Справа № 2270/6063/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/77011/12, К/9991/78465/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому та Головного управління
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому, третя особа - Головне
управління Державної казначейської
служби України у Хмельницькій області
про визнання протиправними дій та
стягнення помилково сплаченого збору,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому, третя особа - Головне
управління Державної казначейської
служби України у Хмельницькій області
про визнання протиправними дій щодо
відмови у поверненні помилкового
сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
придбанні легкового автомобіля Рено
Сандеро, державний номер НОМЕР_1 та
стягнення з державного бюджету України
помилково сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні зазначеного
автомобіля у розмірі 2600,00 грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року, позов задоволено: визнано
неправомірною відмову Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому щодо повернення
сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
придбанні легкового автомобіля Рено
Сандеро, державний номер НОМЕР_1;
стягнуто за Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 2600,00 грн. сплаченого
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкового
автомобіля Рено Сандеро, державний
номер НОМЕР_1.

У поданих касаційних скаргах
Управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому та Головне управління
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просили скасувати оскаржувані рішення
судів попередніх інстанцій та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційних скарг, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарги не
підлягають задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що згідно з
довідкою-рахунком №539835 позивач
придбав автомобіль Рено Сандеро,
державний номер НОМЕР_1, вартістю 104000,00
грн. При реєстрації придбаного
автомобіля в органах ДАІ позивач
сплатив збір до Пенсійного фонду (3%
його вартості) в сумі 2 600,00 грн., що
підтверджується меморіальним ордером
від 24.04.2012.

Вказуючи на помилковість сплати
зазначеного збору, а також відмову
органу Пенсійного фонду у його
поверненні, ОСОБА_2 звернувся до суду із
зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
безпідставності сплати позивачем при
купівлі автомобіля збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування. Зазначена позиція судів
попередніх інстанцій ґрунтується на
тому, що згідно з пунктом 7 статті 1
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, у той
час як у спірних правовідносинах
позивач є набувачем речового права на
майно, а не його відчужувачем.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтю 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
зазначеними висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Пунктом 7 статті 1 Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування", якою визначено вичерпний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

У той же час, відповідно до пункту 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.11.1998 №1740,
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на такі автомобілі,
зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі
у виробників або торгівельних
організацій (крім випадків
забезпечення автомобілями інвалідів
згідно із законодавством).

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Аналізуючи співвідношення пункту 7
статті 1 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" та пункту 12 Порядку сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 №1740, колегія суддів виходить
з пріоритетності застосування до
спірних правовідносин положень Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" як
нормативно-правового акту вищої
юридичної сили.

Зазначена позиція суду касаційної
інстанції узгоджується із позицією
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 26 лютого 2013 року у справі
№21-29а13.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, у
спірних правовідносинах позивач не є
відчужувачем легкового автомобіля,
колегія суддів погоджується із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо безпідставності сплати позивачем
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, у зв'язку з чим
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для стягнення з Державного
бюджету України вказаного збору як
помилково сплаченого.

Колегія суддів також вказує на
необґрунтованість доводів касаційних
скарг в частині добровільності сплати
ОСОБА_2 збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, оскільки
відповідно до пункту 14 Порядку органи
державтоінспекції здійснюють
реєстрацію легкових автомобілів лише
за умови сплати такого збору, що
підтверджується документом про його
сплату.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
обставини, встановлені судами
попередніх інстанцій на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, колегія суддів
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційних скарг висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому та Головного управління
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області
відхилити, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 11
жовтня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: