Справа № 2а-9769/10/1570
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/31924/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Лосєва А.М., Бившевої
Л.І., Пилипчук Н.Г.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Біляївському районі
Одеської області Державної податкової
служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 13.04.2011

та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.04.2012

у справі № 2-а-9769/10/1570

за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Південатоменергокомплект»

до Державної
податкової інспекції у Біляївському
районі Одеської області

про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13.04.2011,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.04.2012, задоволено позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства
«Південатоменергокомплект» (надалі -
позивач, ВАТ
«Південатоменергокомплект») до
Державної податкової інспекції у
Біляївському районі Одеської області
(надалі - відповідач, ДПІ у Біляївському
районі Одеської області) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
28.09.2010 № /2 та № /2.

Приймаючи рішення, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що виконання зобов'язань та фактичне
проведення господарських операцій на
підставі укладеного між позивачем та
його контрагентом договору
підтверджується належно оформленими
первинними документами. При цьому,
неможливість підтвердити сплату
податку на додану вартість до бюджету
контрагентом позивача не впливає на
податковий кредит покупця та
реалізацію ним права на бюджетне
відшкодування у разі дотримання ним
всіх вимог, передбачених податковим
законодавством.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 13.04.2011 та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.04.2012 і прийняти нове рішення, яким
в позові відмовити в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких наводить
власні доводи законності та
обґрунтованості рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що представниками
відповідача проведено документальну
невиїзну (камеральну) перевірку щодо
правильності визначення ВАТ
«Південатоменергокомплект» заявленої
суми бюджетного відшкодування податку
на додану вартість в декларації за
травень 2010 року. За результатами
перевірки складено акт від 16.07.2010 №
1273/1502, відповідно до висновків якого
встановлено, що сума, задекларована
позивачем до відшкодування з бюджету
відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР (надалі -
Закон України «Про податок на додану
вартість»), підлягає зменшенню на 32 293,00
грн., оскільки відсутні дані, які
підтверджують проведення фактичної
оплати придбаного товару
постачальнику у попередньому
податковому періоді.

Позивачем до ДПІ у Біляївському районі
Одеської області подано декларацію з
податку на додану вартість за травень
2010 року, згідно якої суму у розмірі 32
293,00 грн., що підлягає бюджетному
відшкодуванню, заявлено у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних податкових
періодів (рядок 25.2 декларації).

Податковим органом в акті перевірки
зазначено, що при проведенні
співставлення між задекларованими
податковими зобов'язаннями ТОВ «ТК
Орбіта» та задекларованим податковим
кредитом позивача виявлено, що
вказаний контрагент не відобразив у
складі податкових зобов'язань в
декларації з податку на додану
вартість взаємовідносини з позивачем
за квітень 2010 року на суму 20 257,60 грн. та
за травень 2010 року на суму 32 686,45 грн.,
внаслідок чого зроблено висновок про
завищення позивачем податкового
кредиту за квітень-травень 2010 року. У
зв'язку з цим, позивачем відповідно до
пп. 7.7.2 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
безпідставно заявлено до бюджетного
відшкодування зазначені суми податку
на додану вартість.

На підставі зазначеного акта перевірки
та за результатами адміністративного
оскарження відповідачем було прийнято
податкові повідомлення-рішення від
28.09.2010: № /2, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 28 782,00 грн., у тому
числі: за основним платежем - 23 985,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями - 4
797,00 грн.; № /2, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування на 32 293,00 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в редакції, що була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведеного вбачається, що наявність у
платника податку (позивача у справі)
виданих йому продавцем товару
податкових накладних, оформлених з
дотриманням вимог чинного
законодавства, і сплата податку на
додану вартість продавцю у складі
вартості товару є достатніми
підставами для визначення податкового
кредиту при реальному проведенні
господарських операцій.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
періоду. При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пп. 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 вказаного
Закону, якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно пп. 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Аналіз наведених правових норм дає
підстави вважати, що платник податків
має право на бюджетне відшкодування
стосовно тієї суми податку на додану
вартість, яка фактично сплачується ним
у будь-якому попередньому податковому
періоді.

Неможливість підтвердити відображення
контрагентом сум податку на додану
вартість у складі податкових
зобов'язань не є підставою для
позбавлення позивача права на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, оскільки
невиконання свого зобов'язання однією
із сторін господарських відносин не
може вважатись підтвердженням
наявності мети ухилення від сплати
податків та отримання податкової
вигоди іншою стороною у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання права
на бюджетне відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Такий висновок відповідає позиції
Верховного Суду України, викладеній у
його постановах від 22.10.2010 у справі №
21-3а10, від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, від
31.01.2011 у справі 21-47а10.

Більш того, наведені судження
узгоджуються із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.2009
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

Позивач включив до складу податкового
кредиту за квітень та травень 2010 року
суми податку на додану вартість по
взаємовідносинах з контрагентом ТОВ
«ТК Орбіта» на підставі податкових
накладних № 1181 від 27.04.2010 на суму 121 545,60
грн., в тому числі ПДВ - 20 257,60 грн.; № 1361
від 15.05.2010 на суму 196 118,68 грн., в тому
числі ПДВ - 32 686,45 грн.

Товари, придбані у ТОВ «ТК Орбіта» за
договором поставки, позивачем були
отримані та повністю сплачені, що
підтверджується податковими
накладними, платіжними дорученнями,
актами прийому-передачі товару,
залізничними накладними, заявками про
надання послуг з розвантаження товару
(вугілля), рахунками, видатковими
накладними та банківськими виписками,
які наявні в матеріалах справи та
досліджувались судами попередніх
інстанцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
недоведеність факту порушення
податкового законодавства з боку
позивача та про неправомірність
спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень судами першої та
апеляційної інстанцій було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Біляївському
районі Одеської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 13.04.2011 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.04.2012 у
справі № 2-а-9769/10/1570 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236- 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Н.Г.
Пилипчук