Справа № 813/8821/13-а
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 813/8821/13-а
зал судових засідань
№ 6
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді Гулика А.Г. ,
секретар судового засідання Павлишин
представника позивача Ларіонова Р.О.
представника відповідача Гладія О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Львові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Головного управління Державної
казначейської служби у Львівській
області, про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, стягнення
заборгованості бюджету з
відшкодування податку на додану
Державне підприємство «Львівський
державний авіаційно-ремонтний завод»
звернулося до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Львові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби у Львівській області, в якому
просить суд визнати протиправними та
а також стягнути бюджетну
заборгованість з податку на додану
вартість в загальній сумі 4669548,15 грн.
Позовні вимоги, з врахуванням заяви про
доповнення підстав позову від 24.12.2013 р.,
обґрунтовані тим, що Державне
підприємство «Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод» має право
на формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, та наступне
стягнення заборгованості бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість за червень 2008 р. - на суму 497195,52
грн., липень 2008 р. - на суму 414849,55 грн.,
вересень 2008 р. - на суму 416528,89 грн.,
листопад 2008 р. - на суму 300611,56 грн.,
грудень 2008 р. - на суму 260963,22 грн.,
2008 р. - на суму 155327,31 грн., лютий 2008 р. - на
грн., травень 2008 р. - на суму 119753,97 грн.,
2008 р. - на суму 212217,97 грн., серпень 2008 р. -
січень 2009 р. - на суму 634506,73 грн., лютий
суму 466666,67 грн., травень 2009 р. - на суму
232775,41 грн., червень 2009 р. - на суму 346178,24
грн.; січень 2009 р. - на суму 127629,31 грн..,
незалежно від факту сплати цього
податку до бюджету за аналогічні
податкові періоди своїми
контрагентами за договорами - ТзОВ
«Тіком», ТзОВ «Авіанормаль», ТзОВ
«Галілея», ВАТ НТК «Електронприлад»,
ТзОВ КНІФ «Композит», ТзОВ «Укренерго»,
ТзОВ «Західний авіаційний центр», МПП
«Шаір В», ПП «СВ Трейдінг», ПП «Стимул»
та іншими, та їх контрагентами по
ланцюгах. Останні мають самостійні
розрахунки з бюджетом із цього виду
податку, самостійні зобов'язання по
його сплаті та самостійне право на
відшкодування з бюджету у порядку,
передбаченому законом. Сплачений
покупцем в ціні придбання товару
податок на додану вартість не
перераховується продавцем
безпосередньо до бюджету, а
враховується в податкових
зобов'язаннях останнього та
сплачується за підсумками
відповідного періоду. Фактично, в
основу перевірки покладено акти
перевірок інших податкових інспекцій,
без урахування обставин, при яких їх
було складено. Первинні документи,
надані платником податків,
невмотивовано не взяті до уваги і не
вплинули на висновки відповідача.
Зазначене свідчить про
необґрунтованість такий дій та їх
упередженість. Також зазначається, що у
січні 2009 р. позивач мав право стягнення
заборгованості бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість в сумі 1075484,00 грн., а не в сумі
947854,69 грн., оскільки саме 1075484,00 грн.
сплачено постачальникам товарів у
попередньому податковому періоді -
грудні 2008 р. Тому безпідставною є
відмова у відшкодуванні податку на
додану вартість на суму 127629,31 грн.
Відповідач подав до суду заперечення
на адміністративний позов від 21.01.2014 р.,
в якому просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог. Свої
заперечення обґрунтовує тим, що
виходячи із суті податку на додану
вартість, право на формування
податкового кредиту та його подальше
відшкодування, виникає лише після
оплати податкових накладних на
підставі яких його було сформовано та
після фактичного надходження сум
податку на додану вартість до
державного бюджету України за
аналогічні попередні податкові
періоди від зазначених контрагентів
позивача і їх постачальників по
ланцюгах. У зв'язку з цим не підлягає
стягнення заборгованості бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість у січні 2008 р. - грудні 2008 р. та
січні 2009 р. - червні 2009 р. сума 4541918,84
грн., оскільки вона фактично не
надійшла до бюджету в обсязі,
отриманому постачальниками товарів
від ДП «Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод». Також
безпідставним є заявлене бюджетне
відшкодування у січні 2009 р. суми 127629,31
грн., оскільки сплачений
постачальникам в ціні товару податок у
грудні 2008 р. лише в сумі 947854,69 грн.
