Справа № 2-а-12760/11
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Голуб А.В.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 19 травня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Бала Церква Київської
області про визнання дій
неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Бала Церква Київської
області про визнання дій
неправомірними. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що вважає дії
відповідача щодо відмови збільшити
розмір пенсії на 1% заробітку за кожен
наступний рік роботи понад 15 років
стажу.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 травня 2011 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач з 01.05.1995 року
перебуває на обліку в Управлінні ПФУ у
м. Білій Церкві і одержує пенсію за
віком відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Станом на 28.04.2011 року стаж позивача, що
взято для розрахунку пенсії, складає 35
років 2 місяці.

Крім цього, позивач належить до 4
категорії потерпілих від наслідків
аварії на ЧАЕС, зареєстрована і
постійно проживає в м. Білій Церкві
Київської області, яке згідно
постанови КМ України за № 106 від 23.07.1991
року /додаток № 1/ віднесено до зони
посиленого радіоекологічного
контролю.

Не погоджуючись з діями відповідача
щодо розрахунку її пенсії, позивач
звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

На час призначення позивачу пенсії за
віком /травень 1995 року/ порядок та умови
визначення пенсій за віком були
врегульовані нормами Закону України
«Про пенсійне забезпечення»,
відповідно до ст. 15 якого умови, норми
та порядок пенсійного забезпечення
громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом України «Про
статус соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» або їм вдається право на
одержання пенсій на підставах,
передбачених цим Законом.

Судом першої інстанції було
встановлено, що при визначенні права на
пенсію за віком позивачки було
застосовано пільги, передбачені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» для осіб, потерпілих від
наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з ч. 2 ст. 56 цього Закону право на
пенсію у повному розмірі мають
громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3,
4, за умови стажу роботи не менш як:
чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із
збільшенням пенсії на 1 % заробітку за
кожний рік роботи понад встановлений
цим пунктом стаж, але не вище 75%
заробітку, а громадянам, які
відпрацювали за списком № 1, чоловіки -
10 років і більше, жінки - 7 років 6
місяців і більше - не вище 85% заробітку.

Управлінням ПФУ м. Біла Церква при
призначенні пенсії за віком позивачці
було застосовано норми Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждати внаслідок
Чорнобильської катастрофи» при
визначенні її права на пенсію із
зниженням пенсійного віку та щодо
порядку розрахунку пенсії; стосовно
заробітку, з якого призначено пенсію за
віком, то його обчислено у
відповідності з нормами Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», яким
визначено новий механізм обчислення
пенсії в залежності від трудового
стажу, від заробітної плати та
одночасним зняттям верхнього
обмеження пенсій.

Як передбачено ст. 5 цього Закону, він
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечать цьому
Закону.

За змістом ст. 43 вказаного Закону
перерахунок пенсій за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника, за вислугу років,
призначених до набрання чинності цим
Законом, здійснюється за нормами цього
Закону на підставі документів про вік,
страховий стаж, заробітну плату (дохід)
та інших документів, що знаходяться на
час перерахунку в пенсійній справі та
відповідають вимогам законодавства, що
діяло раніше, а також додаткових
документів, одержаних органами
Пенсійного фонду.

Судом першої інстанції було
встановлено, що з 01.01.2004 року позивачці
було проведено перерахунок пенсії за
віком у відповідності з нормами
наведеного Закону.

Крім того, саме цим Законом було
введено поняття страхового стажу,
коефіцієнт страхового стажу
застрахованої особи, поняття
понаднормативного стажу.

Розрахунок пенсії за віком позивачці
було проведено не у відсотковому
відношенні до отримуваного на час
призначення пенсії заробітку, як
передбачено ч. 2 ст. 56 Закону «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», на яку посилається
позивач в обгрунтування своїх вимог, а
згідно з положеннями ст. 27 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», тобто в залежності від
страхового стажу, заробітної плати
застрахованої особи, яка визначена
відповідно до ст. 40 цього Закону, та в
залежності від коефіцієнта страхового
стажу застрахованої особи, визначеного
за ст. 25 Закону.

Відповідно до ст. 28 цього Закону, за
кожний повний рік страхового стажу
понад 25 років чоловікам і 20 років
жінкам пенсія за віком збільшується на
1% розміру пенсії, обчисленої
відповідно до ст. 27 цього Закону, але не
більше ніж на 1% мінімального розміру
пенсії за віком, зазначеного в цій
статті.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позивачу
після введення в дію Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вірно проведено
розрахунок пенсії за віком у
відповідності з нормами цього Закону.

Оскільки на даний час є діюча норма ч. 2
ст. 56 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», то колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позивач дійсно має
право обрати умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення за одним із
цих Законів, але розрахунок розміру
пенсії за ч. 2 ст. 56 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є іншим,
ніж за ст. 27 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки розрахунок
пенсії в такому випадку проводиться
виходячи з того, що за кожний повний рік
стажу понад установлений мінімальний
стаж для призначення пенсії /15 років
для жінок/ пенсія збільшується на 1%
заробітку за кожний рік, але не більше
75% заробітку.

Але при цьому саме таким чином
проводиться розрахунок пенсії в
залежності від одержуваного на час
призначення пенсії заробітку у
відсотковому відношенні до цього
заробітку.

З урахуванням зазначеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про
необгрунтованість наведених позивачем
розрахунків, при яких при визначенні
основного розміру пенсії вона вважає
за можливе застосувати норми Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
врахуванням страхового стажу,
коефіцієнта страхового стажу, а при
розрахунку 1% за понаднормативний
страховий стаж вважає за можливе
проводити розрахунок від заробітку, а
не від розміру пенсії, як вказано в ст. 28
цього Закону.

Тобто, доводи позивача про можливість
при розрахунку пенсії застосувати
норми обох наведених вище Законів
одночасно, суперечать вимогам діючого
законодавства України, яке передбачає
право позивача обрати умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення за
одним із цих Законів.

Крім того, згідно з п.16 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом Закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За наведених обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги є
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 19 травня 2011 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.