Справа № 407/6569/13-а
Суддя: Чигрина Л. Г.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 407/6569/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Суддя
Антрацитівський міськрайонний суд

Луганської
області - Чигрина Л.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у залі суду м. Антрацит

справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до

Управління праці та соціального
захисту населення Антрацитівської
міської Ради

Луганської області

«Про стягнення одноразової
компенсації»,

В С Т А Н О В
И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Антрацитівської
міської Ради Луганської області про
стягнення одноразової компенсації
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорбобильської
катастрофи.

В обгрунтування позовних вимог
позивач ОСОБА_2 послався на те, що на
даний час він перебуває на обліку в
УСЗН Антрацитівської міської Ради
Луганської області.

Відповідно до довідки МСЕК з 10.10.2013 року
йому була встановлена 3 група
інвалідності.

Зазначив, що відповідно до ст. 48 Закону
України « Про статус і соціальний
захист, громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачена одноразова компенсація
особам, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема:
«одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах:

- інвалідам І групи - 60 мінімальних
заробітних плат;

- інвалідам II групи - 45 мінімальних
заробітних плат;

- інвалідам III групи - 30
мінімальних заробітних плат.

У разі встановлення інвалідності вищої
групи інвалідам виплачується різниця у
компенсаціях.

Виплата здійснюється з мінімальної
заробітної плати, яка склалась на
момент встановлення інвалідності чи
втрати годувальника....»

Згідно з п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 18.02.2004 року № 177
«Про забезпечення щорічної виплати
разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про
статус і соціальний захист, громадян,
які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи» також
зазначено, кошти на виплату разової
грошової допомоги, передбаченої
Законом України «Про статус і
соціальний захист, громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» отримують місцеві органи
праці та соціального захисту
населення.

Відповідно до Додатку 3 до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
структуру місцевих державних
адміністрацій» управління праці та
соціального захисту населення
відносяться до структурних
підрозділів районних державних
адміністрації, які згідно з
ч. 2 ст. 1 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» від 09.04.1999 року
№ 586-ХІУ являються місцевим
органом виконавчої влади і входить до
системи органів виконавчої влади.

Таким чином, УСЗН Антрацитівської
міської ради Луганської області у
відносинах з фізичними та юридичними
особами, під час реалізації своїх
завдань та функцій, встановлених
законодавством України, є органом
виконавчої влади та суб'єктом владних
повноважень.

Також зазначив, що 3 група інвалідності
була встановлена йому 10.10.2013 року.

Відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2013 рік » з
01.01.2013 року по 30.11.2013 рік розмір
мінімальної заробітної плати був
станговлений в розмірі 1147 гр.

Таким чином, розмір одноразової
компенсації, відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист, громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
становить: 1 147 гр. (розмір мінімальної
заробітної плати на день встановлення
інвалідності) х 30 (кількість
мінімальних заробітних плат) = 34 410 гр.

Однак, всупереч діючому законодавству,
він до теперішнього часу не отримав
вказаної допомоги за встановлення 3
групи інваліднності, яка пов'язана з
наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС.

У відповідності із Законом України
«Про звернення громадян» від 02.10.1996
року № 393/96-Вр, який згідно преамбули,
забезпечує громадянам України
можливості для відстоювання своїх
прав і законних інтересів та
відновлення їх у разі порушення,
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, установ,
організацій незалежно від форм
власності із заявою щодо реалізації
своїх соціально- економічних,
політичних та особистих прав і
законних інтересів та скаргою про їх
порушення (ч.1 ст.1)

В розумінні ст. 3 Закону України «Про
звернення громадян» заява - це, зокрема,
звернення громадян із проханням про
сприяння реалізації закріплених
Конституцією та чинним законодавством
їх прав та інтересів.

Зазначеним Законом не встановлено
терміну звернення щодо реалізації
своїх соціально-економічних,
політичних та особистих прав і
законних інтересів.

