Справа № 801/9550/13-а
Суддя: Іщенко Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 801/9550/13-а

24.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Іщенко Г.М.,

суддів Санакоєвої М.А. ,

Цикуренка А.С.

секретар судового засідання
Кисельова В. В.

за участю сторін:

представник позивача, Приватного
підприємства "Інтур-прем'єр"- Бодак Ліна
Миколаївна, довіреність № 24 від 06.11.13

представник позивача, Приватного
підприємства "Інтур-прем'єр"- Пахомов
Микола Сергійович, довіреність № 25 від
06.11.13

представник відповідача, Державної
податкової інспекції у місті Ялті
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим- не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином та
своєчасно, про причину неявки суд не
повідомив,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу №
801/9550/13-а за апеляційною скаргою
Державної податкової інспекції у місті
Ялті Головного управління Міндоходів в
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Котарева Г.М. ) від 18.11.2013

за позовом Приватного підприємства
"Інтур-прем'єр" (вул. Краснова, буд.2,
місто Ялта, Автономна Республіка Крим,
98600)

до Державної податкової інспекції у
місті Ялті Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим (вул. Васильєва, буд.16, місто Ялта,
Автономна Республіка Крим, 98600)

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18.11.2013
адміністративний позов Приватного
підприємства "Інтур-прем'єр"
задоволено: визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у місті Ялті
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим від 25.06.2013
№ в частині застосування до
Приватного підприємства "Інтур-прем'єр"
штрафних санкцій в сумі 37270,00грн. за
порушення пункту 12 статті 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
громадського харчування та послуг",
вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з даним рішенням суду,
Державна податкова інспекція у місті
Ялті Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим звернулася
з апеляційною скаргою, в якій просить
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
18.11.2013 скасувати та прийняте нове
рішення, яким у задоволені позову
відмовити у зв'язку з порушенням судом
норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування Окружним
адміністративним судом Автономної
Республіки Крим норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
Приватне підприємство "Інтур-прем'єр"
(далі-позивач) звернулось до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у місті Ялті
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим (далі-
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 25.06.2013 №
в частині застосування штрафних
санкцій в сумі 37270,00грн. за порушення
пункту 12 статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
громадського харчування та послуг" .

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
наявність підстав для визнання
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню спірне податкове
повідомлення-рішення, оскільки
відповідач дійшов помилкових
висновків про порушення позивачем
пункту 12 статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" в частині незабезпечення
ведення обліку товарних запасів на
загальну суму 18635,00грн.

Із такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи та вимогам
матеріального права, що регулює спірні
правовідносини.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних
суддів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом
(стаття 6 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутися до
адміністративного суду з позовом, якщо
він вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено його
права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача має довести належними та
допустимими доказами саме відповідач.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що 25.06.2013
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення на суму 37697,00 грн.,
з яких: 1,00 грн. за не проведення
розрахункової операції через РРО, 340,00
грн. за невиконання друку Z-звітів, не
зберігання Z-звітів в КОРО (17,00 грн.х20),
85,00 грн. (17,00 грн.х5) за порушення порядку
використання режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості,
37270,00 грн.(18635,00 грн.х2) за незабезпечення
ведення обліку товарних запасів у
встановленому законодавством порядку.

Передумовою прийняття відповідачем
спірного податкового
повідомлення-рішення став акт від
24.05.2013 фактичної перевірки
господарської одиниці (кафе "Бесідка"),
що належить позивачу, розташованої у
місті Ялта по вул. Парковий проїзд, 6А.

Перевіркою встановлені порушення
позивачем: пунктів 1, 9,11,12.13 статті 3
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері громадського харчування та
послуг",що виразилось у порушенні
порядку обліку товарних запасів за
місцем реалізації і зберігання з метою
реалізації алкогольних напоїв, що
зазначені в додатку №1 (відомість) на
загальну суму 18635,00грн. В акті перевірки
було зазначено, що накладні та інші
первинні документи на місці відсутні.

Слід зазначити, що позивач
оскаржує податкове
повідомлення-рішення від 25.06.2013 №
в частині застосування штрафних
санкцій в сумі 37270,00грн. за порушення
пункту 12 статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
громадського харчування та послуг".

Правові засади застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг визначені Законом
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Пункт 12 статті 3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" передбачає, що суб'єкти
підприємницької діяльності
зобов'язані вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Облік товарних запасів є суто
бухгалтерською категорією, тому
порядок ведення обліку товарних
запасів здійснюється на підставі норм
законодавства, що регулюють порядок
ведення бухгалтерського обліку.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Неспроможними визнаються судовою
колегією доводи апеляційної скарги
щодо правомірності застосування до
позивача штрафних санкцій в сумі
37270,00грн. через наступне.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено факт належного
оприбуткування товару (обліку товарних
запасів) на суму 18635,00грн., який
відповідачем було включено до
відомості, складеної під час перевірки
позивача.