стосується оплати за податковими
накладними попередніх періодів. Не
охоплюється податковими накладними
попередніх періодів різниця в оплаті
на суму 127629,31 грн.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві та
заяві про доповнення підстав позову
від 24.12.2013 р. Просив позовні вимоги
задовольнити повністю.
Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив з підстав, наведених у
письмових запереченнях. Просив суд у
задоволенні позову відмовити у повному
Третя особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача, явки уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечила, хоча про дату і час
судового засідання повідомлялась
належним чином, клопотань про розгляд
справи без участі уповноваженого
представника третьої особи до суду не
надходило, у зв'язку з чим розгляд
здійснюється без її участі.
Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
ДПІ у м. Львові проведено невиїзні
документальні перевірки з питань
достовірності визначення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за 2007 - 2008 роки, січень - травень
2009 року та достовірності нарахування
суми бюджетного відшкодування податку
на додану вартість на розрахунковий
рахунок за січень - грудень 2008 року,
січень - червень 2009 року. За
результатами перевірки складено акти
за №162/23-4/07684556 від 18.05.2009 р. та №
340/23-4/07684556 від 18.09.2009 р. Також ДПІ у м.
Львові проведено позапланову виїзну
перевірку з питання достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
січень 2009 р., про що було складено акт за
№151/23-4/07684556 від 27.04.2009 р. На підставі
зазначених актів винесено відповідні
їм податкові повідомлення-рішення №
Зі змісту акту перевірки №162/23-4/07684556
від 18.05.2009 р. випливає, що між ДП МОУ
«Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод» (покупцем)
та ТзОВ «Тіком» (продавцем) було
укладено договір купівлі-продажу
запасних частин та комплектуючих
виробів до літаків за № 8-АР від 17.09.2007 р.
та додаткову угоду до нього № 1 від
10.10.2007 р. На підставі вказаного
договору, ТзОВ «Тіком» протягом січня,
березня - вересня, листопаду 2008 року,
відвантажило обумовлений договором
товар, та виписало чотирнадцять
видаткових накладних та чотирнадцять
податкових накладних на загальну суму
13019164,01 грн., у т.ч. ПДВ 2169860,70 грн.. Суми
податку на додану вартість по
зазначених податкових накладних
включено ТзОВ «Тіком» до податкових
зобов'язань відповідного періоду,
відображено у реєстрі виданих
податкових накладних, які відповідають
даним додатку 5 до податкової
декларації з податку на додану
вартість та даним декларації з ПДВ за
січень, березень - вересень, листопад 2008
На підставі отриманих податкових
накладних, ДП МОУ «Львівський
державний авіаційно-ремонтний завод»
сформувало податковий кредит січня,
березня - вересня, листопаду 2008 року на
загальну суму 2169860,70 грн. З акта
перевірки випливає, що оплата товару за
вказаними податковими накладними
відбулась у травні 2008 р. на суму 5045306,90
грн. у т.ч. ПДВ 840884,48 грн. (податковим
органом частково зараховано оплату
суми ПДВ в розмірі 497195,52 грн.), у червні
2008 р. на суму 2489097,22 грн. у т.ч. ПДВ 414849,55
грн., у серпні на суму 2499173,35 грн. у т.ч.
ПДВ 416528,89 грн., у вересні на суму 287160,00
1803669,33 грн. у т.ч. ПДВ 300611,56 грн., у
листопаді на суму 1565779,19 грн. у т.ч. ПДВ
260963,22 грн., у грудні на суму 2489097,22 грн. у
т.ч. ПДВ 414849,55 грн. Загальна сума оплати
по вказаних податкових накладних
склала 1961538,34 грн. та була включена ДП
МОУ «Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод» до сум
бюджетного відшкодування у червні,
липні, вересні, жовтні, листопаді,
грудні 2008 р. та січні 2009 р..