Тому, керуючись статтями 1-7, 12 Закона
України «Про звернення громадян», з
метою захисту своїх прав я звернувся
до Управління соціального захисту
населення Антрацитівської міської
Ради Луганської області із заявою про
сприяння реалізації його права на
виплату йому грошової допомоги, яка
передбачена ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист,
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», однак
отримав відмову.

Послався на те, що відповідач мотивував
свою відмову тим, що він користується в
своїй діяльності постановами Кабінету
Міністрів України, які не є Законами
України.

Відповідач надав йому відповідь, що
вказана допомога йому нарахована для
виплати 19.11.2013 року у розмірі 189 гр. 60
коп. та буде сплачена у січні 2014 року
при наявності фінансування.

Його вимоги відносно здійснення
перерахунку одноразової компенсації
за встановлення групи інвалідності до
рівня, встановленого законом, та
виконання відповідних доплат є формою
реалізації його конституційного права
на соціальний захист.

Зупинення дії положень законів, якими
визначено права і свободи громадян, їх
зміст та обсяг, є обмеженням прав і
свобод і може мати місце лише у
випадках, передбачених Конституцією
України, в умовах воєнного або
надзвичайного стану на певний строк.

На підставі ст. 8 Конституції України в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їм.

Вважає вказані дії відповідача
незаконними.

Зазначив, що УСЗН Антрацитівської
міської Ради Луганської області нехтує
його правами, порушуючи не тільки діюче
законодавство, але й Конституцію
України.

На його думку, підстави, якими
відповідач обгрунтовує порушення прав
не заслуговують не тільки на увагу, а й
ображають його, як людину і
громадянина.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
статус і соціальний захист, громадян,
які страждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлено, що державна політика
України в галузі соціального захисту
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи та створення умов
проживання і праці на забруднених
територіях базується на принципах
соціального захисту людей, повного
відшкодування шкоди особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Ст. 46 Конституції України встановила,
що громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Він, як людина, яка віддала своє
здоров'я, заради рідної Батьківщини,
заради зменшення наслідків аварії на
ЧАЕС вважає, що має безумовне право на
те, щоб його права були додержані, щоб
були виконані всі гарантії, які надала
йому Держава, як ліквідатору наслідків
аварії на ЧАЕС, як інваліду в наслідок
аварії на ЧАЕС.

Ст.21 Конституції України визнає права і
свободи людини, є невідчужуваними та
непорушними.

Ст.22 Конституції гарантує, що при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до діючих законів їх зміст і об'єм
не може бути звужений.

Вважає, що при прийнятті законів про
Державний бюджет відразу
призупиняються дії інших законів
відносно надання пільг, тим самим
особам, порушується кілька статей
Конституції України, а саме, ст.46 та
ст.48, які гарантують соціальний захист
і достатній рівень життя кожного
громадянина України і не можуть
скасовувати або змінювати об'єм прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і
гарантій передбачених іншими Законами
України.

Ст.22 та ст.64 Конституції України
гарантують право громадян на
соціальний захист, інші
соціально-економічні права і що вони не
можуть бути обмежені, в тому числі, і
призупинкою дій Законів (їх окремих
положень), лише у випадку воєнного або
надзвичайного стану.

Послався на те, що «Закон про Державний
Бюджет України» як правовий акт, чітко
зумовлений поняттям бюджету як плану
формування та використання фінансових
ресурсів, має особливий предмет
регулювання, відмінний від інших
законів України - він стосується
виключно встановлення доходів та
видатків держави на загальносуспільні
потреби, зокрема і видатків на
соціальний захист і соціальне
забезпечення, тому цим законом не
можуть вноситися зміни, зупинятися дія
чинних законів України, а також
встановлюватися інше (додаткове)
правове регулювання відносин, що є
предметом інших законів України»;
«Законом про Держбюджет не можна
вносити зміни до інших законів,
зупиняти їх дію чи скасовувати їх,
оскільки з об'єктивних причин це
створює протиріччя у законодавстві, і
як наслідок - скасування та обмеження
прав і свобод людини і громадянина.