Поза увагою заявника апеляційної
скарги залишився той факт, що до
документів, які є підставою для
оприбутковування товару, як правило,
відносяться накладні і
товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для внесення
записів в облікові бухгалтерські
регістри. Відсутність відповідних
первинних документів, що підтверджують
рух товарно-матеріальних цінностей, є
порушенням встановленого порядку
ведення бухгалтерського обліку, що
повністю узгоджується з приписами,
викладеними у листі Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва №16277 від
29.12.2009 "Щодо порядку ведення обліку
товарів за місцем їх реалізації та
зберігання".

Відповідно до частини першої статті 138
Кодексу адміністративного судочинства
України предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи та які належить встановити при
ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів.

Частиною першою статті 77 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що показаннями свідка є
повідомлення про відомі йому
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до частини першої, другої
статті 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які знаходяться у матеріалах справи, та
не може ґрунтуватися припущеннями,
крім цього, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Жодні докази не мають для
суду наперед встановленої сили.

Згідно частини третьої статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

При цьому належність доказу означає
встановлення інформації (фактичних
даних), які визначають предмет
доказування. Зміст фактичних даних
повинен відповідати їх формі, а саме
документально підтверджувати певні
обставини, на які посилається сторона,
тобто мати ознаку допустимості, що
виключає суперечливість поєднання
змісту та форми доказу. Останній
критерій є обов'язковою ознакою для
правової придатності доказу та його
достовірності, що, в свою чергу,
визначає якісну оцінку вже наявного
доказу як належного та допустимого,
тобто дозволяє перевірити його
правдоподібність та відповідність
реальній дійсності у співвідношенні з
іншими засобами доказування.

Під час судового розгляду справи судом
першої інстанції встановлено, що
свідок, адміністратор кафе "Бесідка",
ОСОБА_4, пояснила, що на час проведення
перевірки, накладні на внутрішнє
переміщення товарів, знаходились в
приміщенні кафе, проте не були взяті до
уваги перевіряючими.

Отже показання свідка ОСОБА_4
відповідає вимогам доказової бази в
контексті частини третьої статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, а саме - критерію
достовірності, та дозволяють суду
встановити істинний перебіг подій під
час проведення перевірки позивача.

Відповідно до частини четвертої сттаті
70 Кодексу адміністративного
судочинства України обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про
неправомірність застосування до
позивача штрафних санкцій в сумі
37270,00грн.(18635,00грн.х2) за незабезпечення
ведення обліку товарних запасів у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У порушенні вимог частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідачем не
доведено обставини, на яких
ґрунтуються його заперечення, зокрема,
відповідачем не надані докази, які б
свідчив про правомірність висновків
відповідача щодо порушення позивачем
пункту 12 статті 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" в частині незабезпечення
ведення обліку товарних запасів на
загальну суму 18635,00грн., а надані
позивачем письмові пояснення, зокрема,
що зазначені напої були обліковані
належним чином(надані видаткові
накладні та накладні на внутрішнє
переміщення, які є звітними
документами, що підтверджують факт
переміщення товару з місяця його
зберігання на місце реалізації, тобто,
рух товарно-матеріальних цінностей), є
належними та допустимими доказами в
розумінні частин першої, четвертої
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Оцінюючи дії Державної податкової
інспекції у місті Ялті Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим щодо застосування до
позивача штрафних санкцій в сумі
37270,00грн. згідно спірному податковому
повідомленню-рішенню від 25.06.2013 №
за порушення пункту 12 статті 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
громадського харчування та послуг", суд
повинен керуватися вимогами частини
третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
та перевіряти, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, "на підставі"означає, що суб'єкт
владних повноважень повинний бути
утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України та
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

Отже, "у межах повноважень"означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
вчиняти дії, не виходячи за межі прав та
обов'язків, встановлених законами.

Отже, "у спосіб"означає, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури вчинення дії, і повинен
обирати лише встановлені законом
способи правомірної поведінки при
реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що, відповідач, застосовуючи
до позивача штрафні санкції в сумі
37270,00грн. згідно спірному податковому
повідомленню-рішенню від 25.06.2013 №
за порушення пункту 12 статті 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
громадського харчування та послуг",
діяв не в порядку статті 19 Конституції
України, тобто, не на підставі діючого
законодавства України.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які спростували б висновки суду першої
інстанції.

Суд першої інстанції повно та
правильно з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
зазначені норми матеріального права,
що підлягають застосуванню, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими при розгляді
справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права
висновків суду першої інстанції не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні відповідачем
наведених правових норм.

Враховуючи те, що посилання
відповідача в апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права не знайшли свого
підтвердження при розгляді даної
справи, а судом першої інстанції повно
та всебічно перевірені надані
сторонами докази, дана їм належна
оцінка у рішенні, яке належним чином
мотивовано і за своїм змістом та формою
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону, апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
судове рішення - без змін.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, ретельно
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення відповідно до
вимог матеріального та процесуального
права, рішення не може бути змінено чи
скасовано з підстав, що викладені в
апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 195, 196, пунктом 1
частини першої статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини першої статті 205,
статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Ялті
Головного управління Міндоходів в
Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
18.11.2013 у справі № 801/9550/13-а залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, передбачені статтею
212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст судового рішення
виготовлений 03 березня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
Г.М. Іщенко

Судді підпис
М.А.Санакоєва

підпис А.С. Цикуренко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.М. Іщенко