Справа № 813/5983/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 р.
Справа № 876/11446/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Шуптар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 22.08.2013 р.
про залишення позовної заяви без
розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про скасування наказу та
поновлення на службі,-

встановив:

31.07.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з адміністративним позовом до
відповідача - Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області та просить
визнати неправомірним та скасувати
наказ № 400 від 23.12.2008 року про його
звільнення у запас органів внутрішніх
справ та поновити на посаді інспектора
дорожньо-патрульної служби відділу
Державтоінспекції з обслуговування
адміністративної території м. Львова
та автомобільно-технічної інспекції
при ГУМВС.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що
фактичною підставою для його
звільнення було те, що 22.10.2008 року він
патрулював разом зі старшим зміни
ОСОБА_2, якого притягнено до
кримінальної відповідальності за
вчинення злочинів, передбачених ст. 365
ч.1, ст. 368 ч. 2 КК України. Позивач
зазначив, що як йому було відомо,
спірний наказ про його звільнення
прийнято у зв'язку з нібито причетністю
до злочину, вчиненого ОСОБА_2 під час їх
спільного патрулювання. На час
звернення до суду першої інстанції
кримінальна справа про обвинувачення
ОСОБА_2 перебуває на розгляді
Шевченківського районного суду м.
Львова. Разом із позовною заявою
позивач подав клопотання про
поновлення строку на звернення до суду,
мотивуючи його тим, що лише в липні 2013
року він довідався про те, що орган
досудового слідства постановою від
26.01.2009 року закрив кримінальну справу
відносно позивача, а по кримінальній
справі щодо обвинувачення ОСОБА_2 його
визнано свідком.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.08.2013 р.
залишено без розгляду
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про скасування наказу про
звільнення № 400 від 23.12.2008 року та
поновлення на посаді.

Залишаючи позовну заяву без розгляду,
суд першої інстанції виходив з того, що
Наказ №400 від 23.12.2008 року разом із
трудовою книжкою вручено особисто
ОСОБА_1 26 грудня 2008 року, на
підтвердження чого представник
відповідача надав розписку позивача
відповідного змісту. Загальний строк
на звернення до суду за захистом своїх
прав станом на дату звільнення ОСОБА_1
був один рік. З адміністративним
позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 31
липня 2013 року, тобто через чотири роки
та сім місяців з часу свого звільнення.
Таким чином, позивач пропустив як
загальний річний строк, так і
спеціальний місячний строк на
звернення до суду про скасування
наказу №400 від 23.12.2008 року та поновлення
на службі.

Суд зазначив, що обставини, якими
позивач обгрунтовує поважність причин
такого запізнілого звернення, йдеться
про закриття відносно нього
кримінальної справи, на думку суду є
надуманими. В спірному наказі правовою
підставою для звільнення ОСОБА_1
зазначено порушення дисципліни, що не
має відношення до притягнення до
відповідальності за вчинення злочину.
Тому постанова про закриття
кримінальної справи від 26.01.2009 року в
даному випадку не стосується предмету
доказування в питанні поважності
причин пропуску строку звернення до
суду. Тому доводи позивача про те, що
він до липня 2013 року не знав про
існування згаданої постанови від
26.01.2009р. не пояснюють, чому позивач
тривалий час (чотири роки та сім
місяців) зволікав зі зверненням до
суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана ухвала прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з помилковим застосуванням
норм матеріального права, порушенням
норм процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі. Просить скасувати
оскаржувану ухвалу та прийняти нову,
якою направити справу на продовження
розгляду.

Зокрема апелянт посилається на те, що
суд першої інстанції вирішуючи
клопотання представника відповідача,
безпідставно не прийняв до уваги
пояснення позивача з приводу того, що
йому не було повідомлено про закриття
щодо нього кримінальної справи за
відсутністю в його діях складу злочину
і про закриття кримінальної справи
позивач довідався в липні 2013р., коли
Шевченківським районним судом м.
Львова ОСОБА_1 було видано копію
постанови прокуратури Шевченківського
району м. Львова .

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
виходить з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України -
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України - для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

В силу ч.1 ст. 100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Враховуючи наведене, колегія суддів
звертає увагу на те, що про порушення
своїх прав та інтересів апелянт ОСОБА_1
дізнався 26.12.2008 року, коли йому було
особисто видано Наказ № 400 від 23.12.2008
року разом із трудовою книжкою, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи розпискою ОСОБА_1 (а.с. 25).

За захистом порушених прав та
інтересів ОСОБА_1 звернувся лише 31.07.2013
року, тобто із пропуском передбаченого
нормами ст.99 КАС України строку на
звернення до суду.

Аналізуючи доводи апелянта щодо
поважності причин пропуску строку
звернення до суду, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що ОСОБА_1 пропустив строк на
звернення до суду за відсутності
поважних підстав для його поновлення.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від
22.08.2013 р. про залишення позовної заяви
без розгляду по справі № 813/5983/13-а - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик