Справа № 2а-13809/12/2670
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до

Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Господарського суду м.Києва від 23.07.2007, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2008 у задоволенні позовної заяви відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 касаційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» задоволено частково, замінено відповідача - Спеціалізовану державну податкову інспекцію у м. Києві по роботі з великими платниками податків на Окружну державну податкову службу - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби, постанову Господарського суду м. Києва від 23.07.2007 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2008 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.11.2012 у справі призначено судово-бухгалтерську експертизу та зупинено провадження у справі до надання висновку експертом.

На адресу Окружного адміністративного суду м. Києва 13.09.2013 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок судово-економічної експертизи №937/938/13-45 від 31.07.2013, у зв’язку з чим, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.09.2013 поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду.

За клопотанням представника позивача №937/938/13-45 від 31.07.2013 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.10.2013 зупиненно провадження у справі у зв'язку з розглядом скарги на висновок експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи.

В судовому засіданні 28.01.2014, з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізованою державною податковою інспекцією у м. Києві (далі - СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП) по роботі з великими платниками податків проведено невиїзну документальну перевірку з питання правомірності зменшення податку на прибуток за І квартал 2003 року шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Однак, позивач не погоджується із зазначеними повідомленнями-рішенням та в обґрунтування своєї позиції зазначає, що відомості, які містяться в акті перевірки є суперечливими, оскільки позивачем виконані всі вимоги, передбачені податковим законодавством.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Однак, згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181-III від 21.12.2000 (далі - Закон №2181-III) податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Так, згідно з пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону №2181-III податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Щодо визначення податковим органом штрафних (фінансових) санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181-III у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, січе не більше п'ятидесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Штрафні санкції у розмірі 3 209 280 грн. визначено податковим органом в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у зв’язку із порушенням справ про банкрутство позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-XII від 14.05.1992 (далі - Закон №2343-XII) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, в період дії мораторію не нараховуються штрафи, пеня та інші санкції за неналежне виконання зобов’язань. Однак, позивачу визначено штрафні санкції за порушення у грудні 2006 року строків подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації, і не пов’язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов’язань.

Більше того, відповідно до преамбули Закону №2181-III законом не регулюються питання погашення податкових зобов’язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Тобто, норми вказаного Закону №2181-III не застосовуються саме у випадках погашення податкових зобов’язань або стягнення податкового боргу з осіб стосовно яких порушено справу про банкрутство, та відповідно поширюються на порядок нарахування штрафних санкцій.

Виходячи зі сказаного, введення мораторію у зв’язку з порушенням справи про банкрутство не може звільняти платника податків від відповідальності за вчинене ним порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом зокрема на підставі висновків експертів.

Так, в матеріалах справи міститься висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-економічної експертизи №937/938/13-45 від 31.07.2013, відповідно до якого висновки податкового органу щодо заниження ДП «НАЕК «Енергоатом» податкових зобов’язань з податку на прибуток в сумі 16 046 400 грн., внаслідок подання 20.12.2006 уточнюючого розрахунку податкових зобов’язань у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок, з порушенням строків давності, яким зменшено податкові зобов’язання з податку на прибуток за І квартал 2003 року в розмірі 16 046 400 грн., підтверджуються.

Даним висновком також встановлено, що суми податкового зобов’язання, з податку на прибуток у розмірі 16 046 400 грн., підтверджується лише декларацією з податку на прибуток від 20.02.2003 за вх. №2086, всі банківські документи ДП «НАЕК «Енергоатом» за 2003 рік знищені відповідно до акту ДП «НАЕК «Енергоатом» від 25.05.2008 «Про виділення до знищення документів і справ, що не підлягають подальшому зберіганню за 1993-2003 роки».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 9, 11, 69, 70, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити;

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.М. Клименчук