Справа № 825/4121/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Прилуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Агрікор
Холдинг» до Прилуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрікор Холдинг»
звернулось до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Прилуцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Чернігівській області від
12.07.2013 № , № , № .

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 28
листопада 2013 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
Прилуцькою ОДПІ проведена позапланова
перевірка ТОВ «Агрікор Холдинг» з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства з ТОВ
«Миронівське насіння» за період з
01.06.2012 по 30.06.2012, з 01.10.2012 по 31.10.2012, з ТОВ
«Дніпропромбізнес» за період з 01.10.2011
по 30.11.2011, з ТОВ «Атава» за період з
01.06.2012 по 30.06.2012, з ТОВ «Ювілайт» за
період з 01.05.2012 по 31.05.2012, з ТОВ «Зінат»
за період з 01.07.2012 по 31.07.2012, з ТОВ «Парма
ЛТД» за період з 01.02.2013 по 31.03.2013.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт від 26.06.2013 за
№ 14/22-36279482 (том 1 а. с. 37-86), в якому
зафіксовано порушення позивачем:

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 107513,00 грн,
у т.ч. за червень 2012 року в сумі 59233,00 грн,
липень 2012 року в сумі 39342,00 грн, лютий 2012
року в сумі 8938,00 грн;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п. 209.6, п. 209.7 ст. 209 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 80847,00 грн,
в т.ч. за жовтень 2011 року в сумі 1667,00 грн,
лютий 2013 року в сумі 79180,00 грн;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено податок на додану вартість, що
підлягає бюджетному відшкодуванню в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 39844,00 грн, в т.ч. травень 2012 року в
сумі 39844,00 грн;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24) з ПДВ в сумі 1667,00 грн, в т. ч. за
листопад 2011 року в сумі 1667,00 грн.

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного періоду
(рядок 19) в сумі 183830,00 грн, в т.ч. за
жовтень 2012 року в сумі 51654,00 грн,
березень 2013 року в сумі 132176,00 грн.

На підставі зазначеного акту та
викладених у ньому порушень,
Прилуцькою ОДПІ прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- від 12.07.2013 № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
282540,00 грн, в т. ч. за основним платежем
188360,00 грн, за штрафними (фінансовими)
санкціями 94180,00 грн (том 1 а. с. 87);

- від 12.07.2013 № , яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 39844,00 грн та
застосовано штрафні (фінансові)
санкцію у розмірі 19922,00 грн (том 1 а. с. 88);

- від 12.07.2013 № , яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
185497,00 грн (том 1 а. с. 89).

Податкові повідомлення-рішення було
оскаржено ТОВ «Агрікор Холдинг» у
досудовому порядку до Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області. За результатом розгляду
скарги Головним управлінням
Міндоходів у Чернігівській області
було прийнято рішення від 19.09.2013 №
1259/10/10-215 (том 1 а. с. 90-98), яким залишено
без змін оскаржені податкові
повідомлення-рішення.

25.09.2013 ТОВ «Агрікор Холдинг» оскаржило
податкові повідомлення-рішення до
Міністерства доходів і зборів України,
однак рішенням про результати розгляду
скарги від 09.10.2013 скаргу ТОВ «Агрікор
Холдинг» залишено без задоволення, а
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін (том 1 а. с. 99-103).

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірних
податкових повідомлень-рішень, з таких
підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що відповідно до
п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

У перевіряємому періоді ТОВ «Агрікор
Холдинг» здійснювало господарську
діяльність із контрагентами ТОВ «Парма
ЛТД», ТОВ «Миронівське насіння», ТОВ
«Атава», ТОВ «Ювілайт», ТОВ «Зінат», ТОВ
«Дніпропромбізнес».

Між ТОВ «Агрікор Холдинг» та вказаними
вище контрагентами було укладено
господарські договори.

Реальність виконання договорів
підтверджені первинними документами
тавідображені в бухгалтерському та
податковому обліку позивача.

Позивачем було вчинено дії та
досягнуто конкретних результатів, які
визначають саме поняття господарської
операції - факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань та
фінансових ресурсів.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що договори мали на меті
настання реальних правових наслідків,
що обумовлені ними, оскільки товар
(роботи/послуги) був переданий, оплата
проведена, договори виконано сторонами
в повному обсязі.

На момент вчинення правочинів
підприємства - контрагенти позивача
були зареєстрований в якості юридичної
особи та платника податків.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом
оподаткування є постачання товарів
(послуг), місце постачання яких
розташоване на митній території
України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, видані ТОВ
«Агрікор Холдинг», містять всі
реквізити передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК
України, а тому згідно п. 201.10 ст. 201 ПК
України вони є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Як на підставу нікчемності правочину
позивача з контрагентами відповідач
посилається на акт Дніпродзержинської
ОДПІ від 05.11.2012 № 3777/24/22-206/31692695 «Про
результати планової виїзної
документальної перевірки ТОВ
«Дніпропромбізнес», акт ДПІ у
Печерському районі м. Києва від 28.11.2012 №
5173/22-8/37700606 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ювілайт», акт Західної МДПІ у м.
Харкові Харківської області від 10.08.2012
№ 787/22-417/37997856 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Атава», акт ДПІ у Печерському районі м.
Києва від 12.11.2012 № 4765/22-8/33887863 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Зінат», акт ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва від
02.04.2013 № 700/22.4-13/36854301 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Миронівське насіння», довідку ДПІ у м.
Чернігові від 25.04.2013 № 123/22/37298925 «Про
результати зустрічної звірки ТОВ
«Парма-ЛТД».

Відповідно до статті 215 Цивільного
Кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі -
ЦК України) підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити, зокрема,
моральним засадам суспільства, пунктом
5 статті 203 ЦК України передбачено, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із статтею 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину.
Зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановлений
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України,
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з ч. 2 згаданої статті, є
нікчемним.

Частино 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому, носіями
протиправного умислу юридичних осіб -
сторін такого правочину є посадові
особи цих юридичних осіб.

В акті перевірки відсутні посилання на
ухиляння контрагентом позивача від
уплати податків та зборів, визначення
їм податкових зобов'язань, винесення
вироків посадовим особам підприємства,
або будь-які інші відомості, які можуть
бути визначені як підстави та докази
укладення угод з метою, що порушує
публічний порядок.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаних правочинів з
отримання позивачем товарів
(робіт/послуг), невідповідність цих
операцій дійсному економічному змісту,
або засвідчили б наявність інших
обставин, що підтверджують
недобросовісність позивача як
платника податків та виключають право
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість
сплаченого і віднесеного позивачем до
податкового кредиту, підтверджуються
податковими накладними, які
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що висновок податкового
органу про заниження, завищення
позивачем податку на додану вартість
та завищення від'ємного значення є
безпідставним, а тому і нарахування
штрафних (фінансових) санкцій, з огляду
на ст. 123 Податкового кодексу України,
також є протиправним.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття Прилуцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Чернігівській області
податкових повідомлень-рішень від
12.07.2013 № , № , № .

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Прилуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л.М.
Гром, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.