Справа № 2а/752/261/13
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а/752/261/13 Головуючий у
1-й інстанції: Калініченко Л.С.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
постанову Голосіївського районного
суду м.Києва від 20 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва, в якому
просить визнати неправомірними дії
Управління Пенсіонного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва про
відмову останньому в призначенні
пенсії за вислугу років та здійснити її
нарахування з 02.09.2013 року. Також,
позивач просить зарахувати йому
половину строку навчання на юридичному
факультеті Київського державного
університету ім. Т.Г.Шевченка, що
складає 2 (два) роки 10 (десять) місяців 9
(дев'ять) днів до стажу роботи, який дає
право на призначення пенсії за вислугу
років відповідно до Закону України "Про
прокуратуру".

Постановою Голосіївського районного
суду м.Києва від 20 листопада 2013 року
позов задоволено. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України
Голосіївському районі міста Києва про
відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за
вислугу років. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва
зарахувати ОСОБА_2 половину строку
навчання на юридичному факультеті
Київського Державного Університету
імені Т.Г. Шевченка, що складає 2 (два)
роки 10 (десять) місяців 9 (девять) днів до
стажу роботи, який дає право на
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до Закону України "Про
прокуратуру". Зобов'язано управління
Пенсійного Фонду України в
Голосіївському районі міста Києва
призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу
років та здійснити її нарахування з 02
вересня 2013 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач 02.09.2013 року звернувся до
відповідача із заявою про призначення
пенсії згідно зі ст. 50-1 Закону України
"Про прокуратуру" за вислугу років,
надавши при цьому усі необхідні
документи.

Листом № 18287/11 від 02.09.2013 року за
підписом Начальника управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
Задерейко І.С. позивача повідомлено про
те, що останньому відмовлено у
призначенні пенсії.

Позивач вважає, що дії відповідача є
протиправними та просить зобов'язати
відповідача зарахувати йому половину
строку навчання на юридичному
факультеті Київського державного
університету ім. Т.Г.Шевченка, що
складає 2 (два) роки 10 (десять) місяців 9
(дев'ять) днів до стажу роботи, який дає
право на призначення пенсії за вислугу
років відповідно до Закону України "Про
прокуратуру".

Суд першої інстанції задовольняючи
позов прийшов до висновку, що що дії
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
міста Києва щодо відмови ОСОБА_2 в
призначенні пенсії за вислугу років,
слід визнати протиправними та
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
міста Києва зарахувати ОСОБА_2 половину
строку навчання на юридичному
факультеті Київського Державного
Університету імені Тараса Шевченка, що
складає 2 роки 10 місяців 9 днів до стажу
роботи, який дає право на призначення
пенсії за вислугу років відповідно до
Закону України "Про прокуратуру" та
призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу
років, здійснивши її нарахування,
починаючи з 02 вересня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 18.11.1980
року по 29.11.1982 р. проходив строкову
військову службу, що складає 2 роки 11
днів.

В подальшому, позивач 01.09.1984 року був
зарахований на юридичний факультет
Київського державного університету ім.
Т.Г.Шевченка, на вечірнє відділення, на
якому навчався до 19 червня 1990 року, що
зокрема підтверджується дипломом
серія НОМЕР_1 від 19.06.1990 року.

Період навчання позивача у
вищезазначеному навчальному закладі
складає 5 років 8 місяців та 19 днів.

З 24.07.1989 року по 16.01.1995 року позивач
працював у прокуратурі м. Києва на
посадах стажиста, помічника прокурора
Жовтневого району, прокурора відділу
по нагляду за розглядом кримінальних
справ в судах, прокурора
кримінально-судового відділу
прокуратури м.Києва та його трудовий
стаж за вказаний період становить 5
років 5 місяців 23 дні.

З 23.09.2002 року позивач також працював в
прокуратурі м.Києва на посадах
прокурора відділу підтримання
державного обвинувачення в судах,
старшого прокурора відділу участі
прокурорів у кримінальному
судочинстві, прокурора відділу участі
прокурорів при розгляді справ
Апеляційним судом м.Києва, заступника
прокурора Деснянського району м.Києва,
заступника прокурора Дарницького
району м.Києва, заступника Прокурора
Подільського району м.Києва, прокурора
відділу прокурорів у кримінальному
судочинстві управляння підтримки
державного обвинувачення прокуратури
м.Києва, а також на посаді прокурора
відділу нагляду за додержанням законів
при провадженні оперативно-розшукової
діяльності, дізнання та досудового
слідства, підтримання державного
обвинувачення управління
правозахисної діяльності, протидії
корупції та злочинності у сфері
транспорту прокуратури м.Києва, на якій
працює по теперішній час, що
підтверджується зокрема, даними
трудової книжки НОМЕР_2,

Відповідно до статті 50-1 Закону України
"Про прокуратуру" прокурори і слідчі зі
стажем роботи не менше 20 років, у тому
числі зі стажем роботи на посадах
прокурорів і слідчих прокуратури не
менше 10 років, мають право на пенсійне
забезпечення за вислугу років
незалежно від віку.

