Справа № 805/18052/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дворников М.С.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
справа №805/18052/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Васильєва І. А., Яманко В.Г., Казначеєва
Е.Г.,

Секретар судового засідання Карабан
Т.М.

За участі представника позивача ОСОБА_4
(на підставі договору)

За участі представника відповідача 1 -
Кранц Г.А. (на підставі довіреності)

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_6 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року у справі № 805/18052/13-а за позовом
ОСОБА_6 до Державної реєстраційної
служби України, Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької Марії Євгеніївни
про визнання протиправним, скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Державної
реєстраційної служби України,
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгеніївни, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької Марії Євгеніївни від
04 листопада 2013 року № 7564354 про відмову у
державній реєстрації права власності
ОСОБА_6 та зобов'язати Державну
реєстраційну службу України вчинити
певні дії, а саме: зареєструвати право
власності на нерухоме майно ОСОБА_6 на
підставі рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 18 грудня
2012 року (а.с. 3-5).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 до Державної реєстраційної
служби України, державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгенівни про визнання
протиправним, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено (а.с. 64-66).

Позивач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с.68-72).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що процедура
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти відповідно до
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
кореспондується з нормами Цивільного
кодексу України та законодавством про
регулювання містобудівної діяльності,
відповідно до яких право власності на
новозбудовані об'єкти виникає з
моменту завершення будівництва, що в
свою чергу підтверджується прийняттям
об'єкта в експлуатацію. Якщо
будівництво було проведено відповідно
до закону, в цьому разі передбачено
право державного реєстратора видати
свідоцтво про право власності (є
первинним правовстановлюючим
документом) та зареєструвати це право
власності в установленому порядку.
Тому, коли існує рішення суду про
визнання права власності, свідоцтво
про право власності державним
реєстратором не має видаватися, а має
бути лише зареєстровано у
відповідності до п. 27-19 Порядку без
вимоги документів, передбачених п. 46
Порядку.

Крім того, апелянт зазначає, що
посилання суду першої інстанції на
постанову Кабінету Міністрів України
від 13 квітня 2011 року N 461 «Питання
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» необ'єктивне,
оскільки затверджений Порядок
визначає процедуру прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, а не державної реєстрації
прав на нерухоме майно.

Апелянт наголошує, що відповідно до
Порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461,
не передбачено введення квартир до
експлуатації. Крім того, цей Порядок
визначає процедуру прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів. Поняття об'єктів будівництва
визначено Законом України «Про
регулювання містобудівної
діяльності». Згідно зі ст. 4 Закону
об'єктами будівництва є будинки,
будівлі, споруди будь-якого
призначення, їх комплекси, лінійні
об'єкти інженерно-транспортної
інфраструктури. Тобто квартири не є
об'єктами будівництва, тому і не можуть
прийматися в експлуатацію. Таким чином,
вимоги про надання декларації про
закінчення будівництва на квартири по
меншій мірі неправомірні. Також в
рішенні зазначено про реконструкцію
спірного об'єкту нерухомості, проте
цього факту не доведено, тому що ані в
технічному паспорті на квартиру, ані в
рішенні суду про визнання права
власності не міститься відомостей про
те, що цей об'єкт саме реконструйований.
До того ж, судом не розкрито поняття
реконструкції та порядку реєстрації
реконструйованих об'єктів будівництва.

В судовому засіданні представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримала, просила її задовольнити,
постанову суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове судове
рішення яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державної
реєстраційної служби України в
судовому засіданні заперечувала проти
доводів апеляційної скарги, просила її
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів встановила наступне.

Позивачем до реєстраційної служби
Горлівського міського управління
юстиції була подана заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності), яка була
зареєстрована у базі даних про
реєстрацію заяв та запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
14 жовтня 2013 року за реєстровим № 3369567
державним реєстратором речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Горлівського міського управління
юстиції Прощенко Т.В. (а.с. 43)

Вищевказана заява була подана
позивачем особисто з метою проведення
державної реєстрації права власності
на квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 44,51).

Разом з заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень (щодо права
власності) за реєстровим № 3369567 від 14
жовтня 2013 року позивачем до органу
реєстрації прав було надано:

- квитанція № 252/86961 від 14 жовтня 2013 року
на суму 119,0 грн., що підтверджує сплату
державного мита (а.с. 45);

- квитанція № 252/86963 від 14 жовтня 2013 року
на суму 120,0 грн., що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав;

- копія паспорту та реєстраційного
номеру облікової картки платника
податку ОСОБА_6 (а.с. 46-48);

- рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 18 грудня 2012 року у справі №
0551/11954/2012, яким за позивачем визнано
право власності на переплановану
квартиру НОМЕР_1 загальною площею 56,6
кв.м з приєднанням частки коридору VI
площею 7,25 кв. м, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

На виконання наказу Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2013 року №
607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб», державним
реєстратором прав, за допомогою
програмного забезпечення Державного
реєстру прав, копії вказаних
документів були відскановані,
розміщені у базі даних про реєстрацію
заяв і запитів Державного реєстру прав
та передані на розгляд до державних
реєстраторів речових прав на нерухоме
майно Державної реєстраційної служби
України.