Однак, за результатами аналізу даних
картки особового рахунку ТзОВ «Тіком»
та показників декларацій з ПДВ за
відповідні періоди, податковим органом
встановлено що, внаслідок наявної у
ТзОВ «Тіком» суми податкового
кредиту, фактично сплачено до
встановлено, що за вказаними
поставками товару ТзОВ «Тіком» є
посередником, а постачальником
матеріалів є ТзОВ «Комерційна фірма
«Скіф-ЛТД» та ТзОВ «Фірма Порада ЛТД».
За проведеними господарськими
операціями із ТзОВ «Тіком», останніми
грн. відповідно. На підставі наведеного
в акті перевірки зроблено висновок, що
ДП «Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод» завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на суму 2169860,70 грн., у т.ч. за
2008 р. на суму 387490,53 грн., квітень 2008 р. на
грн., липень 2008 р. на суму 208322,36 грн.,
серпень 2008 р. на суму 416528,89 грн.,
вересень 2008 р. на суму 348471,56 грн.,
листопад 2008 р. на суму 284492,82 грн.. В
результаті цього, на думку відповідача,
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування (з врахуванням суми
фактичної оплати постачальнику ТзОВ
«Тіком») на загальну суму 1961538,34 грн. (у
т.ч. за червень 2008 р. - на суму 497195,52 грн.,
за липень 2008 р. - на суму 414849,55 грн., за
вересень 2008 р. - на суму 416528,89 грн.,
листопад 2008 р. - на суму 300611,56 грн., за
грудень 2008 р. - на суму 260963,22 грн., за
завищено залишок від'ємного значення
(ряд. 26 декларації), який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду на суму
208322,36 грн. А тому, позивачем, на думку
відповідача, порушено п. 1.3, п. 1.7, п. 1.8 ст.
1, п.п. 7.4.1 п.7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
Аналогічні порушення встановлені
відповідачем і в акті перевірки №
340/23-4/07684556 від 18.09.2009 р. Так, протягом
лютого - грудня 2007 р., січня - грудня 2008
р., січня - травня 2009 р. ДП МОУ
«Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод» отримало
від постачальників ПП «Ренко-Плюс», ПП
«Бі-Трейд», ТзОВ «Омега-Люкс», ПП «СВ
Трейдінг», ТзОВ «Авіанормаль», ТзОВ
«Торгова компанія «Геніус», ТзОВ
«Влада Дон», МПП «Шаір В», ВАТ НТК
«Електронприлад», ПП «Стимул», НВК
«Квант», ТзОВ КНІФ «Композит», ПП
«Сігма Груп», ПП «Юрма Плюс», ТзОВ
«Галілея», ТзОВ «Укренерго», ПП «Глобал
Люкс», ПП «Пролог», ПП «Комфорт АВС», ПП
«Ільвест Плюс», ТзОВ «Західний
авіаційний центр», ТОВ «Тіком» товар,
передбачений умовами відповідних
договорів. На підставі отриманих
податкових накладних, ДП «Львівський
державний авіаційно-ремонтний завод»
сформувало податковий кредит у
вказаних періодах на загальну суму
3000638,09 грн.. Також, з акту перевірки
вбачається, що загальна сума оплати
товару по вказаних податкових
накладних склала 2580380,49 грн. та була
включена ДП «Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод» до сум
бюджетного відшкодування у січні -
грудні 2008 р. та січні - червні 2009 р.. За
результатами аналізу даних особових
рахунків у відповідних періодах
постачальників товару та їх
контрагентів по ланцюгах, податковим
органом було встановлено що, отримана у
ціні товару сума податку на додану
вартість була лише частково
перерахована останніми до державного
бюджету. При цьому сплачена до
державного бюджету сума податку на
додану вартість була меншою, ніж сума,
отримана в ціні товару. На підставі
наведеного в акті перевірки зроблено
висновок, що ДП «Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод» завищило
від'ємне значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на суму 3000638,09 грн. у лютому -
грудні 2007 р., січні - грудні 2008 р., січні -
травні 2009 р., в результаті цього
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування на загальну суму 2580380,49
грн. у січні - грудні 2008 р. та січні -
червні 2009 р., та завищило залишок
від'ємного значення (ряд. 26 декларації),
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на суму 420257,60 грн.
З акта перевірки №151/23-4/07684556 від 27.04.2009
р. випливає, що підставою для відмови у
здійсненні бюджетного відшкодування у
січні 2009 року в сумі 127629,31 грн.
слугувала оплата податкових накладних
попередніх періодів лише в сумі 947854,69
грн. а не в сумі 1075484,00 грн.. Оплата
товару, на вказану різницю в сумі 127629,31
грн., здійснювалась у грудні 2008 р. по
податкових накладних, що не
охоплювались попередніми податковими
періодами. А тому, позивачем, на думку
відповідача, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
Не погоджуючись з оскаржуваними
податковими-рішеннями позивач
звернувся до суду з заявою про їх
скасування та стягнення коштів.
При вирішенні спору по суті суд виходив
Спірні правовідносини на момент їх
виникнення спірних регудювались
Законом України «Про податок на додану
Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1. ст. 3, Закону
України «Про податок на додану
вартість», об'єктом оподаткування
податку на додану вартість є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України. Згідно із п. 6.1. ст. 6 Закону
України «Про податок на додану
вартість», об'єкти оподаткування,
визначені ст. 3 Закону, оподатковуються
за ставкою 20 відсотків. Пунктом 7.1., пп.
7.2.1 п.7.1 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» передбачено, що
поставка товарів (робіт, послуг)
здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість. Платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну.
Відповідно до п.п. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. При цьому, правом видачі
податкової накладної користується
виключно платник податку на додану
вартість, зареєстрований як такий на
підставі ст. 2 Закону України «Про
податок на додану вартість». З актів
перевірок вбачається та не
заперечувалось представниками
відповідача-1 у судових засіданнях, що
усі перелічені продавці товару
зареєстровані платниками податку на
додану вартість і мають право надавати
покупцю (ДП МОУ «Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод») відповідні
податкові накладні. Надані продавцями
податкові накладні містять усі
реквізити, передбачені пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість». Належних доказів зворотного
суду не надано. Посилання відповідача
на те, що ПП «Бі-Трейд», яке видало
на момент її видачі не було платником
ПДВ, оскільки зареєстроване таким лише
04.05.2007 р., не заслуговує на увагу як таке,
що не доведено суду у встановленому
порядку належними доказами. Натомість,
матеріали справи та надані пояснення
свідчать про зворотнє, оскільки
вказана особа була зареєстрована
платником ПДВ з 15.09.2006 р. по 31.03.2008 р..
Згідно із п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість», бюджетне
відшкодування - це сума, що підлягає
поверненню платнику податку з бюджету
у зв'язку з надмірною сплатою податку у
визначених законом випадках. Згідно із
пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду. Відповідно до пп.
7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.
З наведеного випливає, що для
виникнення права на бюджетне
відшкодування платнику податку
необхідне від'ємне значення суми
податку та фактична сплата податку в
ціні товару (послуг) їх постачальникам
у попередніх податкових періодах в
розмірі, що підлягає бюджетному
Таким чином, суперечить вимогам
законодавства висновок акту перевірки
№151/23-4/07684556 від 27.04.2009 р. про те, що
бюджетному відшкодуванню підлягає
сума залишку від'ємного значення
податку, сплачена постачальникам,
згідно податкових накладних
попередніх періодів. Закон України
«Про податок на додану вартість» не
пов'язує фактичну оплату податку
здійснену отримувачем товару у
попередньому періоді з податковим
накладними відповідних попередніх
періодів. З акту перевірки та
декларацій позивача з податку на
додану вартість вбачається, що у грудні
2008 р. залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду становить 4183113,00 грн. (рядок 26
декларації). Різниця між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту у січні 2009 р. (рядок
18.2 декларації) є від'ємною та становить
585677,00 грн. Залишок від'ємного значення
попереднього податкового періоду, за
вирахуванням суми податку, яка
підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного періоду
(рядок 24 декларації) у січні 2009 р.
становить 5369425,00 грн. Також, у січні 2009 р.