У разі необхідності зупинення дії
законів, внесення до них змін і
доповнень, визнання їх нечинними мають
використовуватися окремі закони».

Зупинення законом про Державний бюджет
України інших законів України,
встановлення іншого (додаткового)
правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не
відповідає ст.ст. 1, 3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2
ст. 19, ст.ст. 21, 22, п.1 ч.2 ст. 92, ч.ч.1, 2, 3 ст. 95
Конституції України.

Закон про бюджет є основним фінансовим
документом держави.

Через своє спеціальне призначення цей
закон не повинен регулювати відносини
в інших сферах суспільного життя.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Конституції
України та принципів бюджетної системи
(ст. 7 Бюджетного Кодексу)
держава не може довільно відмовлятися
від взятих на себе фінансових
зобов'язань, передбачених законами,
іншими нормативно- правовими актами, а
повинна діяти ефективно і
відповідально в межах чинного
бюджетного законодавства.»

У ст.71 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» йдеться про те, що дія
положень цього закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Зміни були внесені в Закон України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік».

Сам Закон України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не змінювався.

Кабінет Міністрів України незважаючи
на надання законодавцем права
встановлювати розміри соціальних
виплат повинен встановлювати
зазначений порядок виплат, не
порушуючи положень, в тому числі, і
інших законів.

Звуження підзаконним актом змісту та
обсягу права, наданого Законом України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
дозволяється.

Вважає, що дії відповідача по невиплаті
одноразової компенсації людині яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи неправомірними та
незаконними і такими, що порушують
його права.

В ст. 13 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнаний обов'язок
держави перед громадянами за шкоду,
завдану внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Держава бере на себе відповідальність
за завдану шкоду заподіяну громадянам
та зобов'язується відшкодувати шкоду
заподіяну здоров'ю або втрату
працездатності громадянам
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Виплата одноразової компенсації
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист, громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», є
способом відшкодування державою
ядерної шкоди здоров'ю, якої він зазнав
внаслідок Чорнобильської катастрофи, а
тому право на подання позову щодо
відшкодування не в повному обсязі
ядерної шкоди у вигляді зазначеної
допомоги, не обмежується строком
позовної давності.

Згідно зі ст. 16 Конституції України
забезпечення екологічної безпеки і
підтримання екологічної рівноваги на
території України, подолання наслідків
Чорнобильської катастрофи

- катастрофи планетарного масштабу,
збереження генофонду українського
народу є обов'язком держави.

Зауважив на те, що 21.05.1963 року в м. Відень
була прийнята Конвенція про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду, яка
зобов'язує кожну країну, яка підписала
цю Конвенцію, забезпечити можливість
особам, яким був нанесений збиток від
ядерної катастрофи, реалізовувати
свої права по відшкодуванню ядерного
збитку.

Ст. 6 вказаної Конвенції припускає
термін позовної давності по
відшкодуванню ядерного збитку
заподіяного здоров'ю в 30 років, а
частина 1 ст. 6 Конвенції дає право
країнам, які підписали цю Конвенцію,
збільшувати термін позовної давності.

В цьому випадку усі питання, пов'язані
із застосуванням Конвенції,
передбачено вирішувати на підставі
закону країни, яка ратифікувала цю
Конвенцію.

Україна ратифікувала цю Конвенцію
03.12.1997 року.

Таким чином, Законом України «Про
використання ядерної енергії і
радіаційну безпеку» № 39/95-ВР було
внесені зміни до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з приєднанням
України до Віденської Конвенції.

Так, відповідно до ст. 72 цього закону
відповідальність за ядерну шкоду є
абсолютною.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» від 08.02.1995 року №
39/95-ВР право на подання позову про
відшкодування ядерної шкоди, заподіяну
здоров'ю особі не обмежується строком
давності.

Вважає, що держава не має права не
виплачувати різницю у компенсаціях, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, інваліду 3 групи, оскільки
строки позовної давнини у справах по
відшкодуванню ядерної шкоди,
заподіяної здоров'ю відсутні.

