Справа № 872/17425/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2014 рокусправа № 2а-0870/5913/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Надточій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства "Завод напівпровідників" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року адміністративний позов
Приватного акціонерного товариства
"Завод напівпровідників" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкових
повідомлень-рішень - задоволено
частково: визнано протиправним та
частково скасовано винесене
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі
Державної податкової служби податкове
повідомлення - рішення від 13.07.2011 року
№ в сумі 2788692,9 грн.; визнано
протиправним та частково скасовано
винесене Спеціалізованою державною
податковою інспекцією по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжі Державної податкової служби
податкове повідомлення - рішення від
13.07.2011 року № в сумі 2877868,50 грн.. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів подала апеляційну скаргу, в
якій просила скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нову
постанову про відмову в задоволенні
позову позивача в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
співробітниками відповідача була
проведена виїзна позапланова
перевірка позивача з питань
достовірності вчинених правочинів та
дотримання вимог законодавства з
питань достовірності нарахування
від'ємного значення ПДВ за березень 2011
року та суми бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на рахунок
платника у банку за березень 2011 року,
яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалось в
квітні, червні -листопаді 2010 року та
січні - лютому 2011 року.

За результатами даної перевірки
складено акт від 24.06.2011 № 157/08-08/31792555.

На підставі зазначеного акту
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 13.07.2011року
№, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на загальну суму 2 809 586 грн. та №,
яким позивачу зменшено суму від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 4 073 716 грн. (а.с.44-45 т.1).

Як вбачається з акту перевірки, а саме
зі зроблених висновків відповідача
щодо порушення ПАТ "Завод
напівпровідників" п.п. 198.3, 198.6, ст.198,
п.200.4а, ст.200, абз. 8 п.201.10 ст.201 ПК України,
в результаті чого завищено заявлену
суму бюджетного відшкодування за
березень 2011 року на загальну суму 2 809 586
грн., судом встановлено, що зазначена
сума складається з 2 788 692,9 грн.
податкового кредиту лютого 2011 року
сформованого за рахунок господарських
операцій з ТОВ "ПАВЛОГРАДХІММАШ", ТОВ
"ЕЛЕКТРОБУДСЕРВІС", ТОВ "ЕН ЕС АЙ БУД",
ТОВ "СІ ІНВЕСТ", ПП "МЕГА-БУД", ТОВ
"ІНФОКОМ ЛТД", ТОВ "ТЕХЕНЕРГОХІМ", ТОВ
"БАКС", які на думку перевіряючих мають
ознаки нікчемності.

Аналізуючи дані обставини справи,
колегія суддів може зазначити
наступне.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно до п.198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, виходячи з вищевикладених норм
законодавства, судом першої інстанції
було вірно зазначено, що Податковим
кодексом України передбачено
вичерпний перелік вимог для отримання
покупцем права на відображення
податкового кредиту, а саме: дата
здійснення "першої події" та наявність
податкової накладної.

Також, Податковим кодексом України
встановлено перелік документів, на
підставі яких у платника податків
виникає право на включення відповідних
сум до податкового кредиту.

З огляду на викладені норми
законодавства та враховуючи наявність
у позивача податкових накладних, на
підставі яких відповідні суми ПДВ у
складі вартості придбаного товару були
включені до податкового кредиту,
приймаючи до уваги, що зазначені
податкові накладні не визнані
недійсними, будь-яких посилань щодо
невідповідності порядку оформлення
цих податкових накладних вимогам
Податкового кодексу України акт
перевірки не містить, колегія суддів
приходить до висновку, що позивач
цілком правомірно включив суму ПДВ до
складу податкового кредиту, оскільки
його право на податковий кредит
підтверджується належним доказом.

Щодо контрагентів позивача, судом
апеляційної інстанції було
встановлено, що вищевказані
контрагенти позивача зареєстровані у
встановленому законом порядку як
платники ПДВ. Жодні відомості про
анулювання свідоцтв цих платників
податку на додану вартість чи їх
ліквідацію на момент здійснення
операцій з позивачем податковим
органом не надано.

Також, варто зазначити, що у
відповідності до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-ХІV від 16
липня 1999 року передбачено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно до ст. 9 Закону України № 996-ХІV
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з акту перевірки, податковим
органом жодним чином не було
спростовано достовірність первинних
документів, які складались позивачем з
його контрагентом під час здійснення
господарських операцій.

Виходячи з цього, суд першої інстанції
зробив вірний висновок, що витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Окрім того, як вбачається з матеріалів
справи, в акті перевірки відповідачем
були зроблені висновки про нікчемність
правочинів укладених між позивачем та
його контрагентами.

Беручи до уваги те, що відповідачем не
було надано рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
"безтоварності" здійснених позивачем
господарських операцій, не надано
також добутих у визначений
процесуальним законодавством спосіб
доказів підробки документів або
складання фіктивних документів на
підтвердження здійснених позивачем
господарських операцій, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідачем
помилково були зроблені висновки щодо
нікчемності укладених правочинів, в
результаті чого не правомірно зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість у розмірі 2
788 692,9 грн. за винесеним відповідачем
податковим повідомленням - рішенням
від 13.07.2011року №, а тому, зазначене
податкове повідомлення - рішення в цій
сумі має бути скасованим.

Стосовно зазначеного податкового
рішення в частині суми 20 893,18 грн., а саме
завищення бюджетного відшкодування у
зв'язку із встановленою під час
перевірки відсутністю сум фактичної
сплати, колегія суддів погоджується з
викладеними з цього приводу в акті
перевірки обґрунтуваннями та може
зазначити наступне.

У відповідності до п. 200.4 ст. 200 ПК
України, бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що у лютому 2011 році у ПАТ
"Завод напівпровідників" були відсутні
фактичні сплати за податковими
накладними: по ТОВ "Центр-Вест-Груп" №119
від 29.10.10, №133 від 30.11.10, по ТОВ "Лінде Газ
Україна" №128957 від 08.11.10, по ТОВ "Дезко"
№1275 від 30.12.10, по ТОВ "Техенергохім" №355
від 18.11.10 та по ПП "Мальт" №133 від 30.11.10, а
отже в силу п.200.4 ст.200 ПК України
позбавляє права позивача на формування
бюджетного відшкодування у березні 2011
року.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що в
цій частині суми оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте
відповідачем законно та правомірно, а
отже не може бути скасованим.

Що стосується оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення в
частині суми 1 195 847,53 грн., колегія
суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачем до
складу податкового кредиту за березень
2011 року була включена податкова
накладна від 31.03.2011 року за №92844/410 на
суму ПДВ 1 195 847,53 грн. (продавець ВАТ
"Запоріжжяобленерго"), яка згідно
наданого представником СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів витягу з Єдиного
реєстру податкових накладних не була
до нього включена (а.с.203-205 т.4).

Судом першої інстанції було вірно
вказано на те, що відповідно до абзацу 8
п. 201.10 ст.201 ПК України відсутність
факту реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних та/або порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та не звільняє продавця від
обов'язку включення суми податку на
додану вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Колегія суддів зазначає, що ПАТ "Завод
напівпровідників", мало право
скористатись своїм правом на
податковий кредит у разі подання разом
із податковою декларацією за
відповідний звітний податковий період
заяви із скаргою на такого
постачальника (продавець ВАТ
"Запоріжжяобленерго") та надання такої
заяви є підставою для включення сум
податку до складу податкового кредиту,
проте як було встановлено в судовому
засіданні позивач до податкового
органу з відповідною скаргою на ВАТ
"Запоріжжяобленерго" не звертався.

Таким чином, колегія суддів робить
висновок про те, що позивачем
безпідставно збільшено податковий
кредит березня 2011 року на підставі
податкової накладної на загальну суму
ПДВ 1 195 847,53 грн., яка не була
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних, а отже податкове
повідомлення - рішення в цій частині
суми винесене відповідачем законно,
обґрунтовано та з дотриманням вимог
податкового законодавства.

Що стосується оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення від
13.07.2011 року № в частині суми 2 877
868,50 грн., колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
його протиправності та вважає, що дане
рішення підлягає скасуванню з підстав
зазначених вище, оскільки податковим
органом ставиться під сумнів сам факт
здійснення господарської операції між
ПАТ "Завод напівпровідників" та його
контрагентами, що в свою чергу
спростовується наявними в матеріалах
справи первинними документами.

Отже, проаналізувавши дані обставини
справи та правовідносини, що їм
відповідають, колегія суддів приходить
до висновку, що позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Завод напівпровідників" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкових
повідомлень-рішень підлягають
частковому задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст. 205, ст.206, ч.2
ст.212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко