Справа № 826/7200/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві, в якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
23.04.2012.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Оболонському районі міста Києва ДПС
було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
23.04.2012, яким ОСОБА_3 на підставі пп.54.3.3
п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 Податкового
кодексу України визначено суму
податкового зобов'язання із земельного
податку з фізичних осіб у за 2012 рік
розмірі 2774,75 грн. за частку земельної
ділянки (108 кв.м. - пропорційна частка
прибудинкової території) по АДРЕСА_1.
При здійсненні розрахунку належної до
сплати суми податку відповідачем
використано дані довідки Головного
управління земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації №84 від 27.08.2002 про
нормативну грошову оцінку частки
земельної ділянки.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
базою оподаткування земельним
податком є нормативна грошова оцінка
земельних ділянок, а належним джерелом
даних про неї є витяг з технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель, який видається
відповідним територіальним органом
Держземагентства України, у той час як
при винесенні оскаржуваного
повідомлення-рішення відповідачем
використано дані довідки Головного
управління земельних ресурсів КМДА.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Згідно зі ст.269 Податкового кодексу
України, платниками податку (плати за
землю) є власники земельних ділянок,
земельних часток (паїв), та
землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою (п. 287.1
ст. 287 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.286.6 ст.286 Податкового
кодексу України, на земельну ділянку,
на якій розташована будівля, що
перебуває у спільній власності кількох
юридичних або фізичних осіб, податок
нараховується з урахуванням
прибудинкової території кожному з
таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо
будівля перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб, але не поділена
в натурі, або одній з таких
осіб-власників, визначеній за їх
згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній частковій власності; 3)
пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності і поділена
в натурі.

Згідно з п.287.8 ст.287 Податкового кодексу
України встановлено, що власник
нежилого приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Відповідно до п.286.1 ст.286 цього Кодексу,
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру. Відповідні органи виконавчої
влади з питань земельних ресурсів за
запитом відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.286.5 ст.286 Податкового
кодексу України визначено, що
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку у порядку
визначеному ст. 58 цього Кодексу.

Разом з тим, у ст. 14 Податкового кодексу
України встановлено, що дані
державного земельного кадастру -
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону (пп.
14.1.42. п. 14.1 цієї статті);

- «земельний податок» - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (далі - податок для
цілей розділу XIII цього Кодексу) (пп.
14.1.72. п. 14.1 цієї статті);

- «землекористувачі»- юридичні та
фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), яким відповідно до закону
надані у користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73. п.
14.1 цієї статті).

Отже, враховуючи вищевикладені
положення Податкового кодексу України,
вбачається за можливе прийти до
висновку, що для цілей оподаткування
земельним податком особа повинна мати
статус
землевласника/землекористувача,
набутого в порядку, встановленому
Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті.

Згідно ст.42 Земельного кодексу
України, (Земельні ділянки
багатоквартирних жилих будинків)
земельні ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Розміри
та конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не надано жодних доказів
того, що позивач набув статус власника
або землекористувача щодо частини
земельної ділянки, де знаходиться
належне йому нежитлове приміщення та
доказів того, що позивачем укладався
договір оренди земельної ділянки, на
якій розташовано нежиле приміщення, що
є власністю позивача.

Разом з тим, в матеріалах справи
міститься Лист КП «Житлосервіс
«Куренівка» в якому останнє зазначає
про те, що житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1 перебуває на балансі КП
«Житлосервіс «Куренівка» згідно
рішення Оболонської районної в місті
Києві державної адміністрації від
30.06.2005 №30/16 «Про передачу майна». В
зв'язку з чим, ним сплачується
земельний податок за користування
прибудинковою територією житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем як
суб'єктом владних повноважень не
доведено правомірність прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
виявлено, а підстав для скасування
оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
жовтня 2013 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.