Справа № 802/4360/13-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 лютого 2014 р.
Справа № 802/4360/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медвідь Ірини Олегівни

представника позивача:
Слюсар О.В.,

представника відповідача: Щура
А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного акціонерного
товариства "Шаргородський маслозавод"
до Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року ПрАТ «Шаргородський
маслозавод» звернулось в суд з
адміністративним позовом до
Жмеринської ОДПІ про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Зазначали, що на виконання постанови
слідчого СУ УМВС України у Вінницькій
області по кримінальній справі
Жмеринською ОДПІ проведена
позапланова виїзна перевірка ПрАТ
«Шаргородський маслозавод» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.10.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.10.2012 року, за результатами якої 11.12.2012
року складено акт №60/22/00444576. 11.10.2013 року
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення №, №000064205,
№000065205, №000047220, №, №, №.

На обґрунтування позову заявник
вказує, що відповідачем порушено
вимоги п.86.9 ст.86 та п.58.4 ст.58 ПК України.
До початку розгляду справи по суті
позивачем подано відповідно до ч.1 ст.51,
ч.1 ст.137 КАС України заяву про додаткове
обґрунтування позовних вимог, яка
мотивована також порушенням
Жмеринською ОДПІ пп.139.1.9 п.139.1 ст.139,
пп.198.1 ст.198 Податкового кодексу України
при винесенні оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень. Враховуючи право
позивача до розгляду справи по суті на
уточнення, зміну та доповнення
позовних вимог судом прийнята дана
заява до розгляду.

Враховуючи зазначене, позивач вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення податкового
органу незаконними, прийнятими з
порушенням норм діючого законодавства
України, та такими що підлягають
скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача, з підстав викладених в
позовній заяві та наданих додаткових
поясненнях, позов підтримала та
просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти заявлених
позовних вимог та просив відмовити у їх
задоволенні. Письмові заперечення
приєднані до матеріалів справи.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Жмеринською
ОДЖПІ проведено позапланову
документальну перевірку ПрАТ
«Шаргородський маслозавод», на
підставі п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України.
Підставою для проведення перевірки
стала постанова слідчого СУ УМВС
України у Вінницькій області Мельника
А.О. від 12.11.2012 р. по кримінальній справі
№12250075. Результати перевірки оформлено
актом позапланової виїзної
документальної перевірки №60/22/00444576 від
11.12.12р.

Як вбачається з постанови слідчого СУ
УМВС України у Вінницькій області
Мельника А.О. від 12.11.2012 р. про
призначення позапланової перевірки
вона прийнята в кримінальній справі
порушеній по факту підроблення
працівниками ПрАТ «Шаргородський
маслозавод» відомостей про виплату
компенсацій між
сільськогосподарськими товариствами
за поставлене ними переробному
підприємству молока, за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК
України.

Висновком акту перевірки №60/22/00444576 від
11.12.12р. визначено, що ПрАТ
«Шаргородський маслозавод» за
перевіряємий період занижено податок
на прибуток в загальній сумі 1 518 762 грн..
в т.ч.: За 2 квартал 2012р. у сумі 1 104 970 грн.;
За 3 квартал у сумі 413 792 грн.;- завищено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
загальній сумі 4 579 608 грн., в т.ч. за 3
квартал 2012р. у сумі 4 579 608 грн. в
результаті порушень податкового
законодавства, які відображено в п.п.3.1.2
розділу 3 акта перевірки, що є
порушенням пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України. Також
встановлено заниження податку на
додану вартість всього в сумі 88296 грн., в
тому числі за: січень 2012 року в сумі
29532грн.; лютий 2012 року в сумі 6944грн.;
березень 2012 року в сумі 3158грн.; квітень
2012 року в сумі 11278грн.; травень 2012 року в
сумі 30675грн.; червень 2012 року в сумі
5554грн.; липень 2012 року в сумі 1155грн., що
є порушенням пп.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України.