частина залишку від'ємного значення,
фактично сплачена отримувачем товарів
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів
становить 1075484,00 грн. Вказана сума була
сплачена позивачем у попередньому
(грудень 2008 р.) до січня 2009 р. періоді, що
підтверджується реєстром платіжних
доручень та платіжним дорученнями за
грудень 2008 р. У зв'язку з цим, позивачем
правомірно визначено суму бюджетного
відшкодування у січні 2009 р. саме в
розмірі 1075484,00 грн., відповідно до
здійсненої оплати податку у
попередньому періоді, а не в розмірі
947854,69 грн., згідно фактично оплачених
податкових накладних попередніх
З матеріалів справи вбачається (акти
перевірки №162/23-4/07684556 від 18.05.2009 р. та №
340/23-4/07684556 від 18.09.2009 р., декларації
позивача з податку на додану вартість),
що у позивача протягом січня - грудня 2008
р. та січня - червня 2009 р. наявне
від'ємне значення податку на додану
вартість. Із наявних у матеріалах
справи розрахунків сум бюджетного
відшкодування, доданих до декларацій з
податку на додану вартість за
відповідні періоди, вбачається що
позивачем було сплачено у попередніх
податкових періодах постачальникам
товарів (послуг) кошти, що відповідають
сумі заявленого бюджетного
відшкодування. Таким чином, позивач
правомірно заявив до бюджетного
відшкодування суму податку на додану
вартість за червень - липень, вересень -
грудень 2008 р., та січень 2009 р.. в
загальному розмірі 1961538,34 грн. Також
позивачем правомірно заявлено до
бюджетного відшкодування суму податку
на додану вартість за січень - грудень
2008 р. та січень - червень 2009 р.. в
загальному розмірі 2580380,49 грн..
Суд не бере до уваги твердження
відповідача, про те, що позивач не має
права на бюджетне відшкодування
подарку на додану вартість, оскільки
сплачена до державного бюджету
продавцями товару ПП «Ренко-Плюс», ПП
«Бі-Трейд», ТзОВ «Омега-Люкс», ПП «СВ
Трейдінг», ТзОВ «Авіанормаль», ТзОВ
«Торгова компанія «Геніус», ТзОВ
«Влада Дон», МПП «Шаір В», ВАТ НТК
«Електронприлад», ПП «Стимул», НВК
«Квант», ТзОВ КНІФ «Композит», ПП
«Сігма Груп», ПП «Юрма Плюс», ТзОВ
«Галілея», ТзОВ «Укренерго», ПП «Глобал
Люкс», ПП «Пролог», ПП «Комфорт АВС», ПП
«Ільвест Плюс», ТзОВ «Західний
авіаційний центр», ТОВ «Тіком» та їх
контрагентами по ланцюгах, сума
податку була меншою, ніж сума податку
отримана ними в ціні товару від
позивача. Так, п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», який
визначає дату виникнення прав платника
податку на податковий кредит не
встановлює зв'язку між моментом
виникнення права на податковий кредит
та моментом оплати в бюджет податку на
додану вартість. Отже, для
відшкодування з бюджету податку на
додану вартість Закон України «Про
податок на додану вартість», не
передбачає обов'язкової умови
фактичного надходження цих сум до
бюджету від постачальника, чи його
контрагентів. Вимога пункту 1.8 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість», щодо надмірної сплати
податку, як необхідної умови
бюджетного відшкодування, стосується
саме платника, який згідно цього закону
поніс фактичні витрати по сплаті
податку, а не його контрагента. У разі
невиконання контрагентом платника
податків зобов'язань по сплаті податку
до бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту. За таких обставин
позивач не може нести відповідальність
за надходження від продавців товару чи
їх контрагентів до державного бюджету
суми податку на додану вартість у
меншому від сплаченого ним розміру.
Закон України «Про податок на додану
вартість» не пов'язує виникнення права
покупця на отримання бюджетного
відшкодування з обставиною
підтвердження його контрагентами
факту сплати податку на додану
вартість до бюджету. До того ж
сплачений покупцем в ціні придбання
товару податок на додану вартість не
перераховується продавцем
безпосередньо до бюджету, а
враховується в податкових
зобов'язаннях останнього. Остаточна ж
сума податкових зобов'язань, в тому
числі наявність таких на кінець
звітного податкового періоду,
визначається продавцем за правилами
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
Відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7, 7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених платником податку у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг), при цьому такі витрати
повинні бути підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.
