Справа № 812/874/14
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/874/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Северіної А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Климова
О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Держземагентства
у м. Лисичанську Луганської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Комунальне підприємство
«Лисичанський міський землевпорядний
центр», про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Держземагентства
у м. Лисичанську Луганської області,
третя особа - КП «Лисичанський міський
землевпорядний центр», в якому позивач
посилається на наступне.

У 1988 році позивач самовільно
збудував гараж для експлуатації та
розміщення власного автомобіля на
території земельної ділянки, яка
виділялась громадянам - автолюбителям
міста, за адресою: АДРЕСА_1. Надалі
гаражу було присвоєно номер НОМЕР_1 та
визначена адреса: АДРЕСА_1.

29.02.2012 позивач звернувся до
Лисичанської міської ради з заявою про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду. На підставі рішення 29
сесії Лисичанської міської ради від
29.03.2012 позивачу було надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її в оренду строком на 3 роки
для експлуатації самовільно
збудованого гаражу за адресою: АДРЕСА_1,
гараж НОМЕР_1, ряд НОМЕР_2, орієнтованою
площею 0,0036 га.

Для розробки проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, позивач
11.02.2013 звернувся до КП «Лисичанський
міський землевпорядний центр». 20.06.2013 з
вищезазначеною організацією була
укладена додаткова угода № 1 про зміни
до договору № 9-ф від 11.02.2013 на послуги
по виготовленню проекту землеустрою
щодо земельної ділянки, якою був
продовжений установлений 6-місячний
строк виконання проекту землеустрою.

На підставі укладеного договору
вказаною організацією було розроблено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для експлуатації
самовільно збудованого гаражу. Після
оформлення проекту директор КП
«Лисичанський міський землевпорядний
центр» Климов О.Г. звернувся до
Управління Держземагентства у м.
Лисичанську, але 04.12.2013 отримав
висновок № 67 від 29.11.2013, яким Управління
не погоджує поданий проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
зв'язку з визначеними зауваженнями, а
саме: 1) порушено вимоги ст. 50 Закону
України «Про землеустрій» - в проекті
відсутні правовстановлюючі документи
на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці; 2)
порушено вимоги ст. 28 Закону України
«Про землеустрій» - порушено 6-місячний
термін виконання проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки.

Зі вказаним висновком позивач не
погоджується, посилається, що в рішенні
Лисичанської міської ради щодо надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою чітко встановлено, що
гараж, який буде експлуатуватися, є
самовільно збудованим, відповідно,
немає правовстановлюючих документів,
які б посвідчували право власності на
нерухоме майно. Крім того, відповідно
до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності
на самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Позивач зазначає, що якщо він не зможе
оформити право оренди на земельну
ділянку, то не зможе й узаконити право
власності на самовільно збудований
гараж.

На підставі викладеного позивач
просить визнати дії відповідача щодо
надання висновку № 67 від 29.11.2013, який не
погоджує проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
експлуатації самовільно збудованого
гаражу, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_1, ряд НОМЕР_2,
незаконними; зобов'язати відповідача
зробити відповідний висновок, яким
погодити проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
експлуатації самовільно збудованого
гаражу, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_1, ряд НОМЕР_2,
відповідно до чинного законодавства
України.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
в повному обсязі, надали суду
пояснення, аналогічні викладеному в
позові.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, до його початку
надав суду письмові заперечення проти
позову, згідно з якими вважає свої дії
та висновок про відмову в погодженні
проекту землеустрою правомірними,
просить відмовити в задоволенні позову
та розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги та просив їх задовольнити.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог і наданих
сторонами доказів, суд встановив
наступні факти та відповідні до них
правовідносини.

Рішенням Лисичанської міської ради від
29.03.2012 № 29/480 було надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
надання її в оренду строком на 3 роки
для експлуатації самовільно
збудованого гаражу ОСОБА_1, земельна
ділянка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_1, ряд НОМЕР_2,
орієнтована площа - 0,0036 га (арк. справи
7).

11.02.2013 між КП «Лисичанський міський
землевпорядний центр» та ОСОБА_1 було
укладено договір № 9-ф про проведення
робіт з виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, гараж
НОМЕР_1, ряд НОМЕР_2, для розміщення
гаражу (арк. справи 14-15). 20.06.2013 між
указаними сторонами було укладено
додаткову угоду № 1, якою внесено зміни
до договору від 11.02.2013 № 9-ф стосовно
строку його дії (арк. справи 17).

На виконання вказаного договору КП
«Лисичанський міський землевпорядний
центр» було виготовлено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, гараж
НОМЕР_1, ряд НОМЕР_2, для розміщення
гаражу (арк. справи 49-76).

30.10.2013 ОСОБА_1 звернувся до Управління
Держземагентства у м. Лисичанську
Луганської області з заявою, в якій
просив погодити проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації
самовільно збудованого гаражу (арк.
справи 8-9).

Висновком Управління Держземагентства
у м. Лисичанську Луганської області від
29.11.2013 № 67 не було погоджено наданий
проект землеустрою у зв'язку з
наявністю таких зауважень: 1) порушено
вимоги ст. 50 Закону України «Про
землеустрій» - в проекті відсутні
правовстановлюючі документи на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці; 2) порушено вимоги
ст. 28 Закону України «Про землеустрій» -
порушено 6-місячний термін виконання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (арк. справи 11).

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з Указом Президента України від
8 квітня 2011 року № 445/2011 Державне
агентство земельних ресурсів України є
правонаступником Державного комітету
України із земельних ресурсів, у тому
числі за укладеними міжнародними
договорами України, стороною в яких є
Державний комітет України із земельних
ресурсів.