Як вбачається з акту перевірки
податковий орган прийшов до таких
висновків на підставі того, що не
підтверджено фактичного придбання
товару та не доведено факт його
використання у межах господарської
діяльності, у переважної більшості
здавачів молока до ПрАТ «Шаргородський
маслозавод» не має належним чином
ідентифікованих та зареєстрованих у
встановленому порядку тварин.

В судовому засіданні було досліджено
договір №264 на закупівлю молока від
17.11.11р. укладений між ПрАТ
«Шаргородський маслозавод» та
Українсько-Білоруське ТОВ фірма
«Луксор». У відповідності до умов
договору, продавець зобов'язується
систематично відвантажувати і
передавати у власність Покупцю
натуральне коров'яче незбиране молоко.
На підставі вищевказаного договору
позивач отримав молоко від
Українсько-Білоруського ТОВ фірми
«Луксор», що підтверджується наданими
до матеріалів справи податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними та прибутковими накладними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. Цей критерій вимагає
від суб'єкта владних повноважень
враховувати як обставини, на
обов'язковість урахування яких прямо
вказує закон, так і інші обставини, що
мають значення у конкретній ситуації.

Згідно з ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинним
документом являється документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
а тому господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Зазначене свідчить про те, що
законодавство вважає, що необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість є факт придбання товарів та
послуг із метою їх використання в
господарській діяльності.

Враховуючи те, що факт здійснення
господарських операцій з
Українсько-Білоруською фірмою ТОВ
«Луксор» підтверджується договором
№264 на закупівлю молока від 17.11.11р.,
належним чином оформленими
податковими накладними, порушень
порядку оформлення яких відповідачем
не встановлено, прибутковими
накладними, які підтверджують факт
отримання молока від
Українсько-Білоруського ТОВ фірма
«Луксор». Крім того, подальше
використання та переробка отриманого
молока в повному об'ємі підтверджена
даними бухгалтерського обліку
підприємства та первинними
документами, що надані до матеріалів
справи. Суд також звертає увагу на той
факт, що дана обставина була також
предметом дослідження в кримінальній
справі № 12250075 та підтверджується
актами ревізій Державної фінансової
інспекції у Вінницькій області № 07-15
від 1.11.2012 року та № 07-15/24 від 14.12.2012 року.

Державним комітетом України з питань
регуляторної політики та підприємства
листом від 10.10.2001р. №3-312/6108 про
застосування ТТН було повідомлено, що
«... дія нормативного акта, що регулює
порядок застосування єдиної первинної
транспортної документації для
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та обліку транспортної
роботи зупинена, тому застосування ТТН
в будь-якому вигляді не є обов'язковим.»
Державним комітетом України з питань
регуляторної політики та підприємства
було надано роз'яснення стосовно
необов'язковості застосування ТТН.
Тому висновок податкового орану про
«однозначну необхідність застосування
облікового документа при здійсненні
операцій з відвантаження товарів для
вантажних перевезень, використання
товарно-транспортної накладної» є
неправомірним.

Окрім того, підставою здійснених
нарахувань відповідачем в акті
перевірки зазначено п.4 Наказу
Міністерства аграрної політики
України від 17 вересня 2003 року №342,
відповідно до якого з 1 січня 2006 року
переміщення великої рогатої худоби з
господарства в господарство,
реалізація молока та забій тварин на
м'ясо здійснюються за умови, що тварина
ідентифікована двома вушними бирками
встановленого зразка, за наявності
паспорта великої рогатої худоби і
ветеринарної картки до паспорта.
Дослідивши данні обставини справи суд
погоджується з твердженнями позивача
про те, що відсутність даних про
ідентифікацію тварин в Єдиному реєстрі
за наявності відповідних ветеринарних
свідоцтв, яким підтверджується факт
ідентифікації тварин не тягне за собою
наслідків у вигляді нарахування
податків платнику податків -
отримувачу молока, оскільки
відповідальним за своєчасне і повне
внесення даних про ідентифікацію
тварин є Державний департамент
ветеринарної медицини та його
територіальні органи.