Таким чином, банківські виписки,
податкові накладні, реєстри отриманих
і виданих податкових накладних є
документами, які підтверджують сплату
позивачем податку на додану вартість в
ціні товару, та дають йому право на
включення відповідних сум до
податкового кредиту, а також на
отримання бюджетного відшкодування у
порядку, передбаченому п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість». Отже, позивач, одержавши у
встановленому порядку податкові
накладні, відповідно до п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» правомірно включив суму
податку на додану вартість до
податкового кредиту.
Частина друга пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
закону встановлює відповідальність
платника податку тільки у випадку
включення в податковий кредит сум
податку на додану вартість, не
підтверджених податковими накладними.
При цьому, Закон України «Про податок
на додану вартість» не передбачає
обов'язку або права одного платника
податків контролювати показники
податкової звітності іншого платника
Ст. 19 Конституції України встановлює,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Отже, податкові
органи, у даному випадку, не вправі
відмовляти у здійсненні бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, внаслідок стверджуваного
надходження від продавців товару чи їх
контрагентів по ланцюгах до державного
бюджету суми податку на додану
вартість у розмірі, меншому від
сплаченого позивачем в ціні товару,
оскільки чинне законодавство не
встановлює підстав для таких дій.
Суд не бере до уваги доводи відповідача
про відсутність у позивача документів,
що підтверджують реальність виконання
договірних відносин сторонами, зокрема
товарно-транспортних накладних. Так,
суперечить чинному законодавству
посилання відповідача на те, що
товарно-транспортна накладна є єдиним
первинним документом, який є підставою
для списання ТМЦ у вантажовідправника
та оприбуткування їх у
вантажоотримувача при перевезенні
вантажів у межах України. Вказане,
відповідач обґрунтовує п. 2.3 Наказу
Міністерства транспорту та
Міністерства статистики України № 228/253
від 07.08.1996 р. «Про затвердження
Інструкції про порядок виготовлення,
зберігання, застосування єдиної
первинної транспортної документації
для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи». Проте,
відповідачем не враховано, що
зазначений наказ втратив свою дію,
внаслідок скасування його Наказом
Міністерства транспорту та
Міністерства статистики України №
507/1059 від 03.11.2006 р. «Про скасування
наказу Міністерства статистики
України та Міністерства транспорту
України від 07.08.96 N 228/253». Безпідставним
є і твердження відповідача щодо
обов'язку позивача оформляти
товарно-транспорті накладні за формою
та порядком, передбаченому Наказом
Міністерства транспорту та
Міністерства статистики України № 488/346
від 29.12.1995 р. «Про затвердження типових
форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля». Вказаний наказ
не був зареєстрований у Міністерстві
юстиції України, а тому його вимоги не є
обов'язковими для підприємств, що не
знаходяться у сфері управління
міністерств. Також зазначений наказ
втратив свою дію, внаслідок скасування
його Наказом Міністерства
інфраструктури України за 1005/1454 від
10.12.2013 «Про визнання таким, що втратив
чинність, наказу Міністерства
транспорту України, Міністерства
статистики України від 29 грудня 1995 року
№ 488/34».
Крім того, відповідно до преамбули
«Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні»,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14.10.1997,
правилами визначено права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту -
перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - замовників. Норми
цих правил не поширюються на відносини,
пов'язані з переходом права власності
на майно, набуте за угодами
купівлі-продажу, та їх подальше
відображення у бухгалтерському та
податковому обліку. Відповідно до ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. В актах перевірки
зазначається, та не заперечується у
судових засіданнях представником
відповідача, що вході проведення
перевірок ревізору було представлено
накладні на отриманий товар та
реальність оформлених такими
накладними господарських операцій.
