Справа № 806/245/14
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 р.
м.Житомир справа №
806/245/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання - Галайба
І.Б.,

за участю: представника позивача -
Вознюка О.М.,

представника відповідача - Зеленової
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
"Салікс" до Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
недійсними та скасування податкових
повідомлень-рішень

встановив:

21 січня 2014 року до Житомирського
окружного адміністративного суду
звернулось Приватне підприємство
«Салікс» (далі - ПП «Салікс») із позовом
до Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів України у
Житомирській області (далі -
Житомирська ОДПІ) про визнання
недійсними та скасування податкових
повідомлень-рішень від 17 січня 2014 року
№ та №.

Ухвалами судді Житомирського
окружного адміністративного суду від 21
січня 2014 року відкрито провадження у
даній справі та призначено справу до
судового розгляду.

У позовній заяві ПП «Салікс» вказало,
що Житомирською ОДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ПП «Салікс» з питань
правомірності декларування від'ємного
значення з податку на додану вартість
за вересень 2013 року. За результатами
перевірки відповідачем було складено
акт перевірки №4258/22-02/37221119/0100 від 30
грудня 2013 року. На підставі вказаного
акту перевірки Житомирською ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17 січня 2014
року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 14773 грн 00 коп. з
яких 11818 грн 00 коп. основний платіж та 2955
грн 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції
та податкове повідомлення-рішення від
17 січня 2014 року №, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
106971 грн 00 коп. Просить визнати
недійсними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 17 січня 2014
року № та №.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю та просив адміністративний
позов задовольнити. У судовому
засіданні пояснив, що не погоджується з
висновками податкового органу
виходячи з підстав викладених у
позовній заяві. Наголосив на тому, що
при подачі податкової декларації за
вересень 2013 року було помилково
збільшено зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 118789 грн 00 коп. у
зв'язку з помилковим включенням товару,
який не був реалізований у вересні.
Після виявлення помилки підприємством
було подано уточнюючий розрахунок,
яким зазначене податкове зобов'язання
було зменшене у зв'язку з відсутністю
операцій з купівлі-продажу і об'єкта
оподаткування з податку на додану
вартість. Також підприємство оплатило
податок на додану вартість визначений
у декларації. Пізніше товар був
реалізований та сплачені всі податки.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала та
просила у задоволенні позову
відмовити, оскільки прийняті
податковим органом рішення
відповідають вимогам чинного
законодавства та є правомірними з
підстав, викладених у письмових
запереченнях (а.с.95). У своїх
запереченнях представник відповідача
посилається на підпункт 196.1.2 пункту 196.1
статті 196 Податкового кодексу України
відповідно до якого не є об'єктом
оподаткування операції з передачі
майна у схов (відповідальне
зберігання), у концесію, а також у
лізинг (оренду), крім передачі у
фінансовий лізинг. Таким чином
підприємство матиме право на
податковий кредит, у разі коли буде
повернуто товар з відповідального
зберігання згідно договору, для
подальшої реалізації з метою отримання
прибутку. Оскільки позивачем було
повернуто товар зі схову у жовтні, то і
формувати податковий кредит він
повинен був у жовтні.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
з'ясувавши обставини у справі та
перевіривши їх доказами, приходить до
висновку про задоволення позову з
наступних підстав.

З 18 грудня 2013 року до 24 грудня 2013 року
посадовими особами Житомирської ОДПІ
на підставі наказу від 17 грудня 2013 року
№ 1555 та направлень від 17 грудня 2013 року
№1143, 1144, виданих Житомирською ОДПІ,
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ПП «Салікс» з
питань правомірності декларування
від'ємного значення з податку на додану
вартість за вересень 2013 року. (а.с.7)

За результатами перевірки
відповідачем було складено акт
перевірки №4258/22-02/37221119/0100 від 30 грудня
2013 року. (а.с.7-17) у якому зафіксовано
порушення ПП «Салікс» податкового
законодавства, а саме пункту 198.4 статті
198 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
за вересень 2013 року на суму 118789 грн 00
коп. (а.с.12).

Не погодившись із викладеними в акті
перевірки висновками податкового
органу, ПП «Салікс» 31 грудня 2013 року
направило до Житомирської ОДПІ
заперечення за вихідним №83. (а.с.13-15).

14 січня 2014 року за №427/10/22-02 Житомирська
ОДПІ надіслала відповідь на
заперечення ПП «Салікс» (а.с.16-17).

На підставі акта позапланової виїзної
документальної перевірки від 30 грудня
2013 року №4258/22-02/37221119/0100, за порушення
викладені у висновку акту перевірки, а
саме: за порушення пункту 198.4 статті 198
Податкового кодексу України
Житомирською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17 січня 2014
року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 14773 грн 00 коп. з
яких 11818 грн 00 коп. основний платіж та 2955
грн 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції
та податкове повідомлення-рішення від
17 січня 2014 року №, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
106971 грн 00 коп. (а.с.18-19).

Правовідносини у даній справі
регулюються Податковим кодексом
України у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин.

Встановлено, що 1 січня 2011 року між ПП
«Салікс» (Депонент) та ПП «Українська
дистрибуційна система» (Виконавець)
укладено договір відповідального
зберігання б/н. (а.с.102-103). Відповідно до
пункту 1.1 договору ПП «Салікс» передає,
а ПП «Українська дистрибуційна
система» приймає на відповідальне
зберігання будівельно-оздоблювальні
матеріали. Відповідно до пункту 1.2
договору Депонент передає майно
Виконавцю згідно до акту
прийому-передачі, накладних, які є
невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до актів про передачу,
прибуткових накладних, акту
контрольної перевірки інвентаризації
та довіреностей ПП «Салікс» 25 та 30
вересня 2013 року передало
будівельно-оздоблювальні матеріали на
відповідальне зберігання ПП
«Українська дистрибуційна система».
(а.с.44-50, 52, 53). Згідно з актом про
повернення будівельно-оздоблювальних
матеріалів від 31 жовтня 2013 року ПП
«Салікс» забрало передане 25 та 30
вересня 2013 року майно (а.с. 51).

У жовтні 2013 року ПП «Салікс» подало до
Житомирської ОДПІ податкову
декларацію з податку на додану
вартість за вересень 2013 року, у якій
позитивне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту з податку на
додану вартість за вересень 2013 року
становить 11818 грн 00 коп. (а.с.57-59).

У листопаді 2013 року ПП «Салікс» було
подано уточнену декларацію за вересень
2013 року, в якій було зменшено податкове
зобов'язання на суму 118789 грн 00 коп., в
результаті чого виникло від'ємне
значення в розмірі 106971 грн 00 коп. (а.с.
66-71).

Уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість підприємством був поданий у
зв'язку з необхідністю виправити
самостійно виявлену помилку у
декларації за вересень 2013 року по тій
причині, що до декларації з податку на
додану вартість за вересень було
помилково включено товар, який було
передано на відповідальне зберігання
згідно договору.

Висновок про завищення ПП «Салікс» за
вересень 2013 року податкового кредиту в
сумі 118789 грн 00 коп. та порушення тим
самим вимог пункту 198.4 статті 198
Податкового кодексу України, зроблено
перевіряючими виходячи з того, що на
формування вказаних показників мало
вплив здійснення операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей, а саме:
оздоблювально-будівельних матеріалів,
оскільки підприємство не реалізувало
весь товар, що був придбаний в рамках
імпорту протягом вересня 2013 року та
здало його на відповідальне
зберігання. Оскільки товар було
реалізовано у наступному звітному
періоді, а саме в жовтні 2013 року, то
підприємство втратило право на
податковий кредит у вересні 2013 року.

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу
виходячи з наступного.

Згідно з абзацом 1 пункту 190.1 статті 190
Податкового кодексу України базою
оподаткування для товарів, що
ввозяться на митну територію України, є
договірна (контрактна) вартість, але не
нижче митної вартості цих товарів,
визначеної відповідно до розділу ІІІ
Митного кодексу України, з урахуванням
мита та акцизного податку, що
підлягають сплаті і включаються до
ціни товарів.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого пункту
201.12 статті 201 Податкового кодексу
України у разі ввезення товарів на
митну територію України документом, що
посвідчує право на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
вважається митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку.

Таким чином, у разі ввезення товарів на
митну територію України до податкового
кредиту звітного періоду включається
сплачена сума податку на додану
вартість, визначена виходячи з митної
вартості з урахуванням мита та
акцизного податку.

В матеріалах справи містяться
вантажно-митні декларації, що
підтверджують імпорт товарів (а.с.20-39)
та податкові накладні, що
підтверджують надання послуг на
підставі яких підприємством було
сформовано податковий кредит в сумі
118789 грн 00 коп. (а.с.40-43).

Відповідач в підтвердження
правомірності своїх висновків та
прийнятих податкових
повідомлень-рішень посилається на
пункт 198.4 статті 198 Податкового кодексу
України.

Відповідно до пункту 198.4 статті 198
Податкового кодексу України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Однак придбаний позивачем товар не
призначався для використання в
операціях, що звільнені від
оподаткування, а призначався для
подальшого продажу.

На підтвердження подальшої реалізації
товару позивачем надано наступні
документи: податкову декларацію з
податку на додану вартість за жовтень
2013 року у якій відображено залишок
від'ємного значення попереднього
звітного (податкового) періоду у
розмірі 106971 грн (а.с.85-87), видаткові
накладні (а.с.88-89) та податкові накладні.
(а.с.91-92).

Таким чином ПП «Салікс» правомірно
сформовано податковий кредит за
вересень 2013 року, тому висновок
податкового органу про те, що
податковий кредит сформовано
підприємством у наступному звітному
періоді та за рахунок передачі товару
на відповідальне зберігання є
помилковим.

Окрім того позивачем було оплачено 11818
грн податку на додану вартість
відповідно до поданої декларації за
вересень 2013 року, на підтвердження чого
додано платіжне доручення №20 від 28
жовтня 2013 року (а.с. 72). Відповідач у свою
чергу надав витяг з облікової картки
платника, у якій відображено оплату 28
жовтня 2013 року у сумі 11818 грн (а.с. 106).

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірності прийнятих Житомирською
ОДПІ податкових повідомлень-рішень від
17 січня 2014 року № та №, тому
суд задовольняє адміністративний
позов у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" № від 17 січня 2014 року та
податкове повідомлення-рішення форми
"В4" № від 17 січня 2014 року, прийняті
Житомирською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області відносно Приватного
підприємства "Салікс".

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
"Салікс" 389 грн 66 коп. на відшкодування
витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили у
порядку встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 17
лютого 2014 р.