Пунктом 5 вказаного вище Наказу
визначається, що контроль за
дотриманням вимог системи
ідентифікації і реєстрації великої
рогатої худоби здійснюють: Державний
департамент ветеринарної медицини та
його територіальні органи - за
переміщеннями великої рогатої худоби з
господарства в господарство,
реалізацією молока та забоєм тварин на
м'ясо. Таким чином, до компетенції
податкового органу не входить
перевірка дотримання вимог системи
ідентифікації і реєстрації великої
рогатої худоби, не входить це також до
обов'язку ПрАТ «Шаргородський
маслосирзавод».

Пункт 1.2 Положення про ідентифікацію і
реєстрацію великої рогатої худоби,
затвердженого Наказом Міністерства
аграрної політики від 17 вересня 2003 року
№342 передбачає, що дане положення є
обов'язковим для всіх суб'єктів
господарювання - юридичних і фізичних
осіб та негосподарюючих суб'єктів -
фізичних осіб, що є власниками тварин,
займаються їх розведенням, утриманням,
торгівлею, транспортуванням, проводять
забій, утилізацію тварин, здійснюють
ветеринарний контроль, надають
сервісні послуги у сфері тваринництва
та проводять виставки з участю тварин.
Пунктом 1.1 ветеринарних та санітарних
вимог до особистих селянських
господарств - виробників сирого
товарного молока, затверджених Наказом
Державного департаменту ветеринарної
медицини Міністерства аграрної
політики України від 21 березня 2002 року
№17 також передбачається, що данні
вимоги є обов'язковими для: - власників
особистих селянських господарств, що
утримують до 5 голів корів і виробляють
сире товарне коров'яче молоко (молочну
сировину); - спеціалістів ветеринарної
медицини, які здійснюють ветеринарне
забезпечення і державний
ветеринарно-санітарний контроль за
діяльністю особистих селянських
господарств, що виробляють сире
товарне молоко, фахівців державної
служби ветеринарної медицини, які
здійснюють державний
ветеринарно-санітарний нагляд, а також
для установ державної
санітарно-епідеміологічної служби, які
здійснюють нагляд за проходженням
власниками особистих селянських
господарств обов'язкових
профілактичних медичних оглядів,
станом питної води, наявністю мийних та
дезінфекційних засобів, спецодягу
тощо. Враховуючи те, що позивач до
перерахованих вище переліків не
відноситься, тому у нього, відповідно,
не виникає обов'язок при формуванні
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток враховувати вимоги
вищевказаних вище положень.

Отже, суд погоджується із доводами
позивача, що висновок податкового
органу про порушення пп.139 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України є
безпідставним, оскільки врахування при
обчисленні об'єкта оподаткування
податком на прибуток вищевказаних
нормативно-правових актів не
передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку та нарахування
податку.

Що стосується висновку Жмеринської
ОДПІ про порушення позивачем вимог п.1.11
п.1, п.1.13 п.1 Підрозділу 2 Перехідних
положень Податкового кодексу України
при декларуванні та сплаті податку на
додану вартість, та, відповідно,
правомірності декларування сум
податку, що підлягала нарахуванню в
особовому рахунку платника та
спрямовувалась виключно для дотацій
сільськогосподарським
товаровиробникам, то в судовому
засіданні встановлено, що такий
висновок податкового органу було
зроблено на підставі відповіді ДП
«Агентство з ідентифікації та
реєстрації тварин» від 05.12.2012р. №1064/9-ЮР
про надання наявної інформації в
Єдиному державному реєстрі тварин про
ідентифікацію тварин, їх власників,
господарства. При проведенні аналізу
отриманої інформації податковим
органом було встановлено, що переважна
більшість здавачів молока до ПРАТ
«Шаргородський маслозавод» не має
належним чином ідентифікованих та
зареєстрованих у встановленому
порядку тварин. Вважаючи неналежними
документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача у зв'язку з
відсутністю в Єдиному державному
реєстрі тварин про ідентифікацію
тварин, їх власників відповідач вважає,
що суми податку на додану вартість
виплачені сільськогосподарським
товаровиробникам неправомірно та
підлягають стягненню до державного
бюджету як такі, що не використані не за
цільовим призначенням у загальній сумі
1 355 625 грн. З таким висновком
податкового органу суд також не
погоджується з підстав, зазначених
вище. Крім того, наявність відповідної
ідентифікації підтверджується
доданими до матеріалів справи
ветеринарними свідоцтвами, виданими
Державним комітетом ветеринарної
медицини України до кожного з яких
додається список осіб-здавачів молока
та ідентифікаційний номер тварин, які
їм належать, що, на думку суду, є
достатнім підтвердженням факту
ідентифікації тварин. За відсутність
цих даних в Єдиному державному
реєстрі тварин, як вже зазначалось
вище, позивач відповідальності не несе.

