Справа № 826/14311/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25 листопада 2013 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ліга
Інвест"до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
міста Києва Державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Ліга Інвест" звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Оболонському районі міста Києва
№ від 26.03.2013, та № від 26.03.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 листопада 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 листопада 2013 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Оболонському районі міста Києва
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка з питань дотримання
вимог податкового законодавства
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ліга Інвест" при
взаємовідносинах з ТОВ «ТДК Трейд», ТОВ
«Росаріо» та ТОВ «Євросонік» за період
з 01.07.2009 по 31.08.2012.

Перевіркою встановлено порушення
пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
підпунктів 14.1.27, 14.1.36, пункту 14.1 статті
14, пунктів 138.2, 138.10.2, 138.10 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового Кодексу України в
результаті чого занижено суму податку
на прибуток на 142 452,00 грн. та
порушення підпункту 7.3.1 пункту 7.3,
підпункту 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", пункту 185.1 статті 185, пункту
188.1. статті188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6
статті 198 пунктів 200.1, 200.2 статті 200
Податкового Кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 117
287,00 грн.

За результатами перевірки складено
акт № 168/22-2/33400041 від 20.02.2013 на підставі
якого прийнято податкові повідомлення
- рішення № від 26.03.2013, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток на
загальну суму 148 328,00 грн., у тому числі
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 5 876,00 грн. та №
від 26.03.2013, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 121 988,00
грн. у тому числі за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на 4
701,00 грн.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ліга Інвест" до
Державної податкової служби України у
м. Києві ГУ Міндоходів у м. Києві була
подана скарга на податкові
повідомлення - рішення № від
26.03.2013 та № від 26.03.2013, яка рішенням
про результати розгляду скарги №
786/10/12-103 від 05.06.2013 залишена без
задоволення, а податкові повідомлення -
рішення без змін.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ліга Інвест" до
Міністерства доходів і зборів України
була подана скарга на податкові
повідомлення - рішення № від
26.03.2013 та № від 26.03.2013, яка рішенням
про результати розгляду скарги
№ 3420/6/99-99-10-01-15 від 20.08.2013 залишена без
задоволення, а податкові повідомлення -
рішення без змін.

ТОВ "Ліга Інвест" мало
фінансово-господарські
взаємовідносини з ТОВ «ТДК Трейд», ТОВ
«Росаріо» та ТОВ «Євросонік» за якими
було сформовано валові витрати та
податок на додану вартість.

З ТОВ "Росаріо" за договором про надання
інформаційних послуг № 26 від 06.12.2010
предметом якого є здійснення
юридичного обслуговування
господарської діяльності у формах та
порядку передбаченим даним договором.

Факт надання інформаційних послуг ТОВ
"Росаріо" позивачу підтверджується
актами приймання - передачі робіт
(виконання послуг) та звітами про
надання інформаційних послуг, копії
яких наявні в матеріалах справи;

З ТОВ "ТДК Трейд" за договором №16 від
01.12.2010 та з ТОВ "Євросонік" за договором
№ 97 від 02.11.2010 які є аналогічні за своїм
змістом та предметом яких є надання
послуг з по порізці і упаковці картону.

Факт здійснення робіт ТОВ "ТДК Трейд" за
договором 16 від 01.12.2010 та ТОВ "Євросонік"
за договором № 97 від 02.11.2010
підтверджується актами здачі -
прийняття робіт (виконання послуг),
актами приймання - здачі товарів,
актами прийому передачі
товарно-матеріальних цінностей.

Здійснення оплати контрагентам ТОВ
"ТДК Трейд", ТОВ "Росаріо" та ТОВ
"Євросонік" за надані послуги позивачем
підтверджують банківські виписки.