До 20-річного стажу роботи, що дає право
на пенсію за вислугою років,
зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
статті 56 цього Закону, в тому числі у
військовій прокуратурі, стажистами в
органах прокуратури, слідчими, суддями,
на посадах начальницького складу
органів внутрішніх справ, офіцерських
посадах Служби безпеки України,
посадах державних службовців, які
займають особи з вищою юридичною
освітою, в науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Вимогами статей 1 та 2 Закону України
"Про державну службу" визначено, що
державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Пунктом 2.6 Довідника типових
професійних характеристик посад
державних службовців, затвердженого
Головного управління державної служби
України 01.09.1999 № 65 передбачено, що
державний службовець повинен мати, як
правило, повну вищу освіту
(освітньо-кваліфікаційний рівень -
спеціаліст, магістр за спеціальностями
галузі "Державне управління" або
іншими, професійно орієнтованими для
державної служби, з додатковим
підвищенням кваліфікації за
професійними програмами вказаної
галузі, а на посадах спеціалістів VII
категорії державних службовців
припустимо використання фахівців з
базовим рівнем вищої освіти (бакалавр).
Тобто, державні службовці, які займають
посади спеціаліст, спеціаліст II
категорії, можуть мати базову вищу
освіту (освітньо-кваліфікаційний
рівень молодший спеціаліст, бакалавр).

Відповідно до порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.05.1994 № 283, до стажу державної
служби зараховуються і періоди роботи
на посадах керівних працівників і
спеціалістів до прийняття Закону
України "Про державну службу", в тому
числі і в апараті органів прокуратури,
судів, нотаріату.

Відповідно до пункту 5 розділу II
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про нотаріат" державні
нотаріуси в частині оплати праці та
пенсійного забезпечення прирівнюються
до державних службовців відповідних
категорій. Стаж роботи державних
нотаріусів у державних нотаріальних
конторах зараховується до стажу
державної служби.

Відповідно до пункту 5 Розпорядження
Кабінету Міністрів України "Про
віднесення посад працівників апарату
судів загальної юрисдикції до
відповідних категорій посад державних
службовців" від 24.02.2003 № 88-р, посада
помічника голови місцевого суду
віднесена до 5-ї категорії посад
державних службовців.

Таким чином, позивач фактично працював
на посадах державних службовців.
Наявність вищої юридичної освіти на
період її роботи на вищезазначених
посадах не була обов'язковою умовою
зайняття цих посад, тому відмова
управління Пенсійного фонду України
щодо включення вищезазначених
періодів роботи позивача до стажу, який
дає право на пенсію за вислугою років, є
неправомірною.

Законом України "Про освіту"
передбачені форми навчання у ВУЗах
України: очна, вечірня, заочна,
екстернат.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, що Закон України "Про
прокуратуру" не конкретизує, що лише
період навчання на стаціонарі (денній
формі) може зараховуватися до стажу, що
дає право на пенсію, та не містить
виключення щодо заочної форми
навчання, тому немає підстав вважати,
що період навчання на заочному
відділенні не може зараховуватися до
вищезазначеного стажу.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що навчання
на юридичному факультеті, що є
структурним підрозділом університету
ім. Т.Г.Шевченка, дає підстави для
зарахування позивачу до 20-річного
стажу роботи, що дає право на пенсію за
вислугою років, половини строку
навчання у вищевказаному навчальному
закладі з 01.09.1984 р. по 19.06.1990 р., який
складає 2 роки 10 місяців та 9 днів.

Таким чином, до стажу роботи позивача,
що дає право на пенсію за вислугою
років, необхідно зарахувати половину
строку навчання, а саме 2 роки 10 місяців
9 днів.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 28 березня 2013 року у справі
№К/9991/88573/11.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що при розгляді заяви
позивача про призначення йому пенсії
за вислугу років, були враховані
наступні періоди його роботи: з 24.07.1989
по 05.07.2090 р. - на посаді стажиста
прокурора, з 06.07.1990 р. по 16.01.1995 р. - на
посаді помічника прокурора та
прокурора, з 23.09.2002 р. по 16.01.2013 р. - на
посаді прокурора, старшого прокурора
та заступника прокурора, та період
військової служби з 18.11.1980р. по 29.11.1982 р.,
однак, не враховано половину строку
навчання з 01.09.1984 р. по 19.06.1990 р. на
юридичному факультеті Київського
державного університету ім.
Т.Г.Шевченка

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначає, що оскільки
вЗаконі України "Про прокуратуру" не
конкретизовано, яка форма навчання у
вищому юридичному навчальному закладі
повинна зараховуватись до 20-річного
стажу роботи, що надає право на пенсію
за вислугою років.

Таким чином, служба в органах
прокуратури, військова служба та
половина строку навчання позивача у
ВУЗІ становить 21 рік 3 місяці 24 дні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що дії відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва щодо
відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії за
вислугу років, слід визнати
протиправними та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва
зарахувати ОСОБА_2 половину строку
навчання на юридичному факультеті
Київського Державного Університету
імені Тараса Шевченка, що складає 2 роки
10 місяців 9 днів до стажу роботи, який
дає право на призначення пенсії за
вислугу років відповідно до Закону
України "Про прокуратуру" та призначити
ОСОБА_2 пенсію за вислугу років,
здійснивши її нарахування, починаючи з
02 вересня 2013 року

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано беззаперечних
доказів на підтвердження
правомірності своїх дій.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

Виходячи з наведеного, а також
системного аналізу вищевказаних норм
права, колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що порушень судом першої
інстанцій норм матеріального чи
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено. Правова оцінка
обставин по справі дана вірно.
Встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу підстав не має, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва -
залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного
суду м.Києва від 20 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.