Крім того, відповідно п.1.11 п.1
Підрозділу 2 перехідних положень
Податкового кодексу України сума
компенсації розподіляється між
сільськогосподарськими
товаровиробниками за поставлене ними
молоко або м'ясо в живій вазі
переробним підприємством щомісяця
згідно з Розрахунком розподілу суми
компенсації з урахуванням наступного:

а) компенсація для кожного
сільськогосподарського
товаровиробника визначається з
урахуванням коефіцієнта,
розрахованого як співвідношення суми
компенсації, визначеної у податковій
декларації з податку на додану
вартість щодо діяльності з постачання
продукції, до вартості закуплених
молока або м'яса в живій вазі без
урахування податку на додану вартість;

б) визначений коефіцієнт
застосовується до всіх
сільськогосподарських
товаровиробників на гривню вартості
поставленого молока або м'яса в живій
вазі без урахування податку на додану
вартість. Форма Розрахунку розподілу
суми компенсації та порядок його
заповнення затверджуються центральним
органом виконавчої влади з питань
аграрної політики та продовольства
України за попереднім погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Відповідно п.1.13 п.1 Підрозділу 2
перехідних положень Податкового
кодексу України суми податку на додану
вартість, не перераховані на
спеціальний рахунок або перераховані з
порушенням терміну, встановленого цим
пунктом, а також суми компенсації, не
виплачені сільськогосподарським
товаровиробникам або виплачені з
порушенням терміну, встановленого цим
пунктом, вважаються такими, що
використані не за призначенням і
підлягають стягненню до державного
бюджету. З аналізу вищевикладеного
випливає висновок про те, що
положеннями Закону України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України щодо підтримки
сільськогосподарським
товаровиробників» не ставиться в
залежність виплата компенсації
сільськогосподарським
товаровиробникам від зареєстрованого
у встановленому порядку та належним
чином оформленої ідентифікації на
тварин.

