Справа № 2а-2237/12/1470
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Київ К/800/24845/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013

у справі № 2а-2237/12/1470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Родіна-Агро»

до Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Родіна-Агро»
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
рішення Жовтневої міжрайонної
держаної податкової інспекції
Миколаївської області Державної
податкової служби № 1 від 29.12.2011 про
виключення сільськогосподарського
підприємства з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01.11.2012 у
задоволенні позовних вимог відмовлено,
з мотивів правомірності прийняття
спірного рішення податкового органу.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013,
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким
позовні вимоги задоволено; визнано
протиправним та скасовано спірне
рішення Жовтневої МДПІ Миколаївської
області ДПС, з підстав обґрунтованості
позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції; прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної виїзної позапланової
перевірки ТОВ «Родіна-Агро» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 13.08.2009 по 31.03.2011, складено акт
№ 459/23-36587305 від 09.06.2011, в якому
зафіксовано порушення: п. 4.1 ст. 4, п. 5.1,
пп. 5.6.1 п. 5.6, пп. 5.7.1 п. 5.7 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2,
пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11, п. 16.1 ст. 16 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»; ст. 3 Закону України «Про
фіксований сільськогосподарський
податок»; п. 2.11 гл. 2, п. 3.1, п. 3.2 гл. 3
Положення № 637; пп. 7.2.3 п. 7.2, абз. 2 пп. 7.4.1
п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»; п. 198.3
ст. 198 Податкового кодексу України; ст. 15
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про місцеві податки і збори», пп. 49.18.2
п. 49.18 ст. 49, п. 324.1 ст. 324, п. 325.1 ст. 325, п. 263.5
ст. 263 Податкового кодексу України; пп.
4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

Підставою для висновків про порушення
позивачем вказаних норм права стало те,
що ТОВ «Родіна-Агро», починаючи з 2011
року, не мало права бути платником
фіксованого сільськогосподарського
податку, оскільки сума, одержана від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки за попередній
звітний (податковий) рік не
перевищувала 75 % загальної суми
валового доходу підприємства.

На основі вказаних висновків акту
перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення №
від 29.06.2011, № , № ,
№ , № від 09.06.2011.

На підставі акту перевірки та
відповідно до пп. «б» п. 209.12 ст. 209
Податкового кодексу України
відповідачем прийнято рішення № 1 від
29.12.2011 про виключення
сільськогосподарського підприємства -
ТОВ «Родіна-Агро» з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ
«Родіна-Агро» у період з 13.08.2009 по 31.12.2009
було платником податку на прибуток, з
01.01.2010 по 31.03.2011 було платником
фіксованого сільськогосподарського
податку.

Для здійснення господарської
діяльності, зокрема для виготовлення
власної сільськогосподарської
продукції та її подальшої реалізації
позивач використовує земельну ділянку
площею 4 174,24 га, у тому числі 1 005,33 га
ріллі (24 % від загальної площі землі),
яка включена у розрахунок фіксованого
сільськогосподарського підприємства
та 3 168,91 га (76 % від загальної площі
землі), яка відповідно до договору
суборенди землі від 01.02.2010 знаходиться
в строковому користуванні у ТОВ
«Родіна-Агро».

Також судами встановлено, що податкове
повідомлення-рішення № 000522301 від 29.06.2011
було оскаржено в судовому порядку та
постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Родіна-Агро» було задоволено,
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10.04.2012 -
скасовано, та прийнято по справі нову
постанову, якою адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Родіна-Агро»
задоволено; визнано нечинним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № 000522301 від 29.06.2011
про збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 232 996,75 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що питома вага доходу
сільськогосподарського
товаровиробника за 2010 рік становить
менше як 75 відсотків загальної суми
валового доходу, тому ТОВ «Родіна-Агро»
не мало право бути платником
фіксованого сільськогосподарського
податку у 2011 році.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
мотивував своє рішення тим, що питома
вага доходу позивача від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та продуктів її
переробки в загальній сумі валового
доходу склала за перевіряємий період
понад 75 відсотків, що в свою чергу надає
право позивачу на оподаткування
прибутку в режимі фіксованого
сільськогосподарського податку.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком апеляційного
адміністративного суду, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
фіксований сільськогосподарський
податок» (в редакції на момент спірних
правовідносин) особи можуть бути
зареєстровані як платники фіксованого
сільськогосподарського податку, якщо
такі особи є сільськогосподарськими
підприємствами різних
організаційно-правових форм,
передбачених законами України,
селянські та інші господарства, які
займаються виробництвом
(вирощуванням), переробкою та збутом
сільськогосподарської продукції, а
також рибницькі, рибальські та
риболовецькі господарства, які
займаються розведенням, вирощуванням
та виловом риби у внутрішніх водоймах
(озерах, ставках та водосховищах), у
яких сума, одержана від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та продуктів її
переробки за попередній звітний
(податковий) рік, перевищує 75 %
загальної суми валового доходу.

Сільськогосподарським
товаровиробником є юридична особа
незалежно від організаційно-правової
форми, яка займається виробництвом
сільськогосподарської продукції
та/або розведенням, вирощуванням та
виловом риби у внутрішніх водоймах
(озерах, ставках, водосховищах) та її
переробкою на власних чи орендованих
потужностях, у тому числі власно
виробленої сировини на давальницьких
умовах, та здійснює операції з її
постачання (пп. 14.1.35 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 14.1.234 п. 14.1 ст. 14 ПК України
сільськогосподарська продукція
(сільськогосподарські товари) -
продукція/товари, що підпадають під
визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, якщо при
цьому такі товари (продукція)
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються, збираються,
виготовляються, виробляються,
переробляються безпосередньо
виробником цих товарів (продукції), а
також продукти обробки та переробки
цих товарів (продукції), якщо вони були
придбані або вироблені на власних або
орендованих потужностях (площах) для
продажу, переробки або
внутрішньогосподарського споживання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
фіксований сільськогосподарський
податок» (що діяв до 01.01.2011) було
передбачено, що об'єктом оподаткування
для платників фіксованого
сільськогосподарського підприємства є
площа сільськогосподарських угідь,
переданих сільськогосподарському
товаровиробнику у власність або
наданих йому у користування, в тому
числі на умовах оренди, а також земель
водного фонду, які використовуються
рибницькими, рибальськими та
риболовецькими господарствами для
розведення, вирощування та вилову риби
у внутрішніх водоймах (озерах, ставках
та водосховищах).

Згідно з п. 5 Положення про порядок
справляння та обліку фіксованого
сільськогосподарського податку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.04.1999 № 658,
платники податку
(сільськогосподарські підприємства)
самостійно обчислюють суму такого
податку і подають загальний розрахунок
фіксованого сільськогосподарського
податку на всю площу земельної ділянки
органу Державної податкової служби за
місцем своєї реєстрації до 1 лютого
поточного року.

Таким чином, основним критерієм для
визначення платника фіксованого
сільськогосподарського податку є
здійснення таким платником податків
діяльності безпосереднього
виробництва сільськогосподарської
продукції на земельних ділянках, що
перебувають у його власності чи надані
йому у користування, а також здійснення
виробництва та реалізації відповідної
продукції в обсягах, що дорівнює або
перевищує 75 відсотків, а у випадку
позивача, з урахування скасованого
повідомлення-рішення частка
сільськогосподарського
товаровиробництва за 2010 рік становила
понад 75 % загальної суми валового
доходу, тому рішення податкового
органу № 1 від 29.12.2011 про виключення
сільськогосподарського підприємства -
ТОВ «Родіна-Агро» з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування є
безпідставним.

Враховуючи викладене, відсутність
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок суду
апеляційної інстанцій про задоволення
позовних вимог є вірним, а касаційна
скарга відповідача - необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний