Справа № 803/444/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 р.
Справа № 876/5915/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Шуптар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м.Ковелі та Ковельському районі
Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 18.03.2013 р. по
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області про визнання незаконними та
скасування рішень про застосування
фінансових санкцій,-

встановив:

28.02.2013 року позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до відповідача -
управління Пенсійного фонду України в
м.Ковелі та Ковельському районі
Волинської області (надалі - УПФУ в
місті Ковелі та Ковельському районі)
про визнання протиправними та
скасування рішень від 11.02.2013 року №№
216, 217, 218, 302 про застосування фінансових
санкцій на загальну суму 680,00 грн.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що
управлінням Пенсійного фонду України в
місті Ковелі та Ковельському районі
винесені рішення від 11.02.2013 року №№ 216,
217, 218 про застосування до позивача
фінансових санкцій за неподання до
органів Пенсійного фонду України
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку
протягом 2006, 2007, 2008 років та від 11.02.2013
року № 302 про застосування штрафних
санкцій за неподання звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» за 2011 рік, однак
оскаржувані рішення винесені на
підставі частини 9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», хоча
зазначену норму було виключено
відповідно до Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року,
відповідно накладення фінансових
санкцій із застосуванням норми закону,
яка втратила чинність, є недопустимим.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 18.03.2013 р.
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано рішення Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про застосування
фінансових санкцій від 11 лютого 2013 року
№ 216, № 217, № 218. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції встановив, що
оскаржувані рішення від 11.02.2013 року № №
216, 217, 218 були винесені відповідачем
щодо правовідносин, які виникли
протягом 2006, 2007, 2008 років, та після
набрання чинності Законом № 2464-VІ, яким
було скасовано відповідальність
страхувальника за вчинення
відповідних дій (бездіяльності).

Таким чином, рішення від 11.02.2013 року № №
216, 217, 218 винесені відповідачем у
порушення принципу зворотної дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів, оскільки не
може бути притягнено до
відповідальності особу на підставі
норми, яка втратила чинність на момент
винесення рішення про притягнення до
відповідальності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Зокрема апелянт посилається на те, що
пунктом 4 ч.2 ст.17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції від 23.12.2010р.)
передбачено, що страхувальники
зобов'язані подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом.

Пункт 2.2. Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування органам Пенсійного фонду
України від 05.11.09р. - передбачено, що
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливу систему
оподаткування, самі за себе і за членів
сім'ї, які беруть участь у провадженні
підприємницької діяльності подають до
органів Пенсійного фонду звіт один раз
на рік до 1 квітня року, наступного за
звітним періодом. Базовим звітним
періодом для них є календарний рік.
Аналогічне положення міститься у п.1.3.
Порядку формування та подання органам
Пенсійного фонду. України відомостей
про застраховану особу, що
використовуються в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування від 10.06.04р.

Згідно з пунктом 5 частини 9 статті 106
Закону за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, шо використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Частина 15 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлює необмеженість
строків давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів.

З огляду на вищевикладене, за не подачу
звітності за 2006, 2007, 2008 рр. до позивача
згідно рішень № 216,217,218 від 11.02.2013р. було
застосовано фінансові санкції у
розмірі 170 грн. за кожен рік.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, правовий статус якої
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_1 від
22.05.2006 року (а.с.11), зареєстрована в УПФУ
в місті Ковелі та Ковельському районі
як платник страхових внесків
(страхувальник) на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, з 22.05.2006
року - як платник єдиного внеску за
реєстраційним номером НОМЕР_2, про що
зазначено відповідачем у акті № 323
від 11.02.2013 року (а.с.6).

Як вбачається із матеріалів справи,
УПФУ в місті Ковелі та Ковельському
районі встановлено факт несвоєчасного
подання позивачем відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, а саме
відповідні звіти за 2006, 2007, 2008, 2010 роки
зі строком подання відповідно до 01.04.2007
року, 01.04.2008 року, 01.04.2009 року, 01.04.2011 року,
чим порушено Порядок формування та
подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування органам ПФУ 26-1 від 05.11.2009
року та звіту про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску за 2011 рік
зі строком подачі до 01.04.2012 року, чим
порушено пункт 3.2 Порядку формування та
подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 08.10.2010 року № 22-2, та пункт 4
частини другої статті 6 Закону України
"Про збір та облік внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

За результатами виявленого порушення
УПФУ в місті Ковелі та Ковельському
районі складено акт від 11.02.2013 року № 323
(а.с.6).

11.02.2013 року начальником УПФУ в місті
Ковелі та Ковельському районі, на
підставі пункту 7 розділу VIII
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
пункту 5 частини дев'ятої статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" прийнято рішення № № 216,
217, 218 про застосування фінансових
санкцій за неподання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку до органів
Пенсійного фонду України за 2006, 2007, 2008
роки у розмірі по 170,00 грн. (а.с.8-10).

