Справа № 826/20441/13-а
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2014 року 16:19
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Донця В.А., за
участю секретаря судового засідання
Суховій О.В., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомОСОБА_1доСлужби безпеки
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом про
стягнення із Cлужби безпеки України
позивачем на лікування.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1, як
колишній офіцер Служби безпеки
України, відповідно до статті 27 Закону
України "Про Службу безпеки України"
від 25.03.1992 №2229-XII має право на
безоплатну медичну допомогу у
військово-медичних закладах охорони
здоров'я. У позовній заяві зазначено, що
позивач отримав рекомендовану медичну
допомогу та був прооперований у
Державній установі "Інститут
травматології та ортопедії
Національної академії медичних наук
України", куди його було направлено
Центральною поліклінікою
Військово-Медичного Управління Служби
безпеки України відповідно до пункту
3.11 "Інструкції про порядок медичного
забезпечення в Службі безпеки України",
затвердженої наказом Служби безпеки
України від 08.10.2007 №718, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 31.10.2007 за
військово-медичному закладі охорони
Служби безпеки України не змогли
надати йому кваліфіковану медичну
допомогу та його було направлено до
іншого закладу охорони здоров'я, де
було зроблено операцію, за яку
підставі пункту 1 статті 11 Закону
України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей" має право на відшкодування
Під час судового розгляду справи
позивач адміністративний позов
підтримав, просив задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві.
Представник Служби безпеки України
проти задоволення адміністративного
позову заперечив, зазначивши, що
відсутні правові підстави для
відшкодування позивачу витрат на
лікування відповідно до статті 27
Закону України "Про Службу безпеки
України". Крім того, представник
відповідача звернув увагу суду на ту
обставину, що рішення про направлення
ОСОБА_1 саме для лікування до Державної
установи "Інститут травматології та
ортопедії Національної академії
медичних наук України"
Військово-Медичним Управлінням Служби
безпеки України не приймалось.
Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
письмові докази, судом встановлено
Згідно з військовим квитком НОМЕР_1,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, присвоєно наказом
Служби безпеки України від 31.12.1998
№1332-ос звання полковник, звільнено в
запас з 04.12.2006 на підставі наказу Служби
безпеки України від 15.11.2006 №1769-ос.
Водночас позивач пояснив, що його було
звільнено в зв'язку з досягненням 55
річного віку, тобто за віком - у зв'язку
з досягненням граничного віку
перебування на військовій службі.
Наведена обставина представником
відповідача не заперечувалась.
Позивачем також долучено копії
посвідчень: серії НОМЕР_2 від 29.12.2006,
відповідно до якого ОСОБА_1 має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів військової
служби; серії НОМЕР_3 категорія 2 від
09.12.1992, відповідно до якого ОСОБА_1 має
право на пільги та компенсації,
встановлені Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991
№796-XII.
Відповідно до направлення Центральної
поліклініки Військово-Медичного
Управління Служби безпеки України
ОСОБА_1 направлено на консультацію до
Інституту ортопедії і травматології
(травматолог). Направлення підписане
лікуючим лікарем та начальником
поліклініки 10.07.2007.
Як убачається з матеріалів
адміністративної справи, ОСОБА_1 згідно
з епікризом госпіталю
Військово-Медичного Управління Служби
безпеки України з 16.05.2012 по 06.06.2012
перебував на лікуванні в хірургічному
відділенні, 22.05.2012 була проведена
Листом від 16.12.2013 №155 Державна установа
"Інститут травматології та ортопедії
Національної академії медичних наук
України" повідомила ОСОБА_1, що він з
11.08.1999 по 15.09.1999 за направленням
Центральної поліклініки
Військово-Медичного Управління Служби
безпеки України знаходився на
стаціонарному лікуванні в клініці
захворювань суглобів у дорослих
Київського Науково-дослідного
інституту травматології та ортопедії,
де був прооперований 17.08.1999. Наступного
разу знаходився на стаціонарному
лікуванні з 01.07.2013 по 15.07.2013,
прооперований 02.07.2013.
