Справа № 2а-340/10
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/7385/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Стрелець Т.Г.,

розглянула в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лебедині та Лебединському районі
Сумської області на рішення
Лебединського районного суду Сумської
області від 02.08.2010 року та ухвалу
Апеляційного суду Сумської області від
12.12.2012 року у справі за позовом ОСОБА_3
до Управління Пенсійного фонду України
в Лебединському районі Сумської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
та просив визнати бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської
області в частині неправильного
нарахування державної та додаткової
пенсій протиправною, зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської
області провести перерахунок та
виплату за період з 01.01.2007 року по 01.04.2010
року недоплачених державної та
додаткової пенсій та зобов'язати
відповідача проводити нарахування
державної та додаткової пенсії і
надалі відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Лебединського районного суду
Сумської області від 02.08.2010 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
12.12.2012 року, позов задоволено частково.
Визнано неправомірною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
щодо не нарахування та невиплати
ОСОБА_3 основної і додаткової пенсії.
Зобов'язано управління здійснити
перерахунок основної і додаткової
пенсії ОСОБА_3 згідно ст.ст. 49, 50, 54
Закону України «Про соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
період з 01.03.2007 року по 31.12.2007 року і з
22.05.2008 року по 31.05.2010 року та провести
відповідні виплати за виключенням
фактично виплачених сум. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лебедині та Лебединському районі
Сумської області подало до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
та матеріального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове рішення про відмову у
позові.

Перевіривши і обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
інвалідом 2-ї групи, за захворюванням
пов'язаним з участю у ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, отримує
державну та додаткову пенсію
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

За змістом статті 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам
другої групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка визначає підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з
втратою годувальника, у всіх випадках
розміри пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по
другій групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсії виступає мінімальна пенсія за
віком, яка згідно зі статті 28 Закону
України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму, визначеного
законом для осіб, які втратили
працездатність.

Розрахунок пенсії позивачу
відповідачем проведено виходячи з
розміру, встановленого постановами
Кабінету Міністрів України.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
у законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанції, що дії
відповідача щодо виплати державної та
додаткової пенсії у розмірі меншому,
ніж встановлено статтями 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
є неправомірними.

Водночас, судами залишено поза увагою
той факт, що відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на момент звернення
до суду) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Під час розгляду цієї справи, суди
мають керуватися нормами статей 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо строків звернення до суду
за захистом порушеного права.

Позивач звернувся до суду 02.04.2010 року з
позовом про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату за період з 01.01.2007 року по 01.04.2010
року недоплачених державної та
додаткової пенсій та зобов'язати
відповідача проводити нарахування
державної та додаткової пенсії і
надалі відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Тобто, позовні вимоги у частині
визнання дій неправомірними та
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату пенсії та
додаткової пенсії за період з 01.01.2007
року по 01.04.2009 року заявлені поза межами
строку звернення доо
адміністративного суду.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
на суд покладається обов'язок вживати
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.

Проте, судами попередніх інстанцій в
порушення вказаних норм
процесуального права не було враховано
всіх обставин справи, що мають значення
для правильного вирішення спору.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до частини
2 статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати наведене і в залежності від
встановленого вирішити справу.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Лебедині
та Лебединському районі Сумської
області задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду
Сумської області від 02.08.2010 року та
ухвалу Апеляційного суду Сумської
області від 12.12.2012 року у цій справі
скасувати у частині визнання дій
неправомірними та зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату пенсії та додаткової пенсії за
період з 01.01.2007 року по 01.04.2009 року.

Справу у частині визнання дій
неправомірними та зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату пенсії та додаткової пенсії за
період з 01.01.2007 року по 01.04.2009 року
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В решті рішення Лебединського
районного суду Сумської області від
02.08.2010 року та ухвалу Апеляційного суду
Сумської області від 12.12.2012 року
залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: