Справа № 121/10680/13-а
Суддя: Горошко Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 121/10680/13-а

26.02.14 м. Севастополь

Севастопольський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Горошко Н.П.,

суддів: Кобаля М.І. ,

Щепанської О.А.

секретар судового засідання
Бєлоглазова Ю.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність № 1519 від
29.10.2013,

відповідача - не з'явився,

розглянувши матеріали справи №
121/10680/13-а за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Леонов А.А. ) від 04.02.2014

за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)

до Гурзуфської селищної ради (вул.
Подвойського, 9, смт. Гурзуф, м.Ялта,
Автономна Республіка Крим, 98640)

про визнання протиправними дії,
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим із позовом до Гурзуфської
селищної ради про: визнання
протиправним та скасування рішення №30
від 27.06.2013 Гурзуфської селищної ради
54-ої сесії 6-го скликання в частині
відмови у задоволенні клопотання
ОСОБА_3 про надання безоплатно у
власність земельної ділянки,
орієнтовною площею 0,15 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд; зобов'язання відповідача
винести на засіданні найближчої сесії
Гурзуфської селищної ради та
розглянути клопотання ОСОБА_3 про
надання безоплатно у власність
земельної ділянки, орієнтовною площею
0,15 га для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд у порядку та строки,
передбачених статтею 118 Земельного
кодексу України, та надати мотивоване
рішення за результатами розгляду
вказаного клопотання.

Постановою Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 04.02.2014 в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з даною постановою суду,
представник позивача - ОСОБА_3 - ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить постанову суду першої
інстанції скасувати, та прийняти нову,
якою задовольнити заявлені позовні
вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивовані
тим, що оскаржувана постанова прийнята
з порушенням норм матеріального права
та невідповідністю висновків,
викладених у постанові
адміністративного суду, обставинам
справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 26.02.2014 підтримав апеляційну
скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача у судове
засідання 26.02.2014 не з'явився, про день,
час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Згідно частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 в порядку статті 118 Земельного
Кодексу України, звернулась до
Гурзуфської селищної ради з
клопотанням про визначення та
виділення їй земельної ділянки без її
погодження, орієнтовною площею 0,15 га в
межах селища Гурзуф Автономної
Республіки Крим Гурзуфської селищної
ради Автономної Республіки Крим, з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка). В якості додатку
позивачем були надані графічні
матеріали у вигляді аркушу паперу, на
якому нанесено у дрібному масштабі
план частини території Автономної
Республіки Крим з нанесеними пунктиром
межами смт. Гурзуф Автономної
Республіки Крим.

Рішенням 54-ої сесії 6-го скликання
Гурзуфської селищної ради Автономної
Республіки Крим від 27.06.2013 №30,
відмовлено ОСОБА_3 у розробці проекту
землеустрою щодо оформлення права
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка)
орієнтованою площею 0,15 га,
розташованої за адресою: смт. Гурзуф, з
підстав невідповідності місця
розташування об'єкту з вимогам
законодавства (на графічному матеріалі
не вказано бажане місце розташування
земельної ділянки).

Вказане рішення Гурзуфською селищною
радою прийнято з посиланням на статю 26
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та статті 118,
122 Земельного кодексу України.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до статті 81 Земельного
кодексу України громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки серед іншого на підставі
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Згідно зі статтею 116 цього Кодексу
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі: а)
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян; б)
одержання земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом. Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

Частиною 1 статті 121 Земельного кодексу
України встановлено, що громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15
гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначається статтею 118 Земельного
кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно до статті 79 Земельного
кодексу України земельна ділянка - це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Також, Технічним вказівками щодо
визначення меж земельних ділянок
спільної часткової власності фізичних
і юридичних осіб у населених пунктах
затвердженими першим заступником
Голови Держкомзему України від 18.05.1998
визначаються такі поняття: земельна
ділянка - ділянка землі, на яку
розповсюджуються гомогенні права
власності і яка являє собою єдину
власність, має фіксовані межі та
характеризується певним місцем
розташування, природними
властивостями, фізичними параметрами,
правовим і господарським статусом та
іншими характеристиками, які є її
суттєвими складовими. Межа - наземні
матеріальні рубежі, які позначають
межі земельної ділянки, або умовна
лінія на поверхні, яка розділяє дві
проінвентаризовані ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, при
зверненні до Гурзуфської селищної ради
Автономної Республіки Крим позивачем
були надані графічні матеріали
населеного пункту смт.Гурзуф
Автономної Республіки Крим у цілому, а
не бажаного місця розташування
земельної ділянки, як частини земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
з доданим позивачем до заяви
графічного матеріалу не вбачається
можливим визначити місцезнаходження
та межі земельної ділянки орієнтовною
площею 0,15 га, яку зацікавлена отримати
ОСОБА_3 у власність для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
оскільки у графічному матеріалі
визначена уся територія смт. Гурзуф.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу
України встановлено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Таким чином, не визначення заявником
бажаного місця розташування земельної
ділянки виключає можливість
дотримання вимог частини 7 статті 118
Земельного кодексу України, а саме:
встановити достовірно відповідність
чи невідповідність місця розташування
земельної ділянки вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Статтею 118 або іншими нормами
Земельного кодексу України не
встановлено обов'язку відповідних
органів, що здійснюють розпорядження
земельним ділянками, самостійно
визначати місце розташування
земельних ділянок для зацікавлених
осіб, самостійно вирішувати, яку саме
земельну ділянку надати заявникові, чи
пропонувати заявникам декілька
земельних ділянок на вибір. Право
вибору земельної ділянки для отримання
її у власність є правом виключно
громадянина.

Отже, Гурзуфська селищна рада
Автономної Республіки Крим не наділена
повноваженнями самостійно визначати
розташування та межі земельних
ділянок, що безоплатно надаються у
власність із земель державної або
комунальної власності.

Також, судова колегія не може
погодитися з доводами позивача про те,
що так як Гурзуфська селищна рада є
розпорядником публічної інформації у
розумінні Закону України "Про доступ до
публічної інформації", а позивачем в
інформаційному запиті до Гурзуфської
селищної ради було поставлено питання
про надання інформації про наявність
земельних ділянок в межах смт.Гурзуф,
які можуть бути використані під
забудову, то ненадання належної
відповіді порушує право позивача з
визначення місцезнаходження земельної
ділянки, оскільки доказів оспорювання
позивачем ненадання належної
відповіді не надано.

З урахуванням викладеного, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції, що не має підстав для
визнання недійсним рішення
Гурзуфської селищної ради від 27.06.2013 №
30 "Про відмову ОСОБА_3 у розробці
проекту землеустрою щодо оформлення
права власності на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд (присадибна ділянка)
орієнтованою площею 0,15 га,
розташованої за адресою: смт. Гурзуф" та
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правомірно відмовлено у
задоволені позовних вимог.

Враховуючи обставини справи постанова
суду першої інстанції прийнята з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, підстав для
скасування і ухвалення нового рішення
не вбачається.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом
першої інстанції винесене законне і
обґрунтоване рішення, постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 195, 196, пунктом 1
частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1
частини 1 статті 205, статтею 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 04.02.2014 у справі №
121/10680/13-а - залишити без задоволення.

2. Постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 04.02.2014 у
справі № 121/10680/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Ухвала може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України у
порядку та в строки, встановлені
статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст судового рішення
виготовлений 03 березня 2014 року.

Головуючий суддя
підпис Н.П.
Горошко

Судді
підпис М.І. Кобаль

підпис О.А. Щепанська

З оригіналом згідно.

Головуючий суддя
Н.П. Горошко