Він має повне право вимагати
повернення його власності у вигляді
грошової компенсації, встановленої
для нього спеціальними Законами
України.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 92 Конституції
України, виключно Законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст. 75
Конституції України встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада
України.

Конституція не надавала права
парламенту делегувати свої
повноваження іншим державним органам
(Кабінету Міністрів), а останнім -
своїми нормативно-правовими актами
змінювати положення законів.

Таким чином, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів України
над підзаконними нормативними актами
при вирішенні даного спору,
застосуванню піддягають саме ст. 48,
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян
зсстраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та законодавство щодо
розміру мінімальної заробітної плати
за відповідний рік, оскільки не
проведення Кабінетом Міністрів
України підвищення розмірів доплат,
пенсій і компенсацій не може бути
підставою для позбавлення громадянина
права на виплати в розмірах, що
передбачені безпосередньо Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, згідно ст. 71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи», дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими Законами, крім
Законів про внесення змін до цього
Закону.

В сам Закон Про статус і соціальний
захист громадян постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
зміни внесені не були, а були внесені до
Закону «Про Держбюджет на 2013 рік».

Відповідно до позиції Європейського
Суду у справах Цибулько проти України,
Москаленко проти України, Нечепоренко
проти України, Хворостяний проти
України принцип юридичної
визначеності означає, що зацікавлені
особи повині мати змогу покладатися на
зобов'язання, взяті державою, наявність
якщо такі зобов'язання містяться у
законодавчому акті, який загалом не має
автоматичної прямої дії.

Така дія зазначеного принципу
пов'язана з іншим принципом -
відповідальності держави, який полягає
у тому, що держава не може посилатися на
власне порушення зобов'язань або
відсутність коштів у бюджету для
запобігання відповідальності.

При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну
концепцію, в даному випадку це надаання
соціальної допомоги, така держава чи
орган вважатимуться такими, що діють
протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки, зокрема,
щодо фізичних осіб без завчасного
повідомлення про зміни в такій
політиці чи поведінці, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки
дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних
осіб стосовно додержання державою чи
органом публічної влади такої
хе.гітики чи поведінки.

Ст. 55 Конституції України встановила
право на судовий захист прав, якими він
змушений скористатися.

Просить визнати неправомірними дії
Управління соціального захисту
населення Антрацитівської міської
Ради Луганської області по відмові у
виплаті різниці між одноразовими
компенсаціями, як інваліду війни 3-ої
групи, відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист, громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також просить зобов'язати Управління
соціального захисту населення
Антрацитівської міської Ради
Луганської області нарахувати і
виплатити на його,

ОСОБА_2, користь різницю між
одноразовими компенсаціями, як
інваліду війни 3-ої групи,
відповідно до ст. 48 Закону України « Про
статус і соціальний захист, громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30
мінімальних заробітних плат за
встановлену 3 групу інвалідності від
10.10.2013 року, яка на той час складала
1147 гр..

Сторони в судове засідання не
з'явились.

До початку судового засідання від
сторін надійшли заяви про розгляд
справи за їх відсутністю.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явився, у пункті 5 прохальної частини
позовної заяви від 16.12.2013 року,
посилаючись на тяжкий стан здоров'я,
просив про розгляд справи у його
відсутність.( а.с. 5)

Відповідач - Управління праці та
соціального захисту населення
Антрацитівської міської Ради
Луганської області в судове засідання
не з'явився, подав заяву від 03.02.2014 року
про розгляд справи у відсутність свого
представника. ( а.с. 24)

Також подав заперечення на позовну
заяву від 21.01.2014 року № 18-262/3, в якому
зазначив, що вимоги позивача ОСОБА_2
повністю не визнає та послався на те,
що згідно з довідкою МСЕК № 403736,
позивачеві встановлена III група
інвалідності з 10.10.2013 року.

Статтею 48 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян,
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" дійсно встановлена,
компенсація особам, які стали
інвалідами III групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
виплачується у розмірі
30 мінімальних заробітних плат.

При цьому розмір мінімальної
заробітної плати визначається на час
встановлення інвалідності.

Разом з цим, відповідно до п. 4
Прикінцевих положень Закону України «
Про Державний бюджет України на 2013
рік», у 2013 році норми і поження ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист чадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовується у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

У рішенні Конституційного Суду України
від 03.10.1997 року № 4 - зп у справі про
набуття чинності Конституцією України,
у пункті 3 мотивувальної частини суд
зазначив: "Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
правовими актами однакової сили, які за
змістом суперечать один одному.

Звичайною є практика, коли наступний у
часі акт містить пряме застереження
щодо повного або часткового скасування
попереднього.

Загальновизнаним є й те, що з
прийняттям нового акта, якщо інше не
передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
повинні застосовуватись положення
закону з урахуванням дії у часі за
принципом приоритету тієї норми, яка
прийнята пізніше.

При визначенні позивачеві розміру
компенсації, управління користувалося
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік", який має однакову з
усіма Законами юридичну силу, адже
положення п. 4 прикінцевих положень
зазначеного Закону не визнане
неконституційним, прийняте пізніше у
часі і тому є приоритетним.

Постановою Кабінету Міністрів України
"Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 26.07.1996 року, № 836
визначено розмір одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи,
які стали інвалідами III групи - 189 гр. 60
коп.

Саме в такому розмірі позивачеві
призначена зазначена компенсація.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 2
КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб...

Таким чином, в межах КАСУ захисту
підлягає порушене право.

Оскільки до теперішнього часу позивачу
не сплачена компенсація в будь-якому
розмірі, неможливо встановити факт
порушення його права.

Вважає за доцільне також звернути
увагу суду на те, що відповідно до ст.ст.
62,63 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", його застосування
провадиться у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими до виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади
України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

Фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Частиною 2 ст. 95 Конституції України
встановлено, що виключно Законом
України «Про Державний бюджет на
відповідний рік визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Діяльність управління праці та
соціального захисту населення у
частині виконання функцій
розпорядника бюджетних коштів за
соціальними програмами регулюється
саме законом про Державний бюджет
України на відповідний рік та
Бюджетним кодексом України.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу
України, будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення.

Бюджетні призначення встановлюються
законом про Державний бюджет України у
порядку, визначеному Бюджетним
Кодексом.

Просить відмовити ОСОБА_2 у
задоволені позовних вимог.

03.02.2014 року постановлено ухвалу про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на повно
і всебічно з'ясованих обставинах в
адміністративній справі та
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, суд
вважає позов

ОСОБА_2 таким, що підлягає повному
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_2 є громадянином, який
постраждав внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії. ( а.с.8-9)

У зв'язку з захворюванням, пов'язаним з
виконанням обов'язків військової
служби по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, він з 10.10.2013 року
був визнаний інвалідом 3 групи
безстроково, що підтверджується
довідкою до акту огляду МСЕК
серії 10 ААВ № 403736.( а.с.11)

У зв'язку з встановленням позивачу
ОСОБА_2 3 групи інвалідності,
відповідачем 19.11.2013 року була
нарахована одноразова компенсація в
розмірі 189 гр. 60 коп., згідно
з постановою Кабінету Міністрів
України № 836 від 26.07.1996 року « Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». ( а.с. 13)

Виплата позивачу ОСОБА_2 вказаної
одноразової компенсації відповідачем
не проведена внаслідок відсутності
відпровідного фінансування. ( а.с. 13)

Суд не погоджується з такою позицією
відповідача і вважає її
необґрунтованою. На звернення
виплатити компенсацію в розмірі,
встановленому законом, позивачу
ОСОБА_2 було відмовлено, що
підтверджується відповіддю УПСЗН
Антрацитівсьї міської Ради Луганської
області № 18-3897/3 від 05.12.2013 року. ( а.с. 13)

Статтею 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті інших або
нових законів, при внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод громадян.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", одноразова
компенсація за шкоду, заподіяну
здоров'ю учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується інвалідам III
групи у розмірі 30мінімальних
заробітних плат.

