Справа № 755/1923/13-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/1923/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Яровенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Ключковича В.Ю., Собківа Я.М.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
Постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі міста Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Главою 6 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
особливості провадження окремих
категорій адміністративних справ.
Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка є імперативною нормою
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження. Проте, частиною другою
цієї статті, передбачається можливість
розгляду в скороченому провадженні за
умови, що вимоги не стосуються прав,
свобод, інтересів та обов'язків третіх
осіб. Тобто, лише у випадку залучення до
участі у справі третіх осіб
адміністративна справа не може бути
розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи щодо яких застосовується
скорочене провадження, можуть бути
розглянуті не у скороченому
провадженні у випадку, передбаченому
частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу
з обов'язковим постановленням
відповідної ухвали.

При відкритті провадження в
адміністративних справах за позовними
вимогами, зазначеними у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди першої
інстанції мають зазначати, що саме
скорочене провадження відкривається в
адміністративній справі, а постанови
суду першої інстанції за результатом
розгляду таких справ мають містити
виключно відомості, зазначені у
частині шостій цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції
особливості провадження справи, а саме,
розгляд її не у скороченому
провадженні, не є перешкодою для
апеляційного її розгляду в порядку
письмового провадження, в зв'язку з чим
і оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Проте, зазначені порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права не призвели до неправильного
вирішення справи.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року в
позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Позивачем подано апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким його позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а Постанову суду першої
інстанції - без змін, з наступних
підстав.

Відповідно до ст.4 Закону СРСР «Про
державні пенсії» від 14 липня 1956 року,
громадяни, що мають право на державну
пенсію, можуть звертатися за
призначенням пенсії в будь - який час
після виникнення права на пенсію, без
обмеження будь - яким строком, в зв'язку
з чим, Позивач 10.04.1984 року отримала
право на пенсію.

Як вбачається з трудової книжки
Позивача, копія якої наявна в
матеріалах справи (а.с. 7-9), Позивач
після досягнення нею пенсійного віку
продовжувала працювати і лише 29 січня
1993 року отримала статус пенсіонера, що
підтверджується пенсійним
посвідченням №156515, виданим 07.04.1993 року,
копія якого також наявна в матеріалах
справи (а.с. 6).

Відповідно до п. в) ст. 21 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
року № 1788-ХІІ (далі Закон - № 1788-ХІІ), до
пенсії за віком, у тому числі
обчисленої в мінімальному розмірі,
встановлюються такі надбавки, зокрема,
пенсіонерам, які набули відповідно
до законодавства колишнього Союзу РСР
право на надбавку до пенсії за роботу
після досягнення пенсійного віку, - в
розмірі 10 процентів основної

пенсії за кожний повний рік роботи
після призначення пенсії, але не
більше 40 процентів.

Згідно із пунктами 2, 4, 11 Інструкції про
порядок нарахування надбавки до пенсії
за роботу після досягнення пенсійного
віку, затвердженою Постановою
Державного Комітету СРСР по праці та
соціальним питанням та Секретаріату
ВЦРПС від 05.12.1979 року № 493/26-1, право на
надбавку надається пенсіонерам, які
виявили бажання замість пенсії під час
роботи отримувати надбавку до пенсії
після залишення роботи, в тому числі
пенсіонерам, в яких отримувана
заробітна плата складає 300 або більше
карбованців на місяць; при визначенні
права на надбавку до пенсії за роботу
після досягнення пенсійного віку
враховується робота, вказана у пункті 1
цієї Інструкції, у тому числі і на
умовах неповного робочого часу.
Зараховується робота починаючи з 1
січня 1980 року, але не раніше дня подачі
пенсіонером заяви про роботу на умовах,
що дають право на надбавку до пенсії за
роботу після досягнення пенсійного
віку (пункт 11) і припинення виплати
пенсії на цій підставі; заява про
роботу на умовах, що дають право на
надбавку до пенсії подається
пенсіонером адміністрації
підприємства, установи, організації за
місцем роботи. Адміністрація пересилає
заяву разом з повідомленням до
доручення на виплату пенсії в орган
соціального забезпечення за місцем
знаходження пенсійної справи.

28 грудня 2012 року Позивач звернулась до
Відповідача із заявою (вх. № Ч-563) щодо
перерахунку пенсії за віком з
урахуванням надбавки до пенсії за
роботу після досягнення нею пенсійного
віку.

Проте, 08 січня 2013 року Відповідачем
Листом (вих. № 1/06/4-563) Позивачу надано
відповідь, копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с. 10-11), яким їй
відмовлено у нарахуванні надбавки до
пенсії, тому, як вона права на зазначену
надбавку не набула.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази подачі Позивачем заяви про
роботу на умовах, що дають право на
надбавку до пенсії, відповідно до вимог
зазначеної Інструкції, в зв'язку з чим,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правомірно
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову, тому, як
Позивач права на надбавку до пенсії за
роботу після досягнення пенсійного
віку не набула.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
за таких підстав, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а Постанову
Дніпровського районного суду м. Києва
від 13 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

.

Головуючий суддя
Бабенко К.А

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.