Що стосується інших підстав для
визнання протиправними та скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, які зазначені в
позовній заяві ПрАТ «Шаргородський
маслозавод», то суд прийшов до
наступного висновку. У відповідності
до п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового
кодексу України позапланова
документальна перевірка може
проводитись податковим органом
випадку, якщо отримано судове рішення
суду (слідчого судді) про призначення
перевірки або постанову органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, слідчого, прокурора,
винесену ними відповідно до закону.
Станом на момент отримання постанови
слідчого СУ УМВС України у Вінницькій
області Мельника А.О. від 12.11.12р. по
кримінальній справі №12250075 про
проведення перевірки і підписання акту
перевірки 11 грудня 2012 року діяла
редакція п.86.9 ст.86 ПК України, яка
передбачала, що у разі, якщо грошове
зобов'язання розраховується органом
державної податкової служби за
результатами перевірки, призначеної
відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду. Матеріали перевірки
разом з висновками органу державної
податкової служби передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку. Статус таких матеріалів
перевірки та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність. На виконання вимог цього
пункту і було направлено до слідчого СУ
УМВС України у Вінницькій області
Мельника А.О. матеріали проведення
перевірки та, відповідно, не приймались
податкові повідомлення-рішення.
Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України щодо
перегляду ставок деяких податків і
зборів» передбачено (п.8) пункт 86.9
викласти в такій редакції: "86.9. У разі
якщо грошове зобов'язання
розраховується органом державної
податкової служби за результатами
перевірки, проведеної з обставин,
визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1
статті 78 цього Кодексу, щодо
кримінального провадження, у якому
розслідується кримінальне
правопорушення стосовно посадової
особи (посадових осіб) платника
податків (юридичної особи) або фізичної
особи - підприємця, що перевіряється,
предметом якого є податки та/або збори,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки
приймається таким податковим органом
протягом 10 робочих днів з дня,
наступного за днем отримання цим
податковим органом відповідного
судового рішення (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами), що набрало законної сили.
Матеріали такої перевірки разом з
висновками органу державної
податкової служби передаються органу,
що призначив перевірку". У
відповідності до Прикінцевих положень
цього Закону він набув чинності 01.01.13р.,
офіційне опублікування відбулось в №2
газети Голос України від 04.01.2013р. та в
№10 газети Урядовий кур'єр від 17.01.2013р.
Враховуючи положення Конституції
України щодо дії нормативно-правових
актів в часі, суд вважає, що в даному
випадку до статусу матеріалів
перевірки має застосовуватись та
редакція п.86.9 ст.86 ПК України, яка була
чинною на момент завершення перевірки,
яка чітко передбачала, що незалежно від
підстав порушення кримінальної справи
статус таких матеріалів визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Підпунктом 58.4 статті 58 ПК України
визначено, що у разі коли судом за
результатами розгляду кримінальної
справи про злочини, предметом якої є
податки, збори, винесено обвинувальний
вирок, що набрав законної сили, або
винесено рішення про закриття
кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами,
контролюючий орган зобов'язаний
визначити платнику податків
відповідні податкові зобов'язання,
штрафні (фінансові) санкції.

При цьому складання та надсилання
платнику податків податкового
повідомлення-рішення за податковими
зобов'язаннями платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена рішенням суду,
забороняється до набрання законної
сили відповідним рішенням суду або
винесення постанови про закриття
кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами.

В даному випадку жодного судового
рішення по матеріалам перевірки,
результати якої оформлено актом
перевірки №60/22/00444576 від 11.12.12р. судами
не приймалось. Як свідчать матеріали
справи, матеріали перевірки були
направлені для подальшого
розслідування до слідчого управління
Вінницької ОДПІ ГУ Міністерства
доходів і зборів і в серпні 2013 року
слідчим винесено постанову про
закриття кримінального провадження,
порушеного за ч.3 ст.212 КК України у
зв'язку з відсутністю події та складу
злочину.

Враховуючи те, що до матеріалів
перевірки Жмеринської ОДПІ, оформлених
актом перевірки №60/22/00444576 від 11.12.12р.
застосовуються положення п.86.9 ст.86 ПК
України, які були чинними станом на
момент завершення перевірки, то суд
вважає що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, Жмеринська ОДПІ
винесла з порушенням п.58.4 ст.54 та п.86.9
ст.86 Податкового кодексу України, що,
відповідно, є безумовною підставою для
визнання їх протиправними та
скасування.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог статті 94 КАС України, частиною
першою якої передбачено, що у випадку,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

У відповідності до п.п.3 п.9 розділу 5
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання. Водночас п.19.
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або бюджетних установ встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та /або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюється
органами Казначейства з відповідного
рахунку, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162,
163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № , № 000064205, № 000065205, №
000047220, № , № , № від
11.10.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства "Шаргородський маслозавод"
судовий збір в розмірі 2294 грн., шляхом
його безспірного списання органом
Державної казначейської служби
України із рахунку Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя/підпис/ Дончик Віталій
Володимирович

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: