Справа № 1815/2а-5517/11
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2013-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2013 р.Справа № 1815/2а-5517/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 02.09.2011р. по справі № 1815/2а-5517/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Ромни Сумської області

про зобов'язання здійснити
перерахунок, нарахування та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИЛА:

09.08.2011 року позивач, ОСОБА_1, звернулась
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Ромни
Сумської області про визнання
протиправною бездіяльність
відповідача та зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії як дитині війни, з
урахуванням уточнень позовних вимог, з
01.01.2010 року по 22.07.2011 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 02.09.2011 року по
справі № 1815/2а-5517/11 позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ромни Сумської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії з 01.01.2010 року по 08.02.2011
року - залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, позивач подала апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваної ухвали норм
процесуального та матеріального права,
позивач просила ухвалу Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 02.09.2011 року по справі № 1815/2а-5517/11
скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач зазначила, що ухвалу
винесено з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а саме ст.99 КАС України, а також
на доводи та обставини, викладені в
апеляційній скарзі.

Виходячи з приписів п.3 ч. 1 ст. 197 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення
позовної заяви частково без розгляду,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не подано належних доказів
причин поважності пропуску строку
звернення до суду, що зумовило
застосування судом наслідків
пропущення строку звернення до суду,
визначених ст.100 КАС України.

При цьому суд першої інстанції
посилається на те, що позивачем при
поданні позову про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії за період з 01.01.2010
року по 08.02.2011 року, пропущено
шестимісячний строк звернення до суду,
встановлений ч.2 ст.99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом 09.08.2011 року із
вимогами щодо захисту його порушених
прав з 01.01.2010 року.

Відповідно до ч.1 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Законодавство обмежує звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів. Це, насамперед, обумовлено
специфікою спорів, які розглядаються в
порядку адміністративного
судочинства, а запровадження таких
строків обумовлене досягненням
юридичної визначеності у
публічно-правових відносинах. Ці
строки обмежують час, протягом якого
такі правовідносини можуть вважатися
спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99
КАС України строк звернення до суду,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

При цьому колегія суддів зауважує, що,
як вбачається з матеріалів справи,
порушення прав позивача відбувалося
періодично - кожного місяця при
отриманні ним суми пенсії, а тому
кожного разу при отриманні пенсії в
неналежному розмірі позивач мав змогу
звернутись до суду за захистом своїх
прав.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч.4 ст.11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Однак позивачем до суду першої
інстанції та апеляційної інстанції не
надано доказів поважності пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії за
період з 01.01.2010 року по 08.02.2011 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для поновлення позивачеві
строку звернення до суду за захистом
своїх прав за період з 01.01.2010 року по
08.02.2011 року, а тому вважає
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції про залишення в цій частині
позову без розгляду.

Доказів поважності пропуску строку на
звернення до суду з позовом позивачем
не надано.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

З огляду на зазначене суд першої
інстанції правомірно залишив без
розгляду позов за період з 01.01.2010 року
по 08.02.2011 року, як поданий з пропуском
шестимісячного строку , встановленого
ст.99 КАС України, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу суду першої інстанції без змін,
як прийняту з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 183-2, 198, 200, 205, 206,
209, 254, Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 02.09.2011 року по
справі № 1815/2а-5517/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Русанова В.Б. Курило Л.В.