Позивачем долучено до
адміністративного позову докази
оплати операції в 2013 році, проведеної
фахівцями Державної установи "Інститут
травматології та ортопедії
Національної академії медичних наук
України": від 01.07.2013 №QS18757259 на суму 1300,00
грн., плата за системи для збору
реінфузії, отримувач - фізична особа
підприємець; від 01.07.2013 №QS18757200 на суму
4500,00 грн., попередня оплата за
медикаменти, отримувач - товариство з
обмеженою відповідальністю; від 01.07.2013
штучний суглоб, отримувач - Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Галицький фонд ОД".
Як пояснив позивач, саме за
рекомендацією лікуючого лікаря
Центральної поліклініки
Військово-Медичного Управління Служби
безпеки України та за відсутності
необхідного обладнання він у 2013 року
змушений був звернутись до Державної
установи "Інститут травматології та
ортопедії Національної академії
медичних наук України", де йому було
невідкладно в липні 2013 року проведено
З метою отримання коштів за витрачені
кошти на лікування, позивач звернувся
до Служби безпеки України. Листом від
19.11.2013 №20/7337 відповідач повідомив про
відсутність правових підстав для
відшкодування коштів, витрачених
позивачем на лікування.
Постановою Центральної поліклініки
Військово-Медичного Управління Служби
безпеки України від 23.01.2014 №67 (протокол
від 23.01.2014 №6) встановлено, що
захворювання ОСОБА_1 пов'язано з
проходженням військової служби.
Вирішуючи спір, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 27 Закону України
"Про Службу безпеки України" від 25.03.1992
№2229-XII (з наступними змінами і
доповненнями) держава забезпечує
соціальний і правовий захист
військовослужбовців і працівників
Служби безпеки України (частина перша).
Військовослужбовці Служби безпеки
України користуються політичними,
соціально-економічними та особистими
правами і свободами, а також пільгами
відповідно до Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей", цього Закону, інших актів
законодавства (частина друга). Право на
пільги зберігається за
військовослужбовцями Служби безпеки
України, яких звільнено зі служби за
віком, через хворобу або за вислугою
років (частина третя).
Як уже зазначалось позивача було
звільнено з військової служби в Службі
безпеки України за віком - у зв'язку з
досягненням граничного віку
перебування на військовій службі.
Відповідно до "Інструкції про порядок
медичного забезпечення в Службі
безпеки України", затвердженої наказом
Служби безпеки України від 08.10.2007 №718,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
чинній на час проведення позивачу
операції) за відсутності у закладі
охорони здоров'я СБУ фахівців
необхідного профілю, кваліфікації, при
лікуванні складних для діагностики і
лікування захворювань, у разі
лікування хвороб, що потребують
спеціальних методів діагностики та
лікування тощо, пацієнти можуть
отримати медичну допомогу
(консультацію лікаря, групи лікарів,
діагностичні та лабораторні
дослідження) в інших закладах охорони
здоров'я. Рішення про направлення
пацієнта до іншого закладу охорони
здоров'я приймає лікуючий лікар.
Належним чином оформлене направлення
підписується лікуючим лікарем та
лікувально-профілактичного закладу
СБУ або його заступником з лікувальної
частини (пункт 3.11). За відсутності за
місцем проходження військової служби
або за місцем проживання
військовослужбовців (пенсіонерів СБУ)
закладів охорони здоров'я СБУ чи
відповідних відділень або
спеціального медичного обладнання, а
також у невідкладних випадках (при
нещасних випадках і гострих
військовослужбовцям (пенсіонерам СБУ)
медична допомога надається державними
або комунальними закладами охорони
здоров'я за рахунок СБУ (пункт 3.13).
Надання медичної допомоги за рахунок
відповідного військового формування
передбачено також абзацом четвертим
пункту 1 статті 11 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (у редакції,
чинній на час проведення операції
позивачу), за яким за відсутності за
місцем проходження військової служби,
навчальних (або перевірочних) і
спеціальних зборів або за місцем
проживання військовослужбовців
військово-медичних закладів охорони
здоров'я чи відповідних відділень або
спеціального медичного обладнання, а
також у невідкладних випадках медична
допомога надається державними або
комунальними закладами охорони
здоров'я за рахунок Міністерства
оборони України, інших утворених
відповідно до законів України
військових формувань та
правоохоронних органів.