Жодних зауважень щодо правильності
оформлення накладних на отриманий
товар, у т.ч. щодо наявності усіх
необхідних реквізитів передбачених
чинним законодавством, у податкового
органу немає і зі змісту накладних така
обставина не вбачається. У зв'язку з
наведеним, вказані накладні відповідно
до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є первинними
бухгалтерськими документами, що
підтверджують факт здійснення
господарських операцій.
Відповідач стверджує про
безпідставність бюджетного
відшкодування у січні 2009 р. суми 127629,31
грн. через сплату постачальникам в ціні
товару податку на додану вартість у
грудні 2008 р. лише в сумі 947854,69 грн. за
податковими накладними попередніх
періодів а не сумі 1075484,00 грн. З акта
перевірки №151/23-4/07684556 від 27.04.2009 р.
вбачається, що оплата товару, на
вказану різницю в сумі 127629,31 грн.,
здійснювалась у грудні 2008 р. за
податковими накладними, що не
охоплювались попередніми податковими
періодами. Проте, вказані дії позивача
повністю відповідають вимогам Закону
України «Про податок на додану
вартість», оскільки законом не
передбачено оплати у попередньому
податковому періоді саме податкових
накладних попередніх періодів та
наступного обмеження у відшкодуванні
податку на додану вартість. Відповідно,
відмова податкового органу у здійснені
бюджетного відшкодування з наведених
вище підстав, суперечить ст. 19
Конституції України.
З урахуванням встановлених обставин,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у м. Львові за №
14.05.2009 р.) є обґрунтованими і підлягають
Крім того, судом встановлено, що
всупереч вимогам діючого
законодавства, суми податку на додану
вартість, що підлягають відшкодуванню
позивачу з Державного бюджету України
за січень 2008 р. - грудень 2008 р. та січень
2009 р. - червень 2009 р., в розмірі 4541918,84
грн. не відшкодовані.
Згідно з п.7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та п.6.2.
Порядку відшкодування податку на
додану вартість, затвердженого наказом
ДПА України № 200/86 від 21.05.2001 року,
платник податку має право у будь-який
момент після виникнення бюджетної
заборгованості звернутися до суду з
позовом про стягнення коштів бюджету.
Відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового
кодексу України, суми податку, не
відшкодовані платникам протягом
визначеного цією статтею строку,
вважаються заборгованістю бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість. У зв'язку з цим суд вважає, що
у разі, коли податковий орган в
установлений законом строк не надає
відповідний висновок органу
державного казначейства, платник
податків вправі скористатись свої
правом на судове оскарження шляхом
звернення з позовом про стягнення суми
коштів з Державного бюджету України.
Відповідно до ч.2 п.200.15 ст. 200
Податкового кодексу України, після
закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження орган державної податкової
служби протягом п'яти робочих днів, що
настали за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний подати органу
Державного казначейства України
висновок із зазначенням суми податку,
що підлягає відшкодуванню з бюджету.

З огляду на наведене, суд вважає, що
підлягає задоволенню вимога позивача
про стягнення з Державного бюджету
України на користь Державного
підприємства «Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод»
заборгованості бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість в розмірі 4541918,84 грн.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи із заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, враховуючи вищевикладене суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України
судові витрати у розмірі 460грн.
підлягають стягненню з бюджету на
користь позивача.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Львові за № /2/17174 від 09.10.2009 р. (№
/1/13149 від 05.08.2009 р., № /0/8134 від
19.05.2009 р.); № /1/21045 від 07.12.2009 р. (№
/0/15794 від 18.09.2009 р.); № /3/22052
від 22.12.2009 року (№ /2/17175 від 04.10.2009
р., № /1/12336 від 23.07.2009 р., №
/0/7891 від 14.05.2009 р.);

3.Стягнути з Державного бюджету України
через Головне управління державної
казначейської служби України у
Львівській області на користь
Державного підприємства «Львівський
державний авіаційно-ремонтний завод»»
() заборгованість бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість в розмірі 4669548,15 грн.

4.Стягнути з Державного бюджету на
користь Державного підприємства
«Львівський державний
авіаційно-ремонтний завод»» () судові витрати у розмірі 460грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений
і підписаний 03.03.2014р

Суддя
А.Г.Гулик