиного податку, зокрема, і на
2005 рік, однак, у видачі Свідоцтва
позивачу було відмовлено і такі
відмови ним не оскаржувалися. Вважає,
що у позивача не було жодних законних
підстав для оподаткування у 2005 році
доходів за спрощеною системою
оподаткування.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга не підлягає до задоволення, з
наступних підстав.

Як встановлено судом та стверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_1 є
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 19
серпня 2004 року, яке набрало законної
сили 18 жовтня 2004 року, Державну
податкову інспекцію у м. Ужгороді
зобов'язано перевести ОСОБА_1 на
спеціальну (спрощену) систему
оподаткування з часу її звернення 13
лютого 2004 року та видати їй Свідоцтво
про сплату єдиного податку.

У відповідності до п. 2 Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 29
жовтня 1999 року № 599, підставою для
видачі Свідоцтва є подання суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою письмової заяви згідно з
додатком 1 до цього Порядку та
платіжного документа (квитанція, копія
платіжного доручення з відміткою
банківської установи) про сплату
(перерахування) єдиного податку за
період не менше ніж календарний місяць.
Заява має бути подана не пізніше ніж за
15 днів до початку кварталу, з якого він
обирає спосіб оподаткування доходів за
єдиним податком за умови сплати всіх
установлених податків та обов'язкових
платежів, термін сплати яких настав на
дату подання заяви.

Орган державної податкової служби за
місцем державної реєстрації суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи за наявності платіжного
документа про сплату єдиного податку
зобов'язаний протягом десяти робочих
днів після отримання заяви безоплатно
видати Свідоцтво або надати письмову
мотивовану відмову.

Проте, незважаючи на неодноразові
звернення ОСОБА_1 протягом 2004-2006 років з
відповідними заявами та сплату єдиного
податку, всупереч рішенню
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 19 серпня 2004
року, яким відповідача зобов'язано
перевести позивача на спеціальну
(спрощену) систему оподаткування,
останній було неодноразово відмовлено
у видачі Свідоцтва про сплату єдиного
податку.

З 17 жовтня по 31 жовтня 2006 року Державною
податковою інспекцією у м. Ужгороді
проведено виїзну планову перевірку
приватного нотаріуса - фізичної особи
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2003 року по 31.12.2005 року, за
результатами якої складено акт №
92/17-119/ від 01 листопада 2006 року.

Відповідно до висновків
вищезазначеного акта, перевіркою
встановлено порушення, в тому числі, ст.
7 Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб", ст.ст. 13, 14 п. 1 а), п. 1 б) ст.
19 Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян" в
частині неналежного ведення обліку
доходів та витрат, та не включення до
декларації доходів, отриманих від
нотаріальної діяльності на загальній
системі оподаткування, в результаті
чого нараховано податку з доходів
фізичних осіб за 2005 рік в сумі 34143,79 грн.

На підставі акта перевірки №
92/17-119/ від 01 листопада 2006 року
Державною податковою інспекцією у м.
Ужгороді було прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 07
листопада 2006 року, яким ОСОБА_1
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності у
розмірі 34143,79 грн.

ОСОБА_1 подала заперечення до акта
перевірки № 273/2-25 від 02 листопада 2006
року, однак листом № 29931/Д/170 від 06
листопада 2006 року Державна податкова
інспекція у м. Ужгороді повідомила
позивача про залишення матеріалів
перевірки без змін.

П. 5 ст. 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Зазначене положення Основного закону
кореспондується також з п. 2 ст. 11 Закону
України "Про судоустрій України" № 3018-III
від 07 лютого 2002 року (що діяв на момент
виникнення спірних правовідносин),
згідно з яким судові рішення, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими особами,
об'єднаннями громадян та іншими
організаціями, громадянами та
юридичними особами на всій території
України. Обов'язковість урахування
(преюдиціальність) судових рішень для
інших судів, органів прокуратури,
слідства, дізнання визначається
процесуальним законом.

У відповідності до п. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

П. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як видно з матеріалів справи у суді
першої інстанції представник
відповідача стверджував, що ОСОБА_1 не
мала права на здійснення нотаріальної
діяльності на спрощеній системі
оподаткування протягом 2005 року, у
зв'язку з чим Свідоцтво про сплату
єдиного податку їй не видавалось.
Проте, вказане спростовується
твердженням представників відповідача
в судових засіданнях в апеляційній
інстанції, що підтверджується наявним
в матеріалах справи протоколом
судового засідання від 23 квітня 2006
року, де зазначено, що на запитання
головуючого було надано відповідь, що
відповідачем виписано свідоцтво
ОСОБА_1 про сплату єдиного податку за 2005
рік. Крім того, в наявному в матеріалах
справи запереченні на позовну заяву №
4075/9/10 від 12 лютого 2007 року (а. с. 80),
відповідач також зазначає, що ОСОБА_1
виписані Свідоцтва про сплату єдиного
податку на 2005-2007 роки.

Таким чином, незважаючи на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 19 серпня 2004
року, заяви щодо видачі Свідоцтва про
сплату єдиного податку, а також сплату
позивачем за спрощеною системою
оподаткування податку з доходів у
розмірі 2400,00 грн., подачею передбаченої
законодавством звітності, Державною
податковою інспекцією у м. Ужгороді
було неправомірно нараховано ОСОБА_1
грошове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності за
загальною системою оподаткування за 2005
рік у розмірі 34143,79 грн.

А тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що позовна вимога
ОСОБА_1 в частині визнання
неправомірним податкового
повідомлення-рішення № /0 від 07
листопада 2006 року підлягає
задоволенню.

Разом з тим, ОСОБА_1 просила визнати
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення неправомірним
без вимоги про його скасування.

В свою чергу, п. 2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено право суду вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вище викладене колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку,
що оскільки податкове
повідомлення-рішення № /0 від 07
листопада 2006 року Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді прийняте
протиправно, а тому підлягає
скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про зняття
податкової застави (виключити запис
реєстру обтяжень рухомого майна) на
активи позивача, то вона задоволенню не
підлягає у зв'язку з тим, що у
відповідності до Витягу про реєстрацію
в Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна (реєстрація вилучення запису) (а.
с. 214) 14 травня 2007 року з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
вилучено запис 4104867.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, на підставі
правильно встановлених обставин
справи та визначених їм правовідносин,
прийшов до обґрунтованих і законних
висновків. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції та не свідчать про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Закарпатської області залишити без
задоволення , а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.04.2012р. у
справі № 2а-2513/11/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
І.В.Глушко

О.О.Большакова

Повний текст ухвали складений 03
березня 2014 року.