Справа № 872/6110/13
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2014 рокусправа № 2а/0470/13663/12
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів:
Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
січня 2013 року по справі № 2а/0470/13663/12 за
позовом приватного акціонерного
товариства «Павлоградхліб» до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство
«Павлоградхліб» звернулася до суду з
позовом про визнання недійсними
податкові повідомлення - рішення
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби № та №
від 23.10.2012 р.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
січня 2013 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення -
рішення Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби № від 23 жовтня
2012 р. та № від 23 жовтня 2012 р.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду, оскільки вважає, що
вона винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів приходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем було
проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2011 р. по
30.06.2012 р.

За результатами проведеної перевірки
складено Акт № 114-22/2-31381106 від 28.09.2012 р.,
на підставі якого прийнято податкове
повідомлення - рішення № від
23.10.2012 р., де встановлено порушення
позивачем п. 138.2, 138.5, 138.7, пп. 138.8.1, 138.8.5 п.
138.8, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139, пп.145.1.2, 145.1.3, 145.1.4 п. 145.1 ст. 145, п.
146.2, 146.3 ст. 146 ПК України та нараховано
податкове зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств за
основним платежем в сумі 216 655,00 грн. та
за штрафними санкціями в сумі 37 865,00
грн., та податкове повідомлення-рішення
№ від 23.10.2012 р., згідно якого
встановлено порушення позивачем п. 198.3,
п. 198.4 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України та
нараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем сумі 284670,00 грн. та за штрафними
санкціями в сумі 142 335,00 грн.

Колегія суддів, враховуючи фактичні
обставин справи, норми діючого
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, погоджується з судом
першої інстанції, що відповідачем не
доведено правомірність своїх дій щодо
винесення податкових
повідомлень-рішень, зважаючи на
наступне.

Основним видом діяльності позивача
являється виробництво хліба та
хлібобулочних виробів, що здійснюється
відповідно до Правил з організації і
ведення технологічного процесу на
хлібопекарських підприємствах,
затвердженими Постановою правління
Укроопспілки № 146 від 30.06.2000 р. та
Наказом Об'єднання підприємств
хлібопекарської промисловості
"Укрхлібпром" № 37 від 19.07.2000 р. При
проведенні перевірки жодних доказів
порушення позивачем технології
виробництва відповідачем не
встановлено.

При транспортуванні готовї продукції
та її реалізації частина виробів
пошкоджується та в подальшому
відноситься до технічно неминучого
браку як черства продукція.

Відповідно до п. 138.7 ст. 138 Податкового
кодексу України фактична вартість
остаточно забракованої продукції не
включається до складу витрат платника
податку, крім втрат від браку, які
складаються з вартості остаточно
забракованої з технологічних причин
продукції (виробів, вузлів,
напівфабрикатів) та витрат на
виправлення такого технічно
неминучого браку, в разі реалізації
такої продукції.

Платник податку має право самостійно
визначати допустимі норми технічно
неминучого браку в наказі по
підприємству за умови обґрунтування
його розміру. Такі самостійно
встановлені платником податку норми
діють до встановлення таких норм
центральними органами виконавчої
влади у відповідній сфері.

Отже, граничний об'єм бракованої
продукції нормами чинного законовства
не обмежено, разом з тим Наказом № 67 від
11.02.2011 р. позивачем встановлено об'єм
бракованої продукції у розмірі 0,7 % від
загального об'єму виготовленої
продукції.

Фактичний розмір забракованої
позивачем продукції склав: у IV кварталі
2011 р. 8809,70 кг., у I кварталі 2012 р. - 11831,85 кг.,
у II кварталі 2012 р. - 8370,30 кг. на загальну
суму 149566,16 грн., що не перевищує
встановлені нормативи та правомірно
віднесено позивачем до складу валових
витрат.

Актом проведеної перевірки
встановлено, що брак у вигляді черствої
продукції використовувався
підприємством як сировина для
виробництва іншої продукції, що
підтверджується оприбутковуванням
черствої продукції на рахунок 201
«Сировина».

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції стосовно того, що
правомірність чи протиправність
використання даної черствої продукції
в подальшому як сировини відповідачем
не перевірялась.

Крім того, у ст.. 139 Податкового кодексу
України, якою визначено перелік витрат,
що не враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку, жодних
обмежень щодо використання
підприємством черствої продукції як
сировини для виробництва іншої
продукції не встановлено.

Згідно з п. 4.1.4. ст.. 4 Податкового
кодексу України одним з принципів
податкового законодавства являється
презумпція правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
стосовно порушення позивачем норм
чинного законодавства при
використання підприємством черствої
продукції як сировини для виробництва
іншої продукції, не спростовують
висновків суду першої інстанції
стосовно правомірності дій позивача.

Щодо завищення підприємством
собівартості виготовлених та
реалізованих товарів у зв'язку із
завищенням суми прямих матеріальних
витрат, колегія суддів також не
погоджується з доводами, викладеними в
вапеляційній скарзі, враховуючи
наступне.

Згідно даних перевірки позивача
відповідачем встановлено завищення
собівартості виготовленої продукції
по рядку 05.1.1 за IV квартал 2011 р. на суму
292592,50 грн. (різниця між даним податкової
декларації та даними перевірки витрат
відповідачем).

Вказана розбіжність являється
наслідком того, що позивачем невірно
було заповнено Додаток СВ по рядку 05.1.1
декларації за 2011 р., однак зазначене не
вплинуло на загальну суму в рядку 05.1,
яка склала 6585477,00 грн.

Стосовно завищення позивачем прямих
матеріальних витрат на суму 713308,60 грн.,
в тому числі за 4 квартал 2011 р. - 490032,50
грн. (292592,50 грн. по рядку 05.1.1 та 197440,00 грн.
по рядку 0.5.1.7), за 2 квартал 2012 р. - 223276,10
грн., що призвело до заниження податку
на прибуток в розмірі 159595,46 грн., слід
зазначити наступне.

Для розрахунку податку на прибуток за
звітний період беруться, зокрема, дані
декларації по рядку 07 "Об'єкт
оподаткування всіх видів діяльності
(рядок 01 - рядок 04)" (рядок 01 - доходи,
рядок 04 - витрати; рядок 04 складається
із суми рядків 05 "витрати операційної
діяльності, в тому числі рядок 05.1
"собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт, послуг)
та рядок 06 "інші витрати").

Відповідач не встановив помилковість
визначення суми витрат по рядку 0.5 та
05.1, тобто витрати по зазначених рядках
є вірними. Також відповідач не зазначив
за рахунок чого позивач зависив прямі
матеріальні витрати в сумі 292592,50 грн.

Сума витрат по рядку 05.1 в розмірі 6585477,00
грн. підтверджується показниками, які
відображені в головній книзі та
оборотних відомостях, виписками до
журналу-ордеру по рахунках за 4 квартал
2011 р.

Таким чином, висновки відповідача про
завищення собівартості виготовленої
продукції по рядку 05.1.1 за IV квартал 2011
р. на суму 292592,50 грн. є помилковими.

Згідно даних перевірки позивача
відповідачем встановлено завищення
собівартості виготовленої продукції
по рядку 05.1.7 за IV квартал 2011 р. на суму
197440,00 грн.

В рядку 05.1.7 зазначається "Вартість
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг".

Відповідно до п. 12 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 р. N 318
до складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу вироблюваної продукції,
купівельних напівфабрикатів та
комплектуючих виробів, допоміжних та
інших матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

Позивачем зазначено, що по вказаному
рядку відображена сума вартості
вугілля, що було закуплене для
виготовлення хліба на м/п-2 на протязі
всього 2011 р., оскільки податкова
декларація не подається окремо за 4
квартал, а складається відповідно за
весь рік. За 4 квартал 2011 р. було
віднесено до складу валових витрат
вартість придбаного та використаного
для виробництва продукції вугілля в
сумі 81670,84 грн. Даний факт підтверджено
випискою по рахунку 23.

Отже, висновки відповідача про
завищення собівартості виготовленої
продукції по рядку 05.1.7 за IV квартал 2011
р. на суму 197440,00 грн. є помилковими.

Позивачем зазначено, що попередньою
перевіркою позивача відповідачем не
було встановлено порушень по
зазначеним витратам по придбанню
вугілля.

Віднесення частини витрат з придбання
вугілля (за виключенням витрат за IV
квартал 2011 р. в сумі 81670,84 грн.) до складу
валових витрат, які відображені в
податковій декларації за 2011 р.,
попередньою перевіркою відповідачем
визнано правомірним, в той же час,
перевіркою за період з 01.10.2011 р. по 30.06.2012
р. віднесення тих самих витрат разом з
витратами за IV квартал 2011 р. в сумі 81670,84
грн. до складу валових витрат
відповідачем визнано неправомірним.

Згідно даних перевірки позивача
відповідачем встановлено завищення
собівартості виготовленої продукції
за IІ квартал 2012 р. на суму 223276,10 грн.
(різниця між даним податкової
декларації та даними перевірки витрат
відповідачем).