За змістом наведених норм отримання
медичної допомоги в державному або
комунальному закладі охорони здоров'я
за рахунок Служби безпеки України
можливе у випадку прийняття рішення
про направлення пацієнта до іншого
закладу охорони здоров'я, відсутності
за місцем проживання пенсіонера Служби
безпеки України закладів охорони
здоров'я Служби безпеки України, та за
відсутності відповідних відділень або
спеціального медичного обладнання, а
також у невідкладних випадках.
Судом на підставі медичної книжки,
епікризу та постанови від 23.01.2014 №67
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Центральній поліклініці
Військово-Медичного Управління Служби
Позивачем не надано та не зазначено про
існування доказів, які б свідчили про
необхідність невідкладного проведення
йому операції у липні 2013 року. З листа
від 16.12.2013 №155 Державної установи
"Інститут травматології та ортопедії
Національної академії медичних наук
України" вбачається, що Центральна
поліклініка Військово-Медичного
Управління Служби безпеки України не
направляла позивача у 2013 для
консультації. Позивач підтвердив під
час судового розгляду справи про
прийняття ним особисто рішення з
урахуванням рекомендацій фахівців
Державної установи "Інститут
травматології та ортопедії
Національної академії медичних наук
України" проводити операцію в цьому
Суд погоджується з доводами
представника відповідача, що позивач
відповідно до Конституції України,
"Основ законодавства України про
охорону здоров'я" від 19.11.1992 №2801-XII, "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" мав право
на безоплатне медичне обслуговування.
Крім того, як убачається з квитанцій,
долучених позивачем до позовної заяви,
оплата послуг проведена не на користь
Державної установи "Інститут
травматології та ортопедії
Національної академії медичних наук
України" або іншого закладу охорони
За таких обставин, суд вважає
необґрунтованим твердження позивача
про наявність правових підстав для
компенсації йому коштів, витрачених на
операцію в липні 2013 року.
Щодо строків звернення до
адміністративного суду, то суд вважає,
що ОСОБА_1 дотримано шестимісячного
строку звернення до адміністративного
суду, встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позаяк про порушене право
позивач дізнався після отримання листа
Служби безпеки України від 19.11.2013 №20/73,
водночас згідно з поштовим штемпелем
до суду позивач звернувся 21.12.2013, тобто
в межах шестимісячного строку. При
цьому судом взято до уваги, що ОСОБА_1
звернувся до Служби безпеки України з
вимогою виплати кошти за лікування в
розумний строк з урахуванням
проведеної в липні 2013 року операції та
тримісячного амбулаторного лікування.
Слід також зазначити, що даний спір
відноситься до юрисдикції
адміністративних судів, позаяк позовні
вимоги заявлені до Служби безпеки
України, як суб'єкта владних
повноважень, який відповідно до
"Інструкції про порядок медичного
забезпечення в Службі безпеки України"
уповноважений вирішувати питання,
зокрема щодо оплати лікування
пенсіонерам Служби безпеки України в
державних або комунальних закладах
Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз (частина друга). В разі
відмови у задоволенні позовних вимог
позивача, звільненого від сплати
судових витрат, а також залишення
адміністративного позову без розгляду
судові витрати, понесені відповідачем,
компенсуються за рахунок Державного
бюджету України (частина п'ята).
Судом встановлено, що позивач
звільнений від сплати судового збору
на підставі пункту 10 статті 5 Закону
України "Про судовий збір" від 08.07.2011
№3674-VI. Водночас, відповідач не надав
суду доказів понесення ним судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, відтак підстави для
присудження на користь відповідача
судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 97, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили відповідно до
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції в порядку та строки,
встановлені статтями 185-187 цього
Кодексу шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги з
одночасним надсиланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
відкладення складення постанови у
повному обсязі, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
В.А. Донець