Справа № 823/139/14
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
справа № 823/139/14

м. Черкаси

10 год. 40 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі - Дудці Г.О.,

за участю представника позивача
Смілянського психоневрологічного
інтернату з геріатричним відділенням
Дяченка Г.М. - за довіреністю від 06.02.2014р.
№89,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну
справу за позовом Смілянського
психоневрологічного інтернату з
геріатричним відділенням до
управління Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області про визнання
незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2014р. до Черкаського окружного
адміністративного суду із
Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області надійшла за
підсудністю адміністративна справа за
позовом Смілянського
психоневрологічного інтернату з
геріатричним відділенням до
управління Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області про визнання
незаконним та скасування рішення.

В позовній заяві позивач просить
визнати незаконним та скасувати
рішення управління Пенсійного фонду
України в м. Смілі та Смілянському
районі Черкаської області №1578 від
19.06.2013р. про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, обґрунтовуючи їх тим, що
оскаржуване рішення прийнято на
підставі акта перевірки №20 від 06.02.2013р.,
яким встановлено, що винагорода по
підопічним позивача проводиться
згідно нарядів, актів виконаних робіт,
договорів цивільно-правового
характеру, де предметом договору є
виконання певних робіт з встановленням
розміру і порядку оплати вказаних
робіт, у зв'язку з чим проведено
донарахування єдиного внеску за
ставкою 34,7 % та 2,6 %.

Позивач не погоджується з висновками
акту перевірки та зазначає, що робота
підопічних інтернату використовується
як метод трудотерапії, тобто є засобом
лікування та реабілітації різного роду
психічних розладів і не є роботою за
трудовими чи цивільно-правовими
договорами, у зв'язку з чим
застосування відповідачем положень ч. 5
ст. 8 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» щодо
сплати єдиного внеску у розмірі 34,7 % є
неправомірним. Таким чином, позивач
вірно сплачував єдиний внесок в
розмірі 8,41%, який встановлено для
підприємств, установ і організацій, в
яких працюють інваліди.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, на адресу суду
направив письмові заперечення та заяву
про розгляд справи без участі
представника управління.

Відповідно до письмових заперечень
відповідача відносини між інтернатом
та його підопічними з приводу
виконання певних робіт носять
цивільно-правовий характер, оскільки
виконуються згідно нарядів, актів
виконаних робіт, договорів
цивільно-правового характеру і за
роботу підопічні отримують
матеріальну винагороду у грошовій
формі. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
встановлюється в розмірі 34,7 %
винагороди за цивільно-правовими
договорами.

Заслухавши пояснення та доводи
представника позивача, розглянувши
подані документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 17.01.2013 до 06.02.2013
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області проведено планову
перевірку Смілянського
психоневрологічного інтернату з
геріатричним відділенням щодо
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших
платежів, контроль за нарахуванням та
сплатою яких покладено на Пенсійний
фонд України, а також достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування за
період з 27.03.1997 до 31.01.2013.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт перевірки
№20 від 06.02.2013р. (далі по тексту - акт
перевірки), яким встановлено порушення
Смілянським психоневрологічним
інтернатом з геріатричним відділенням
п. 1 ч. 2 ст. 6, ч.ч. 5, 8 ст. 8 та ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010р. №
2464-VI.

На підставі акта перевірки
відповідачем винесено вимогу №Ю-178 від
06.02.2013р. про сплату боргу з єдиного
внеску на суму 10096 грн. 86 коп., на яку
Смілянським психоневрологічним
інтернатом з геріатричним відділенням
подана заява про узгодження цієї
вимоги і яка рішенням про результати її
розгляду від 19.02.2013р. №1794/05 залишена без
змін.

За наслідками розгляду матеріалів
документальної перевірки (акт від
06.02.2013р. №20), на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
19.06.2013р. начальником управління
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі прийнято рішення
№1578 про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом Пенсійного фонду або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, згідно з яким позивачу
нараховано штрафні санкції у розмірі
5048,43 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
відповідача, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи даний спір, з огляду на
аргументацію позивача, суд враховує,
згідно матеріалів адміністративної
справи в Смілянському
психоневрологічному інтернаті з
геріатричним відділенням знаходиться
79 підопічних (інвалідів), які залучені
до лікувально-трудової діяльності,
тобто до виконання певної роботи
(наприклад, догляд за тваринами,
прибирання території, робота на
підсобному господарстві та ін.), за які,
як засіб заохочення, застосовується
матеріальна нагорода у розмірі від 20 до
100 грн. в місяць. Також, позивачем
використовується метод трудотерапії -
лікування різного роду фізичних і
психічних захворювань за допомогою
залучення хворих до певного роду
діяльності. Трудова діяльність хворих
(підопічних інтернату) є
лікувально-трудовою та допомагає
людині ефективно відновитися.

Відповідно до п. 2.2 Положення про
Смілянський психоневрологічний
інтернат з геріатричним відділенням
мешканцям будинку-інтернату
забезпечується відповідно до
встановлених норм організація
працетерапіїї, культурно-масової
роботи та оздоровчо-спортивної роботи
з врахуванням стану здоров'я і віку тих,
хто проживає в інтернаті.

Тобто, працетерапія вказана як один з
лікувальних заходів та способів
соціальної адаптації підопічних.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010р.
№2464-VI (далі по тексту - Закон №2464)
платниками єдиного внеску є
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, незалежно від форм
власності, виду діяльності,
господарювання, які використовують
працю фізичних осіб на умовах
трудового договору або на інших умовах,
передбачених законодавством чи за
цивільно-правовими договорами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 базою
для нарахування єдиного внеску є сума
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати і сума винагороди фізичним
особам за виконання робіт за
цивільно-правовими договорами.

Суд звертає увагу, що підопічні
Смілянського психоневрологічного
інтернату з геріатричним відділенням є
інвалідами І чи II групи та мешкають в
інтернаті, вони не є штатними
працівниками, а також, вони не є
стороною в цивільно-правовому
договорі.

Крім того, як вбачається з трудової
угоди (наряду) від 28.12.2012 Смілянський
психоневрологічний інтернат з
геріатричним відділенням в особі
директора Громового Ю.П. (замовник) з
однієї сторони, і підопічні інтернату
(виконавець) з іншої сторони уклали
договір про виконання певних робіт:
догляд за тваринами, прибирання
території, розвантаження муки, цукру,
томатного соку. Вказаний договір
підписав відповідальний за підопічних
працівник (інструктор з трудотерапії) -
ОСОБА_4 Також, до договору приєднуються
наряди, акт прийнятих робіт та табель.

Однак, суд вважає, що дані нормативні
документи не можна ототожнювати з
цивільно-правовим договором, оскільки
в них немає підпису кожного
підопічного (виконавців), а
відповідальний за підопічних
працівник не є стороною в даному
договорі, бо він не отримує ніякого
доходу, а лише координує діяльність
підопічних під час виконання ними
певної роботи.

Суд також враховує, що підопічні
інтернату не можуть бути стороною в
договорі, оскільки вони є інвалідами І
чи II групи психічного захворювання
(дехто з них визнаний судом
недієздатним). Крім того, відповідно до
ст. 66 Цивільного кодексу України якщо
над фізичною особою, яка перебуває у
навчальному закладі, закладі охорони
здоров'я або закладі соціального
захисту населення, не встановлено
опіку чи піклування або не призначено
опікуна чи піклувальника, опіку або
піклування над нею здійснює цей заклад.
Тобто від імені підопічних інтернату
виступає опікуном Смілянський
психоневрологічний інтернат з
геріатричним відділенням, а саме
директор Громовий Ю.П.

Крім того, відповідно до рішення
Смілянського міськрайонного суду від
29.04.2013, в якому Громового Ю.П. звільнено
від адміністративної
відповідальності, встановлено, що
угоди-наряди оформляються таким чином:
кожного дня лікар вирішує питання щодо
конкретного підопічного чи може він за
своїм станом здоров'я приймати участь у
виконанні будь-яких робіт; згідно
табеля, що ведеться інструктором з
праці, відмічається кількість
відпрацьованих годин кожним
підопічним, а в кінці місяця
складається договір про виконання вже
здійснених робіт, який підписується
вказаним інструктором та до якого
прикладається наряд на їх виконання і
табель з переліком осіб, що виконували
ці роботи; кошти, видані підопічним за
відомостями, які також складені для
звітності, не являються заробітною
платою, а є видом заохочення та
соціальної реабілітації, оскільки їх
розмір не визначений ніяким
документом.

Виходячи з вказаного, суд приходить до
висновку, що жодну угоду-наряд не можна
визнати трудовою в розумінні ст. 21
Кодексу законів про працю України,
оскільки одній з сторін нічого
невідомо про її укладення, підопічні не
надавали ніяких доручень на її
підписання від їх імені, а також
внаслідок недієздатності вони взагалі
не можуть бути визнані стороною, також
їм невідомо про умови угоди, в тому
числі і щодо оплати їх праці, не
визначений порядок та строки виконання
робіт.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» для платників,
вказаних у п. 1 ст. 4 вказаного Закону
єдиний внесок встановлюється в розмірі
34,7 % винагороди за цивільно-правовими
договорами.

Таким чином, враховуючи те, що між
позивачем та його підопічними не
укладались цивільно-правові договори,
то застосування відповідачем до
Смілянського психоневрологічного
інтернату з геріатричним відділенням
положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» є
неправомірним.

В свою чергу, згідно з ч. 13 ст. 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
для підприємств, організацій, установ,
на яких працюють інваліди,
встановлюється в розмірі 8, 41%.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позивачем правомірно
нараховувався та сплачувався єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі,
передбаченому ч. 13 ст. 8 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Крім того, суд враховує, що постановою
Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 17.09.2013р.,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05.11.2013р. у справі №703/3721/13-а за
позовом Смілянського
психоневрологічного інтернату з
геріатричним відділенням до
управління Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області про скасування
рішення, позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано вимогу
№Ю-178 від 06.02.2013р. про сплату боргу,
рішення про результати розгляду заяви
про узгодження вимоги від 19.02.2013р.
№1794/05.

Ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.11.2013р. у
справі №703/3721/13-а набрала законної сили
05.11.2013р.

Частина 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначає, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на те, що рішенням суду, що
набрало законної сили, встановлено
неправомірність донарахування
позивачеві єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 34,7 %, що
становить 10096,86 грн., суд вважає, що
рішення відповідача про застосування
штрафних санкцій за донарахування
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску (10096,86 грн.) також є
необґрунтованим і таким, що прийнято з
порушенням норм чинного законодавства.

Згідно статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставах, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Кодексом адміністративного
судочинства України (частина третя
статті 2) передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Встановленими у судовому засіданні
обставинами підтверджується, що
рішення управління Пенсійного фонду
України в м.Смілі та Смілянському
районі Черкаської області №1578 від
19.06.2013р. про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску є
незаконним та необґрунтованим, у
зв'язку з чим позовні вимоги підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати незаконним та скасувати
рішення управління Пенсійного фонду
України в м.Смілі та Смілянському
районі Черкаської області №1578 від
19.06.2013р. про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Смілянського
психоневрологічного інтернату з
геріатричним відділенням 34 (тридцять
чотири) грн. 46 коп. судового збору
згідно квитанції №73 від 12.09.2013р.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений
03.03.2014р.