Встановлення відповідачем факту
завищення собівартості виготовленої
продукції сталося у зв'язку з тим, що
відповідачем не взято до собівартості
продукції:

- вартість вугілля, природного газу та
електроенергії в сумі 115536,74 грн. Дана
продукція була придбана для
виготовлення хліба на м/п-2;

- вартість придбаних послуг в сумі 69720,23
грн., прямо пов'язаних з виробництвом
товарів та не були включені до складу
матеріальних витрат в попередніх
періодах згідно довідки від 01.04.2012 р.;

- вартість маргарину в сумі 11424,46 грн.;

- витрати на обслуговування
виробничого процесу в сумі 335,89 грн.

Даний факт підтверджується виписками
до журналу-ордеру по рахунках за 2
квартал 2012 р.

Таким чином, висновки відповідача про
завищення собівартості виготовленої
продукції за IІ квартал 2012 р. на суму
223276,10 грн. є помилковими.

Стосовно віднесення позивачем до
складу валових витрат вартість
маркетингових та мерчандайзингових
послуг, що були надані ПП "Сфера", МПП ф
"Дебют", МПП ф "Еліксір", ТОВ "Юбітрейд",
ТОВ "РББ Груп" на суму 64258,97 грн., що
призвело до заниження податку на
прибуток в розмірі 13820,87 грн., колегія
суддів також підтримує висновки суду
першої інстанції.

Відповідно до пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 ПК
України маркетингові послуги
(маркетинг) - послуги, що забезпечують
функціонування діяльності платника
податків у сфері вивчання ринку,
стимулювання збуту продукції (робіт,
послуг), політики цін, організації та
управлінні руху продукції (робіт,
послуг) до споживача та
післяпродажного обслуговування
споживача в межах господарської
діяльності такого платника податків.
До маркетингових послуг належать, у
тому числі: послуги з розміщення
продукції платника податку в місцях
продажу, послуги з вивчення,
дослідження та аналізу споживчого
попиту, внесення продукції (робіт,
послуг) платника податку до
інформаційних баз продажу, послуги зі
збору та розповсюдження інформації про
продукцію (роботи, послуги), вивчення
попиту на продукцію позивача та
розповсюдження інформацію на дану
продукцію.

Виходячи з аналізу договорів на
надання маркетингових послуг,
укладеними між позивачем та
вищезазначеними контрагентами, та
актів прийому-передачі наданих послуг
за даними договорами, позивачу як
замовнику надавалися маркетингові
послуги, пов'язані з продажем товару,
послуги по організації збуту товару,
наданню рекомендацій стосовно
оптимізації асортименту товару,
передпродажна підготовка товару,
плануванню збуту (мерчандайзинг)
товару.

Товаром за даними договорами була
хлібобулочна продукція, яку виробляє
позивач.

Враховуючи зазначені положення ПК
України маркетингові послуги в розрізі
віднесення їх до валових витрат, можуть
надаватися платнику податків не лише
на продукцію, яка є його власністю,а
також і на продукцію, яку виробляє
платник податків, незалежно від того,
хто є власником даної продукції

Таким чином, суд не приймає заперечення
відповідача про те, що позивач не був
власником продукції, стовно якої
отримував маркетингові послуги, а тому
не мав права витрати щодо вартість
маркетингових послуг віднести до
складу валових.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" бухгалтерський облік -
процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень. Первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно змісту актів прийому-передачі
наданих послуг встановлено, що дані
первинні документи містять дану
інформація та в цілому відповідають
вимогам Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність".

Також, колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції, що положення
Державного класифікатора продукції та
послуг ДК 016-9а не можуть
застосовуватися в розрізі вимог до
складання первинних документів як
документів бухгалтерської звітності
по господарських операціях, оскільки
сфера застосування даного
класифікатора не стосується
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності.

Послуги, отримані позивачемза
договорами про надання маркетингових
послуг (отримання інформації щодо
попиту на продукцію позивача,
розповсюдження інформації про
продукцію позивача) використані ним у
власній господарській діяльності, що
відповідає змісту п. 198.3 ст.198 ПК
України.

Позивачем правомірно віднесено
вартість маркетингових та
мерчандайзингових послуг, що були
надані ПП "Сфера", МПП ф "Дебют", МПП ф
"Еліксір", ТОВ "Юбітрейд", ТОВ "РББ Груп"
на суму 64258,97 грн. до складу валових
витрат.

Таким чином, вищевикладене спростовує
доводи відповідача, викладені в
апеляційній скарзі щодо включення до
складу валових витрат витрат, що не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами.

Також колегія суддів не погоджується з
доводами апеляцяійої скарги стосовно
завищення позивачем податкового
кредиту з ПДВ на суму 271172,38 грн. по
операціях з експорту гороху та сої,
зважаючи на гаступне.

Згідно ст. 274 Митного кодексу України
митна вартість товарів, що вивозяться
(експортуються) з України на підставі
договору купівлі-продажу або міни,
визначається на основі ціни, яку було
фактично сплачено або яка підлягає
сплаті за ці товари на момент
перетинання митного кордону України.

До митної вартості товарів, що
вивозяться (експортуються), також
включаються фактичні витрати, якщо
вони не були раніше до неї включені:

а) на навантаження, вивантаження,
перевантаження, транспортування та
страхування до пункту перетинання
митного кордону України;

б) комісійні та брокерські винагороди;

в) ліцензійні та інші платежі за
використання об'єктів права
інтелектуальної власності, які
покупець повинен прямо чи побічно
здійснити як умову продажу (експорту)
товарів, які оцінюються.

Митна вартість товарів, що вивозяться
(експортуються) з України на підставі
договору, відмінного від договорів
купівлі-продажу чи міни, визначається
на основі ціни, підтвердженої
комерційними, транспортними,
банківськими, бухгалтерськими та
іншими документами, що містять
відомості про вартість товарів, які
оцінюються, з урахуванням витрат на
транспортування та страхування
товарів до пункту перетинання митного
кордону України.

За Договором поставки № 30909 від 09.09.2011 р.
позивачем придбано в ТОВ "РТС Україна"
горох продовольчий 2-го класу на
загальну суму 817335,20 грн., крім того ПДВ
163467,04 грн. В подальшому даний товар був
переданий на комісію ТОВ АП "Протос"
згідно Договору комісії № К09093 від
09.09.2011 р. Товар було реалізовано на суму
107200,80 дол. США, що становить 855055,02 грн.,
винагорода комісіонера становить 34032,02
грн. з ПДВ, делькредере - 100,00 грн. з ПДВ.

За Договором поставки № 20032 від 20.03.2012 р.
позивачем придбано в ТОВ "Гермес" сою на
загальну суму 500000,00 грн., крім того ПДВ
100000,00 грн. В подальшому даний товар був
переданий на комісію ТОВ "Хлібекспорт"
згідно Договору комісії № К03202 від
20.03.2012 р. Товар було реалізовано на суму
64500,00 дол. США, що становить 515032,50 грн.,
винагорода комісіонера становить 12000,00
грн. з ПДВ, делькредере - 100,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК
України за нульовою ставкою
оподатковуються операції з вивезення
товарів за межі митної території
України у митному режимі експорту.
Товари вважаються вивезеними за межі
митної території України, якщо таке
вивезення підтверджене в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, митною декларацією,
оформленою відповідно до вимог Митного
кодексу України.

Згідно законодавства експорт гороху та
сої здійснюється за нульовою ставкою,
тобто платник податків у відповідному
звітному періоді має право на
відшкодування ПДВ, що увійшов в ціну
товару, сплачену ним продавцям даного
товару за його придбання. У зв'язку з
чим позивачем правомірно не включено в
ціну експорту гороху та сої за
договорами комісії суми, що відповідає
розміру ПДВ, що був включений в ціну
придбання позивачем гороху та сої.

Посилання відповідача на те, що
операції позивача за договорами
комісії № К09093 від 09.09.2011 р. та № К03202 від
20.03.2012 р. є збитковими, оскільки сума
реалізації товару за цими договорами
комісії менше суми придбання товару
позивачем за договорами поставки № 30909
від 09.09.2011 р. та № 20032 від 20.03.2012 р., що
призвело за завищення податкового
кредиту є помилковими, оскільки
вказані розрахунки зроблені з
урахуванням вартості придбання
продукції з ПДВ за договорами поставки.

Беручи до уваги вартість придбання
товару за договорами поставки без
урахування ПДВ (817335,20 грн. та 500000,00 грн.
відповідно) та суму реалізації товару
за договорами комісії (855055,02 грн. та
515032,50 грн. відповідно) з урахуванням
витрат позивача на винагороду
комісіонеру та делькредере (разом 34132,02
грн. та 12100 грн. відповідно) встановлено
відсутність збитковості господарських
операцій позивача за договорами
комісії.

Враховуючи викладене, відповідач не
довів правомірність своїх дій щодо
винесення податкових повідомлень -
рішень № , № від 23.10.12.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав вважати, що при
прийнятті оскаржуваного рішення, судом
першої інстанції були порушені норми
матеріального та процесуального права,
таким чином, підстави для скасування
законного рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
січня 2013 року -залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого Адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 19 лютого 2014
року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов