Справа № 2а-1970/0347/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.
Справа № 147787/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Курильця А.Р.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Тернопільський завод продтоварів» на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03.11.2011 року
у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
до державного підприємства
«Тернопільський завод продтоварів»
про стягнення заборгованості по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій призначених на
пільгових умовах у розмірі 35433,17
гривень, -

ВСТАНОВИЛА :

20 жовтня 2011 року управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі звернулось
до суду з адміністративним позовом до
державного підприємства
«Тернопільський завод продтоварів»
про стягнення заборгованості по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій призначених на
пільгових умовах у розмірі 35433,17
гривень.

В позові управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі покликається на
те, що сума заборгованості з фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до п. "б" -"з" ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за період з 01.04.2011 року по
25.10.2011 року становить 35433,17 грн.

Оскаржуваною постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03.11.2011 року
позовну заяву управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі до
державного підприємства
«Тернопільський завод продтоварів»
про стягнення заборгованості по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій призначених на
пільгових умовах у розмірі 35433,17
гривень - задоволено, а саме стягнуто з
Державного підприємства
«Тернопільський завод продтоварів» в
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі 35433,17 гривні
заборгованості по фактичних витратах
на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до п.п. "б"-"з" ст.
13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що згідно з частиною
шостою статті 12 Закону дія мораторію не
поширюється на виплату заробітної
плати, аліментів, авторської
винагороди, відшкодування шкоди,
заподіяної здоров'ю та житло громадян.
Дія мораторію не поширюється також на
задоволення вимог кредиторів, що
здійснюється боржником у порядку,
встановленому статтею 14 Закону, або
керуючим санацією згідно з планом
санації, затвердженим господарським
судом, або ліквідатором у
ліквідаційній процедурі в порядку
черговості, встановленому статтею 31
Закону. Задоволення, отримане
кредитором внаслідок дій боржника, що
порушують правила про режим мораторію,
за позовом арбітражного керуючого має
повертатися боржникові (або в
ліквідаційну масу) на підставі статей
1212 - 1214 ЦК України.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
суд першої інстанції виходив з того, що
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після дня введення мораторію.
Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Враховуючи те, що
строк виконання зобов'язань з
відшкодування витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за період з
01.04.2011 по 25.10.2011 (які відповідно до п.1 ст.
2 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» для платників збору до
Пенсійного фонду України є об'єктом
оподаткування) настав у відповідача
після 22 квітня 2003 року, тобто після
порушення провадження у справі про
банкрутство, дія мораторію на
виконання цих зобов'язань не
розповсюджується.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
ДП «Тернопільський завод продтоварів»
зареєстроване, як юридична особа
виконавчим комітетом Тернопільської
міської ради 23.10.1995 з присвоєнням
ідентифікаційного коду 00374580 та є
платником збору на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 22.04.2003 у
справі №10/Б- 261 було порушено
провадження у справі про банкрутство
ДП «Тернопільський завод продтоварів»
за заявою ініціюючого кредитора -
Державної податкової інспекції в м.
Тернополі та введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Громадянам, які працювали у
відповідача, відповідно до п.п. «б» - «з»
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» було призначено
пільгові пенсії, фактичні витрати з
виплати і доставки яких за період з
01.04.2011 по 25.10.2011 становлять 35433,17 гривень,
що підтверджується розрахунками
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, які були направлені
позивачем на адресу відповідача та
отримані останнім, та розрахунком
заборгованості.

Згідно ст. 58 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» Пенсійний фонд є органом,
який здійснює керівництво та
управління солідарною системою,
провадить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
підготовляє документи для її виплати,
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.

Підприємства та організації, на яких
працівники вийшли на пенсію призначену
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» на пільгових
умовах, з коштів призначених на оплату
праці, згідно з ч. 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі Закон про пенсійне
страхування) та п.6.1. «Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України»
затвердженої постановою Пенсійного
фонду України від 19.12.2003р. № 21-1 (далі
Інструкція), зобов'язані відшкодувати
органу Пенсійного Фонду плату, що
покриває сто процентів витрат на
оплату і доставку пільгових пенсій.
Розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділом
доходів органу Пенсійного фонду
щорічно в повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій призначених
відповідно до ст. 13 Закону України
(форма Розрахунку затверджена
постановою Пенсійного фонду України
від 19.12.2003р. № 21-1) складених відповідно
до п. 6.4. вищезазначеної Інструкції,
надсилаються платникам до 20 січня
поточного року, а протягом 10 днів
повідомлення з новопризначених пенсій
та повинні бути ними оплачені
щомісячно до 25 числа.

Згідно з п. 7.5 ст. 7 Інструкції,
несвоєчасно перераховані суми
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій вважаються боргом
(недоїмкою).

Згідно п.1 ст. 2 Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» для платників збору до
Пенсійного фонду України, яким є ДП
«Тернопільський завод продтоварів»
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до п.п.
«б» - «з» ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого ст.12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Згідно розрахунків заборгованості до
Пенсійного фонду України по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій
призначених відповідно до пунктів «б» -
«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за період з 01.04.2011 по
25.10.2011 сума заборгованості ДП
«Тернопільський завод продтоварів»
перед управлінням Пенсійного фонду
України становить 35433,17 гривні, що
підтверджується дослідженими судом
доказами, зокрема: розрахунками
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» в
частині пенсій, призначених відповідно
до пункту «б» - «з» ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» за квітень
- жовтень 2011 року; розрахунком суми
позову.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

У відповідності з вимогами ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» органи
Пенсійного фонду України мають право
звертатись до суду з позовом про
стягнення недоїмки.

Згідно вимог ст. ст. 69,70 КАС України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких окружний
адміністративний суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що несплата ДП
«Тернопільський завод продтоварів»
заборгованості з фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій є
порушенням вимог ст.2 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» та ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Аналіз змісту зазначеної норми права
свідчить про те, що мораторій не
зупиняє виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після дня
введення мораторію. Невиконання таких
зобов'язань є правопорушенням.

Враховуючи те, що строк виконання
зобов'язань з відшкодування витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за період з 01.04.2011 по 25.10.2011 (які
відповідно до п.1 ст. 2 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» для платників
збору до Пенсійного фонду України є
об'єктом оподаткування) настав у
відповідача після 22 квітня 2003 року,
тобто після порушення провадження у
справі про банкрутство, дія мораторію
на виконання цих зобов'язань не
розповсюджується.

Така правова позиція висловлена і в
Постанові Верховного суду України від
04.11.2011 у справі за позовом відкритого
акціонерного товариства
«Тернопільське об'єднання «Текстерно»
до управління Пенсійного фонду України
в м. Тернополі про визнання недійсними
рішень за заявою управління ПФУ про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого адміністративного
суду України від 1 лютого 2011 року, а
відповідно до частини 1 статті 2442 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі
підтверджені належними та допустимими
доказами, є обґрунтованими, визнані
відповідачем в повному обсязі, а тому
підлягають до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам процесуального та
матеріального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України рішення
першої інстанції слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Тернопільський завод
продтоварів» - залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03.11.2011 року
у справі № 2а-1970/3047/11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

А.Р. Курилець