04 листопада 2013 року Державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицькою Марією Євгеніївною,
за результатами розгляду заяви
позивача, на підставі пункту 4 частини
першої статті 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
винесене рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень за індексним № 7564354 з тих
підстав, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. Зокрема, відповідачем
було встановлено, що документи подані з
порушенням вимог Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" та
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 № 703, а
саме: ч. 2 ст. 5 зазначеного Закону,
відповідно до якої якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
нерухомого майна проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку
(а.с. 8).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Спірним у даній справі є питання
необхідності надання державному
реєстратору для проведення державної
реєстрації права власності на
переплановану квартиру, документів
про прийняття об'єкту в експлуатацію в
установленому законом порядку.

З цього приводу судова колегія
зазначає наступне.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Цей порядок затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. N 703 (далі - Порядок № 703).

Відповідно до пункту 26 Порядку № 703 для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Абзацом п'ятим пункту 46 цього Порядку
передбачено, що для проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього
Порядку, подає органові державної
реєстрації прав документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Нормами ст. 331 Цивільного кодексу
України передбачено, що право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Відповідно до статті 39 Закону та
постанови Кабінету Міністрів України
від 13.04.2011 N 461 "Питання прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів" прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I - III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, проводиться
шляхом реєстрації відповідною
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Згідно з ст. 4 Закону об'єктами
будівництва є будинки, будівлі, споруди
будь-якого призначення, їх комплекси,
лінійні об'єкти інженерно-транспортної
інфраструктури.

Квартирою, відповідно до ст. 382
Цивільного кодексу України, є
ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 383 Цивільного кодексу
України власник квартири може на свій
розсуд здійснювати ремонт і зміни у
квартирі, наданій йому для
використання як єдиного цілого, - за
умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до п. 1 Порядку розроблення
проектної документації на будівництво
об'єктів, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 16.05.2011 N 45 (у
редакції наказу Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 23.03.2012 N 122) будівництво -
нове будівництво, реконструкція,
технічне переоснащення діючих
підприємств, реставрація та
капітальний ремонт об'єктів
будівництва.

Поняття реконструкції міститься в ДБН
А.2.2-3-2004 - це перебудова існуючих
об'єктів виробничого та цивільного
призначення, пов'язана з
удосконаленням виробництва,
підвищенням його техніко-економічного
рівня та якості вироблюваної
продукції, поліпшенням умов
експлуатації та проживання, якості
послуг, зміною основних
техніко-економічних показників
(кількість продукції, потужність,
функціональне призначення,
геометричні розміри).

Відповідно до Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій,
затверджених наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 № 76, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за
№ 927/11207, роботи з переобладнання та
перепланування віднесено до
реконструкції житлового будинку.

Судова колегія вважає вірним
застосування до спірних правовідносин
за аналогією Закону України «Про
комплексну реконструкцію кварталів
(мікрорайонів) застарілого житлового
фонду", який містить поняття
"реконструкція жилого будинку", під
якою розуміється перебудова жилого
будинку з метою поліпшення умов
проживання, експлуатації, зміни
кількості жилих квартир, загальної та
жилої площі тощо, пов'язана із зміною
геометричних розмірів,
функціонального призначення, заміною
окремих конструкцій, їх елементів,
основних техніко-економічних
показників.

Отже, зміна кількості жилих квартир у
будинку, має своїм наслідком зміну
певних кількісних та якісних
характеристик житлового будинку в
цілому.

Як встановлено судом першої та
апеляційної інстанції, та не
спростовувалося сторонами, позивач
просив зареєструвати за ним право
власності на нову річ - квартиру НОМЕР_1
загальною площею 56,6 кв.м з приєднанням
частки коридору VI площею 7,25 кв. м,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка
була створена у результаті
реконструкції (об'єднання) двох квартир
- НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за вказаною адресою.

З урахуванням наведених правових норм,
судова колегія вважає вірним висновок
суду першої інстанції про те, що
створений позивачем шляхом об'єднання
двох квартир об'єкт (квартира АДРЕСА_1),
є об'єктом будівництва, а тому підлягає
прийняттю в експлуатацію шляхом
реєстрації відповідною інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю на безоплатній основі поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

Згідно з п. 10 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 р. № 461 у разі коли на
самочинно збудоване нерухоме майно
визнано право власності за рішенням
суду, воно приймається в експлуатацію
згідно з цим Порядком.

Отже при визнанні права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно за
рішенням суду особа не звільняється
від обов'язку прийняття об'єкта
нерухомого майна в експлуатацію.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції з пояснень представника
позивача, під час звернення до
державного реєстратора з заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, у позивача не були в
наявності документи які б
підтверджували прийняття об'єкта в
експлуатацію.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції. В
судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_6 на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
20 січня 2014 року у справі № 805/18052/13-а
-залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року у справі № 805/18052/13-а -залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 28 березня 2014
року.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв