Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Київ К-35396/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О.,
Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Відкритого
акціонерного товариства "Одеський
коровай" та Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Одесі на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14.10.2010 у справі № 2а-3543/08/1570

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Одеський
коровай"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -

рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків від 25.12.2007
№ /0, яким зобов'язано позивача
сплатити частину прибутку, що
виключається до бюджету, у розмірі 17
442,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 6 330,00 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11.06.2009
позовні вимоги задоволено повністю:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
25.12.2007 № /0.

На обґрунтування свого рішення суд
послався на те, що платіж у вигляді
частина прибутку (доходу) акціонерної
компанії, що має сплачуватись на
підставі ст. 67 Закону України "Про
державний бюджет України на 2006 рік", ст.
63 Закону України "Про державний бюджет
України на 2007 рік", не є податковим
зобов'язанням у розумінні Закону
України "Про систему оподаткування" та
Бюджетного кодексу України, а тому у
відповідача не було жодних підстав для
прийняття рішення відносно позивача
про нарахування платежу щодо сплати до
Державного бюджету України частини
прибутку (доходу) товариства
відповідно до державної частки акцій у
статутному фонді Товариства за
результатами фінансово - господарської
діяльності на ІII - IV квартали 2006 року та
за І-ше півріччя 2007 року. З посиланням
на ст. 41 Закону України "Про
господарські товариства" та положення
Цивільного кодексу України, суд
виходив з того, що прийняття рішення
про строк і порядок виплати частини
прибутку (дивідендів) належить до
виключної компетенції Загальних
зборів акціонерів Товариства і
приймаючи рішення про його виплату
необхідно також прийняти рішення про
виплату дивідендів іншим акціонерам.

Апеляційний адміністративний суд
постановою від 14.10.2010 судове рішення
змінив та виклав резолютивну частину
судового рішення першої інстанції у
наступній редакції: "Позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства
"Одеський коровай" - задовольнити
частково. Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у місті Одесі від 25.12.2007 № /0 в
частині визначення основного платежу у
сумі 17 442,00 грн. та в частині визначення
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 6
330,00 грн. В іншій частині постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 11.06.2009 - залишити без змін".

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
погодився з висновком суду першої
інстанції про відсутність у позивача
обов'язку щодо сплати до загального
фонду Державного бюджету України
частини прибутку (доходу) - дивідендів,
як виду податку на прибуток, однак
визнав помилковим висновок
попередньої інстанції про відсутність
у нього обов'язку щодо виконання вимог
ст. 67 України "Про державний бюджет
України на 2006 рік", ст. 63 Закону України
"Про державний бюджет України на 2007 рік"
та Порядку і нормативів відрахування
господарськими організаціями до
загального фонду державного бюджету
частини прибутку (доходу) за
результатами фінансово-господарської
діяльності, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, позивач до
Вищого адміністративного суду подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене судове рішення змінити та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У свою чергу, орган державної
податкової служби у касаційній скарзі,
поданій до Вищого адміністративного
суду України, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить судові рішення скасувати та у
задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги необхідно відхилити з наступних
підстав.

Суди встановили, що Товариство є
акціонерною компанією, 5,85 відсотків
статутного фонду якої належить
державі.

Приймаючи оспорюване податкове
повідомлення-рішення, державний
податковий орган виходив з того, що на
порушення ст. 67 України від 20.12.2005 № 3235-IV
"Про державний бюджет України на 2006
рік", ст. 63 України від 19.12.2006 № 489-V "Про
державний бюджет України на 2007 рік"
позивач за результатами фінансово -
господарської діяльності за ІII - IV
квартали 2006 року та І-ше півріччя 2007
року не задекларував та відповідно не
сплатив до бюджету належні суми
відрахувань чистого прибутку.

Так, переглядаючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
правомірно надав перевагу положенням
Закону України "Про державний бюджет
України на 2007 рік", а не положенням
Закону України від 25.06.1991 № 1251-XII "Про
систему оподаткування" та Бюджетного
кодексу України (чинних на час
виникнення спірних відносин), які щодо
спірних відносин є загальними, крім
того, прийнятими раніше в часі ніж
перший із зазначених законодавчих
актів, що теж надає йому перевагу при
вирішенні судами питання, нормою якого
закону слід керуватися під час
розгляду справи.

Також, суд апеляційної інстанції вірно
зазначив про помилковість визначення
податковим органом такого внеску, як
частина прибутку (доходу), що мала
сплачуватися до загального фонду
Державного бюджету акціонерною
компанією, у статутному фонді якої
державі належать частки (акції, паї),
яким є підприємство позивача, у якості
податкового зобов'язання у порядку,
визначеному Законом України від 21.12.2000
№ 2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", який був спеціальним законом
з питань оподаткування і установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів) і сплати
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків контролюючими
органами.

У державного податкового органу не
було правових підстав вважати суму
вказаних внесків податковим
зобов'язанням, та, відповідно,
визначати таку суму, застосовуючи
положення пп. "б" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону
№ 2181-III, та визначати позивачеві
штрафні санкції на підставі пп. 17.1.3 п.
17.1 ст. 17 цього ж Закону, оскільки у
складі переліку загальнодержавних
податків та зборів, встановленого ст. 14
Закону № 1251-XII (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин),
відсутній такий платіж, як частина
прибутку (дивіденди), що сплачуються до
бюджету таким суб'єктом
господарювання, як акціонерне
товариство у статутному фонді якого є
державна частка.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону
(п. 3 ч. 1 ст. 14 в редакції Закону України
від 24.12.2002 № 349-IV) прирівняними до
податку на прибуток є зобов'язання зі
сплати до бюджету дивідендів лише
державних некорпоратизованих,
казенних або комунальних підприємств,
яким не було підприємство.

Дотримання при сплаті даних
відрахувань строків, встановлених для
сплати податку на прибуток, є
обов'язком позивача визначеним
Порядком і нормативами відрахування
господарськими організаціями до
загального фонду державного бюджету
частини прибутку (доходу) за
результатами фінансово-господарської
діяльності та щоквартальної
фінансово-господарської діяльності,
який затверджується постановою
Кабінету Міністрів України.

Вказаний порядок розробляється
щорічно на виконання вимог Закону
України "Про Державний бюджет України"
і його приписи щодо сплати платежу у
строки, визначені для сплати податку на
прибуток, не прирівнюють такий платіж
до податку, збору (обов'язкового
платежу), що встановлюються виключно
законами про оподаткування.

Таким чином, виплати мали бути
здійснені на виконання вимог Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2006 рік" та Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік", а
не в наслідок рішень емітента
корпоративних прав, про які йдеться у п.
7.8 ст. 7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", і
виплати на виконання вимог цього ж
Закону не можуть ототожнюватися з
дивідендами, поняття яких визначається
п. 1.9 ст. 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
часткове задоволення позовних вимог,
виходячи з правомірності визначення
позивачеві контролюючим органом до
сплати до загального фонду Державного
бюджету України частину чистого
прибутку відповідно до розміру
державної частки (акцій, паїв) у їх
статутних фондах, що передбачено ст. 67
Закону України "Про Державний бюджету
України на 2006 рік" та ст. 63 Закону
України "Про Державний бюджету України
на 2007 рік", та неправомірності
визначення ж такого платежу у якості
податкового зобов'язання на підставі
пп. "б" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону № 2181-III та
штрафних санкцій на підставі пп. 17.1.3 п.
17.1 ст. 17 цього ж Закону.

На підставі викладеного колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що порушень судом апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено, правова оцінка
обставин по справі дана вірно, а тому
касаційні скарги слід відхилити, а
судове рішення апеляційної інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Відкритого
акціонерного товариства "Одеський
коровай" та Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Одесі відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.10.2010 у
справі № 2а-3543/08/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

М.В. Сірош