Справа № К/9991/52334/11-С
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/52334/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Штульман І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Ялтинської міської
ради, Державного підприємства
"Лівадія", ОСОБА_6 про визнання
протиправним та скасування рішення
органу місцевого самоврядування та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку за
касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_4 на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03 серпня 2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, та ОСОБА_5 звернулись до суду з
адміністративним позовом, в якому
просили визнати протиправним та
скасувати рішення 34-ї сесії 5 скликання
Ялтинської міської ради № 577 від 21
серпня 2010 року «Про передачу у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 0,0800 га. для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1; скасувати
державний акт серії ЯЛ № 495152 про право
власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :01:018:0083, виданий
на ім. Хамза .М.С.

Постановою Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 15
березня 2011 року адміністративний позов
задоволено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03 серпня 2011 року скасовано
постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 15
березня 2011 року та прийнято нову про
відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не погодились з
постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03 серпня 2011 року і звернулись до
суду з касаційною скаргою, в якій
просять її скасувати та залишити в силі
постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 15
березня 2011 року, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення без
задоволення касаційної скарги на
підставі наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні обставини.

Рішенням 34-ї сесії 5-го скликання
Ялтинської міської ради № 577 від 21.08.2010
ОСОБА_6 була передана у власність
земельна ділянка площею 0,0800 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна
ділянка), яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Після чого, було оформлено державний
акт серії ЯЛ № 495152 про право власності
на земельну ділянку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:018:0083.

Як вказує позивач, земельна ділянка,
яка передана у власність ОСОБА_6,
розташована в межах земельної
ділянки, яка знаходиться у їх
користуванні та входить у межі
землекористування Державного
підприємства "Лівадія", а саме є землею
державної власності, що
підтверджується відповіддю Державного
підприємства "Лівадія" від 26.08.2010 та
довідкою державного підприємства
"Лівадія", відповідно до якої, згідно
запису до земельно-шнурової книги
Державного підприємства "Лівадія" за №
75/78 від 01.12.1984 року за ОСОБА_5 була
закріплена земельна ділянка під
огород площею 0,15 га.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, в порушення приписів ч.2
ст. 71 КАС України, не довів
правомірності прийнятого ним рішення,
оскільки не надав доказів того, що
спірна земельна ділянка, відносно якої
ним було ухвалено рішення про передачу
її у власність ОСОБА_6, не розташована в
межах землекористування Державного
підприємства «Лівадія», у зв'язку з чим
вийшов за межі свої повноважень
розпоряджаючись земельною ділянкою
яка не знаходиться у його користуванні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, Севастопольський
апеляційний адміністративний суд
дійшов протилежного висновку та
відмовив у задоволенні позову,
посилаючись на те, що рішенням
Ялтинської міської ради № 155 від 18.03.2008
року припинено Державному
підприємству «Лівадія» право
постійного користування земельною
ділянкою орієнтованою площею 0,8000 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та
переведено її у землі запасу
Ялтинської міської ради.

Свої висновки обґрунтовував
наступними правовими нормами.

Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Із змісту довідки Державного
підприємства "Лівадія", яка міститься в
матеріалах справи вбачається, що
згідно запису у земельно-шнуровій
книзі за № 75/58 від 01.12.1984 за ОСОБА_5
закріплено ділянку для вирощування
овочів та квітів у розмірі 0.15 га,
присадибного фонду Совхозу-заводу
"Лівадія".

Проте, судом апеляційної інстанції
обґрунтовано не прийнято до уваги у
якості належного доказу зазначену
довідку, оскільки вона не завірена
належним чином та відсутній адрес
місцезнаходження земельної ділянки
для вирощування овочів та квітів у
розмірі 0.15 га.

Зі змісту вказаної довідки неможливо
з'ясувати яке відношення має
закріплена за ОСОБА_5 земельна ділянка
до земельної ділянки, розташованої у
АДРЕСА_1.

Крім того, до матеріалів справи
долучена копія постанови від 05.07.2011
про відкриття кримінальної справи за
ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 3 ст.358 КК України за
фактом використання завідомо
підробленого документу, в якій
встановлено, що рішенням Ялтинської
міської ради 16-ї сесії 5-го скликання №
155 від 18.03.2008, розглянуто лист
Державного підприємства "Лівадія"
про добровільну відмову від земельної
ділянки площею 0,8000 га, за адресою:
АДРЕСА_1, непридатного для ведення
сільськогосподарського виробництва та
яке перебуває у державній звітності.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ялтинської міської ради № 155
від 18.03.2008 року, яке не скасовано,
припинено Державному підприємству
«Лівадія» право постійного
користування земельною ділянкою
орієнтованою площею 0,8000 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та
переведено її у землі запасу
Ялтинської міської ради.

Таким чином, оскільки земельна ділянка,
розташована у АДРЕСА_1 не відноситься
до земель державного підприємства
"Лівадія", то суд касаційної інстанції
вважає безпідставними посилання суду
першої інстанції щодо відсутності
повноважень Ялтинської міської ради
розпоряджатися земельною ділянкою,
розташованою у АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Повноваження органів місцевого
самоврядування в галузі земельних
відносин визначене главою 2 Земельного
кодексу України.

Так, згідно ст. 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить право
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу, а також надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу.

Статтями 26, 33 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що виключною компетенцією
сільських, селищних та міських рад є
врегулювання земельних правовідносин,
зокрема, до яких відноситься надання
під забудову та для інших потреб
земель, що перебувають у власності
територіальних громад.

Виходячи з вірно встановлених судом
апеляційної інстанції обставин по
справі, суд касаційної інстанції
погоджується з правомірністю
прийнятого рішення Ялтинською міською
радою № 577 від 21 серпня 2010 року «Про
передачу у власність ОСОБА_6 земельної
ділянки площею 0,0800 га. для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 03 серпня 2011
року ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду,
тому підстави для скасування або зміни
рішення відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4
залишити без задоволення, а постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 03 серпня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

І.В. Штульман