Відповідно до Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України,
затвердженого Указом Президента
України від 8 квітня 2011 року № 445/2011,
Державне агентство земельних ресурсів
України (Держземагентство України) є
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

Держземагентство України відповідно
до покладених на нього завдань бере
участь у розробленні та виконанні
державних, галузевих, регіональних та
місцевих програм з питань регулювання
земельних відносин, раціонального
використання земель, їх відтворення та
охорони, встановлення меж області,
району, міста, району в місті, села і
селища, у проведенні моніторингу
земель, територіальному плануванні,
впровадженні географічних
інформаційних систем, здійсненні
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

Держземагентство України здійснює
свої повноваження безпосередньо і
через утворені в установленому порядку
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, містах, а також
через міськрайонні, міжміські,
міжрайонні територіальні органи.

Положеннями п.п. 22 п. 4 цього Положення
встановлено, що Держземагентство
України відповідно до покладених на
нього завдань бере участь у погодженні
документації із землеустрою,
організовує та проводить в
установленому законодавством порядку
державну експертизу проектів
землеустрою, документації з оцінки
земель, а також матеріалів і
документації державного земельного
кадастру та надає за результатами її
проведення відповідні висновки.

Частинами 1-3 статті 78 Земельного
кодексу України передбачено, що право
власності на землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками. Право власності
на землю набувається та реалізується
на підставі Конституції України, цього
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них. Земля в
Україні може перебувати у приватній,
комунальній та державній власності.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 116
Земельного кодексу України, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі: а) приватизації земельних
ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини 7 статті 118
Земельного кодексу України проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки розробляється за замовленням
громадян суб'єктами господарювання, що
є виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

За частиною 1 статті 186-1 Земельного
кодексу України проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок усіх
категорій та форм власності підлягає
обов'язковому погодженню з
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин.

Частиною 6 цієї статті передбачено, що
підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

Відповідно до статті 50 Закону України
«Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок складаються у разі
зміни цільового призначення земельних
ділянок або формування нових земельних
ділянок. Проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
погоджуються та затверджуються в
порядку, встановленому Земельним
кодексом України. Проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
включають, зокрема, й копії
правовстановлюючих документів на
об'єкти нерухомого майна, розташовані
на земельній ділянці (за наявності
таких об'єктів).

Судом установлено, що наданий на
погодження відповідачу проект
землеустрою не містить
правовстановлюючих документів на
гараж, який розташований на земельній
ділянці. Позивач у судовому засіданні
підтвердив, що такі правовстановлюючі
документи в нього відсутні, право
власності на нього не встановлено.

Таким чином, суд вважає правильним
висновок відповідача про непогодження
проекту землеустрою у зв'язку з
порушенням вимог статті 50 Закону
України «Про землеустрій» (відсутність
правовстановлюючих документів на
об'єкти нерухомого майна, розташовані
на земельній ділянці).

Посилання позивача на положення статті
376 Цивільного кодексу України, як на
підставу для скасування висновку
відповідача, не можуть бути прийняті
судом, оскільки законодавством не
передбачено винятків щодо документів,
які повинен містити проект
землеустрою, для самочинно збудованих
об'єктів нерухомого майна. Тому вимоги
статті 50 Закону України «Про
землеустрій» щодо наявності
правовстановлюючих документів на
об'єкти нерухомого майна мають бути
застосовані й до даних правовідносин.

Водночас суд вважає за необхідне
зазначити, що посилання відповідача на
порушення статті 28 Закону України «Про
землеустрій» (порушення терміну
виконання проекту землеустрою), як на
підставу для відмови в погодженні
проекту землеустрою, не мають
правового обґрунтування.

Відповідно до пункту «г» частини 2
статті 28 Закону України «Про
землеустрій» розробники документації
із землеустрою зобов'язані виконувати
роботи із складання документації із
землеустрою у строк, передбачений
договором. Максимальний строк
складання документації із землеустрою
не повинен перевищувати шести місяців
з моменту укладення договору.

Стаття 28 Закону передбачає, що
розробники документації із
землеустрою несуть відповідно до
закону відповідальність за
достовірність, якість і безпеку
заходів, передбачених цією
документацією. У разі невиконання або
неналежного виконання умов договору
при здійсненні землеустрою, розробники
документації із землеустрою несуть
відповідальність, передбачену
договором і законом.

Таким чином, за неналежне виконання
умов договору при здійсненні
землеустрою передбачена
відповідальність розробника
документації. Тому порушення строків
виготовлення проекту землеустрою не
повинно нести негативних наслідків для
замовника.

Крім того, підставою для відмови в
погодженні проекту землеустрою згідно
з Земельним кодексом України є лише
невідповідність положень проекту
землеустрою вимогам законів та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

На підставі вищенаведеного суд вважає,
що порушення термінів виконання
проекту землеустрою не може бути
підставою для відмови в погодженні
такого проекту.

Однак у зв'язку зі встановленням
порушень статті 50 Закону України «Про
землеустрій» щодо відсутності
правовстановлюючих документів на
об'єкт нерухомого майна, розташованого
на земельній ділянці, суд робить
висновок про правомірність дій та
висновку відповідача про відмову в
погодженні проекту землеустрою.

На підставі викладеного позовні
вимоги не підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати позивачу не
відшкодовуються.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління
Держземагентства у м. Лисичанську
Луганської області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
Комунальне підприємство «Лисичанський
міський землевпорядний центр», про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанову складено в повному обсязі 03
березня 2014 року.

Суддя
І.О. Свергун