Така виплата повинна бути проведена
протягом одного місяця з дня
встановлення інвалідності, а розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Згідно ч. 2, ч.3, ч.5, ч.7 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-XII, одноразова
компенсація виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення, виплата
здійснюється з мінімальної заробітної
плати, яка склалася на момент
встановлення інвалідності чи втрати
годувальника, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Відповідач у відповіді на звернення
позивача ОСОБА_2 від 05.12.2013 року
№ 18-3897/3 посилаєтьсяна те, що сума
даної соціальної виплати призначена
йому відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836
„ Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", тому що в
цій постанові визначені конкретні
розміри допомоги у зазначеній сумі, що
суперечить вимогам Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яким
встановлено розмір такої допомоги у
кратному розмірі, який дорівнює
розміру 30 мінімальних заробітних плат,
яка береться до уваги на момент
виплати.

Слід зазначити, що на момент
нарахування одноразової компенсації
позивачу ОСОБА_2 ( 19.11.2013 року)
Законами України не встановлювались
обмеження щодо застосування положень
ст. 48 Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Статтею 71 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, суд вважає, що застосуванню
підлягає ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
постанова Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 року № 836 „ Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС
України в разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України,
або іншому правовому акту суд
застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Таким чином, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, суд
зазначає, що одноразова компенсація
позивачу ОСОБА_2 повинна бути виплачена
в розмірах, передбачених ст. 48 Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Також суд вважає, що відповідач при
призначенні позивачу ОСОБА_2
одноразової компенсації за шкоду
заподіяну здоров'ю внаслідок
ліквідації аварії на ЧАЕС, повинен був
застосовувати положення Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а саме, при розрахунку виходити з
розміру мінімальної заробітної плати
на момент виплати., тобто 1147 гр.

За таких обставин, суд вважає на
необхідне визнати неправомірними дії
Управління соціального захисту
населення Антрацитівської міської
Ради Луганської області по відмові у
виплаті ОСОБА_2 різниці між
одноразовими компенсаціями, як
інваліду 3 групи, відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист, громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Такод, суд вважає на необхідне
зобов'язати Управління соціального
захисту населення Антрацитівської
міської Ради Луганської області
нарахувати і виплатити
ОСОБА_2 різницю між одноразовими
компенсаціями, як інваліду 3 групи,
відповідно до ст. 48 Закону України «
Про статус і соціальний захист,
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30
мінімальних заробітних плат за
встановлену 3 групу інвалідності від
10.10.2013 року, яка складала 1147 гр..

На підставі викладеного,

керуючись ст. ст. 6, 8,9, 87,94, 99,122,160,161,162,163,167
КАС України,

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян,

які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Антрацитівської міської Ради
Луганської області «Про
стягнення одноразової компенсації»-
задовольнити повністю.

1. Визнати неправомірними дії
Управління соціального захисту
населення Антрацитівської міської
Ради Луганської області по відмові у
виплаті ОСОБА_2 різниці між
одноразовими компенсаціями, як
інваліду 3 групи, відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист, громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

2. Зобов'язати Управління
соціального захисту населення
Антрацитівської міської Ради
Луганської області нарахувати і
виплатити ОСОБА_2 різницю між
одноразовими компенсаціями, як
інваліду 3групи, відповідно до ст. 48
Закону України « Про статус і
соціальний захист, громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат за встановлену 3 групу
інвалідності від 10.10.2013 року, яка
складала 1147 гр..

Постанова може бути оскаржена в
Донецькому адміністративному
апеляційному суді шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення через
Антрацитівський міськрайонний суд
Луганської області.

Постанова набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Суддя Антрацитівского

міськрайонного суду
Л. Г. Чигрина