У подальшому роботи виконані ТОВ
"ТДК Трейд" за договором 16 від 01.12.2010 та
ТОВ "Євросонік" за договором № 97 від
02.11.2010 були використані позивачем у
власній господарській діяльності та з
метою отримання прибутку, що
підтверджується копіями зазначених
договорів, складеними до них актів
приймання передачі, видаткових
накладних та податковий накладних, а
здійснення розрахунку з позивачем за
поставлені товари виписками по
рахунку.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірних
податкових повідомлень-рішень, з таких
підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що у позивача було
право на формування податкового
кредиту та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування по
правовідносинам з зазначеними
контрагентами.

Відповідно до пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», у
редакції чинній на момент перевірки,
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності. До
складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті. До таких обмежень, згідно з
підпунктом 5.3.1 вказаного Закону,
віднесено включення до валових витрат
на потреби, не пов'язані з веденням
господарської діяльності та
відповідно до підпункту 5.3.9 - витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку. Пунктом 5.11
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
заборонено установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових, крім тих, що зазначені в
цьому Законі.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2
статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку -день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) -дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, встановлено, що
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про
податок на додану вартість»
встановлено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 вказаного Закону податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом
такого звітного періоду, крім іншого, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків, або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 цього
Закону встановлено, що підставою для
нарахування податкового кредиту є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги). У разі відмови з боку
постачальника товарів (послуг) надати
податкову накладну або при порушенні
ним порядку її заповнення отримувач
таких товарів (послуг) має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву зі скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум цього податку до
складу податкового кредиту.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Податковий орган на підставі актів
перевірок та актів про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагентів позивача дійшов висновку
про відсутність фактичного здійснення
операцій між ТОВ "Ліга Інвест" та ТОВ
«ТДК Трейд», ТОВ «Росаріо» та ТОВ
«Євросонік», що укладені правочини
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, вчинені удавано без мети
настання правових наслідків та
порушують статті 203, 215, статті 228
Цивільного кодексу України в частині
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними та суперечать
моральним засадам суспільства.

З актів перевірок контрагентів
вбачається, що під час їх складання не
досліджувались фінансово-господарські
відносини між позивачем та
контрагентами ТОВ "ТДК Трейд" та ТОВ
«Росаріо», тому є правильними висновки
суду першої інстанції, що зазначені
акти не можуть бути належними
доказами на підтвердження допущення
позивачем порушення норм податкового
законодавства при взаємовідносинах з
контрагентами.

Згідно з пунктом 4.4 розділу 4 Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок
затверджених наказом державної
податкової адміністрації України №
236 від 22.04.2011 у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) (далі - Журнал реєстрації
довідок/актів) (додаток 4) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що акт про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання складається не за
результатами проведення зустрічної
звірки чи перевірки суб'єкта
господарювання, у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зазначений акт може
бути лише носієм інформації щодо
наявності фактів, які унеможливлюють
проведення зустрічної звірки та не
може містити інформацію щодо
фінансово-господарських відносин
суб'єктів господарювання.

Посилання відповідача на протокол
допиту свідка від 29.11.2011 директора та
засновника ТОВ "Росаріо", відповідно до
положень частини четвертої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України в питаннях, чи мало місце
діяння та чи вчинене воно цією особою,
належним доказом для
адміністративного суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, є вирок суду в
кримінальній справі ухвалений щодо
цієї особи, а тому зазначені матеріали
кримінальної справи за відсутності
винесених за результатами їх розгляду
вироків не є належним та допустимим
доказом у розумінні Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідачем не надано доказів того, що
ТОВ "Росаріо", ТОВ "ТДК Трейд" та ТОВ
"Євросонік" не відобразило у своїх
податкових звітностях операції з
позивачем, а також, що ними не було
сплачено податок на додану вартість з
вказаних операцій, не спростовано
доказів, які доводять товарність та
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Росаріо", ТОВ "ТДК
Трейд" та ТОВ "Євросонік".

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Вищевказана позиція узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття ДПІ у Оболонському районі
міста Києва податкових
повідомлень-рішень № від 26.03.2013,
та № від 26.03.2013.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25 листопада 2013 року
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25 листопада 2013 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л.М.
Гром, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.