Справа № 827/202/14
Суддя: Кириленко О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД МІСТА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року
Справа №827/202/14 11 год. 27 хв.

місто Севастополь

Окружний адміністративний суд міста
Севастополя у складі:

судді Кириленко О.О.,

секретар судового засідання Самойлова
М.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Жиліної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Севастополі про зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя з адміністративним
позовом до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Севастополі про зобов'язання вчинити
певні дії. А саме, з врахуванням
уточнень, просить: зобов'язати
Реєстраційну службу Головного
управління юстиції у місті Севастополі
видати позивачу свідоцтво про право
власності на квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
протиправними діями відповідача були
порушені права та законні інтереси
позивача.

Позивач наполягав на задоволенні
позовних вимог у повному обсязі з
підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечувала у повному обсязі.

Заслухавши доводи представників
сторін, встановивши обставини справи,
дослідивши докази, якими
обґрунтовуються позовні вимоги та
заперечення проти позову, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2008 року
товариство з обмеженою
відповідальністю "Консоль ЛТД" та
позивач уклали договір пайової участі
в будівництві № 3402/264-145. Згідно з
договором від 22 серпня 2008 року учасники
за даним договором без утворення
юридичної особи на підставі об'єднання
своїх пайових внесків утворюються
спільно діяти для досягнення спільної
мети: проектування, будівництво та ввід
в експлуатацію багатоквартирного
житлового будинку на території ВМІ (2
черга корпус 15).

Крім того, 10 травня 2012 року товариство з
обмеженою відповідальністю "Консоль
ЛТД" та позивач уклали додаткову угоду
до договору пайової участі в
будівництві від 22 серпня 2008 року №
3402/264-145.

Позивачу комунальним підприємством
"Бюро технічної інвентаризації та
державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна" Севастопольської
міської Ради видано технічний паспорт
на квартиру АДРЕСА_1.

20 грудня 2012 року було складено акт про
виконання "Договору щодо будівництва
об'єкту: місто Севастополь, ВМІ, 2 чер.
блок 15" (поштова адреса - АДРЕСА_1), який
було підписано товариством з обмеженою
відповідальністю "Консоль ЛТД" та
позивачем.

15 травня 2013 року, 11 листопада 2013 року
ОСОБА_1 продав до відповідача заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень за реєстраційним номерами
1150154, 3908844 для проведення державної
реєстрації права власності, форма
власності: приватна, на квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачем 16 травня 2013 року та 27
листопада 2013 року винесені рішення №
2314480 та № 8390539 відповідно про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, якими позивачу відмовлено у
державній реєстрації права власності,
форма власності: приватна на квартиру,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки подані документи не
відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме: згідно з пунктом 3
статті 4 Закону України "Про
інвестиційну діяльність": інвестування
та фінансування будівництва об'єктів
житлового будівництва з використанням
недержавних коштів, залучених від
фізичних та юридичних осіб, у тому
числі в управління, може здійснюватися
виключно через фонди фінансування
будівництва, фонди операцій з
нерухомістю, інститути спільного
інвестування, а також шляхом емісії
цільових облігацій підприємств,
виконання зобов'язань за якими
здійснюється шляхом передачі об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва. Інші способи фінансування
будівництва таких об'єктів
визначаються виключно законами.

Відповідно до частин першої, другої
статті 319 Цивільного кодексу України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 182
Цивільного кодексу України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (далі - Закон) визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно з абзацом першим частини першої
статті 2 Закону державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 3
Закону права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 4 Закону обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до частини першою статті 19
Закону державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Частиною першою статті 22 Закону
передбачено, що у разі якщо документи
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень подано не в повному обсязі,
передбаченому нормативно-правовими
актами, державний реєстратор у строк,
встановлений частинами п'ятою, сьомою і
восьмою статті 15 цього Закону для
розгляду заявлених прав, приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень і письмово повідомляє про це
заявника.

Статтею 24 Закону передбачені підстави
для відмови у державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена (частина
четверта статті 24 Закону).

Частиною першою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на приписи цієї норми Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає, що права позивача
не можуть ставитися в залежність від
змін законодавства про інвестиційну
діяльність, на які посилався
представник відповідача.

Критерії оцінювання судами рішень, дій
та бездіяльності суб'єктів владних
повноважень наведені у частині третій
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
якої у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, за приписами частини другої
цієї статті в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У судовому засіданні представником
відповідача не доведено на підставі
належних та допустимих доків
правомірності дій та рішень
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті
Севастополі.

За таких обставин суд дійшов до
висновку про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Однак, при цьому, суд зазначає, що
стаття 162 Кодексу адміністративного
судочинства України наводить перелік
способів захисту порушених прав,
свобод чи інтересів та інших видів
висновків суду по суті позовних вимог.
При цьому даний перелік не є вичерпний,
оскільки відповідно до частини третьої
цієї статті суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень. Тобто, спосіб
захисту, обраний судом, не обов'язково
має збігатися з тим, що запропонував
позивач у позовних вимогах.

Отже, суд може змінити чи уточнити
формулювання позовних вимог, а в
необхідних випадках і вийти за межі
позовних вимог (частина друга статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 160, 161, 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у місті
Севастополі прийняти рішення про
державну реєстрацію права приватної
власності на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1
(податковий номер НОМЕР_1) та видати
свідоцтво про право власності.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 73 (сімдесят три) гривень 08
копійок.

Постанова може бути оскаржена у строки
і порядку встановленими частинами
першою, другою статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
до Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Суддя(підпис) О.О. Кириленко

Постанову складено у повному обсязі

24 лютого 2014 року

Згідно з оригіналом

Суддя
О.О. Кириленко