Також, 11.02.2013 року начальником УПФУ в
місті Ковелі та Ковельському районі, на
підставі пункту 4 частини одинадцятої
статті 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" прийнято
рішення № 302 про застосування штрафних
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності, передбаченої цим
Законом за 2011 рік у розмірі 170,00 грн.
(а.с.7).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам колегія суддів
виходить з наступного.

Так, пунктом 4 статті 17 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №
1058-ІV (надалі - Закон № 1058-ІV)
встановлено, що страхувальник
зобов'язаний подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом.

Слід зазначити, що Порядок та строки
подачі звітності, в тому числі,
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку було
встановлено Порядком формування та
подання органам Пенсійного фонду
України відомостей про застраховану
особу, що використовуються в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, затвердженим
постановою правління Пенсійного фонду
України від 10.06.2004 року № 7-6 та
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 10.08.2004 року за № 1000/9599, який
втратив чинність 01.01.2011 року.

Відповідальність за ненадання органам
Пенсійного фонду України звітності та
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку, було
встановлено пунктом 5 частини 9 Закону
№1058-ІV. Відповідно до приписів цієї
норми, виконавчі органи Пенсійного
фонду застосовують до страхувальників
такі фінансові санкції - за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Варто врахувати, що Законом України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VІ (надалі -Закон №2464-VІ) вказану
вище норму було виключено із Закону №
1058-ІV з 01.01.2011 року, тобто до винесення
оскаржуваних рішень.

Відповідно до частини п'ятої та шостої
пункту 7 розділу VIII Закону №2464-VІ
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, у
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

На період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, у
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

За фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності Законом № 2464-VІ, на період до
повного стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, у тому числі нарахованих
внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011
року не настав, та відповідних штрафних
санкцій.

Відповідно до частини 13 статті 106
Закону № 1058-ІV про нарахування пені та
накладення штрафів, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, посадові особи виконавчих
органів Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного
фонду, виносять рішення, які протягом
трьох робочих днів із дня їх винесення
надсилаються страхувальнику, банку чи
організації, яка здійснює виплату і
доставку пенсій; суми пені та штрафів,
передбачених частинами дев'ятою і
десятою цієї статті, підлягають сплаті
страхувальником, банком чи
організацією, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, протягом десяти
робочих днів з дня одержання
відповідного рішення.

Тому, вчинення страхувальником дій
(бездіяльності), щодо яких Законом
№1058-ІV, зокрема, приписами частин 1-9
статті 106, до 01.01.2011 року було
передбачено відповідальність у
вигляді штрафних санкцій, не має
наслідком автоматичного нарахування
штрафних санкцій та обов'язку
страхувальника по сплаті таких санкцій
на відміну від страхових внесків,
нарахування та сплата, яких
здійснюється страхувальником
самостійно. Обов'язковою юридичною
передумовою для сплати штрафних
санкцій є рішення уповноважених
посадових осіб про застосування
штрафних санкцій. Відповідно обов'язок
по сплаті штрафних санкцій нарахованих
органом Пенсійного фонду, виникає у
страхувальника лише після винесення
посадовою особою виконавчих органів
Пенсійного фонду рішення про
застосування відповідних штрафних
санкцій.

З огляду на викладене, органи
Пенсійного фонду після 01.01.2011 року
наділені повноваженнями щодо
стягнення заборгованості зі сплати
відповідних штрафних санкцій
нарахованих та/або не сплачених у
період до 1 січня 2011 року, у тому числі
штрафних санкцій, строк сплати яких на 1
січня 2011 року не настав, за умови
винесення посадовою особою органу
Пенсійного фонду рішення про
застосування штрафних санкцій до 01.01.2011
року.

Відтак суд першої інстанції дійшов до
вірного висновку, що застосування
після 01.01.2011 року штрафних санкцій,
передбачених приписами частин 1-9
статті 106 Закону № 1058-ІV, які втратили
чинність 01.01.2011 року, є порушенням
принципу, закріпленого частиною другою
статті 58 Конституції України,
відповідно до якого закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Необхідно взяти до уваги, що абзацом
другим пункту 5 рішення
Конституційного Суду України від 26.01.2011
року № 1-рп/2011 визначено, що
Конституційний Суд України вважає, що
вказані положення Основного Закону
України передбачають загальновизнані
принципи дії в часі законів та інших
нормативно-правових актів, а саме:
принцип їх безпосередньої дії, тобто
поширення тільки на ті відносини, які
виникли після набуття чинності
законами чи іншими
нормативно-правовими актами, та
принцип зворотної дії в часі, якщо вони
пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Як зазначив
Конституційний Суд України, суть
зворотної дії в часі законів та інших
нормативно-правових актів полягає в
тому, що їх приписи поширюються на
правовідносини, які виникли до
набрання ними чинності, за умови, якщо
вони скасовують або пом'якшують
відповідальність особи.

Враховуючи наведене, судом апеляційної
інстанції встановлено, оскаржувані
рішення від 11.02.2013 року № № 216, 217, 218 були
винесені відповідачем щодо
правовідносин, які виникли протягом 2006,
2007, 2008 років, та після набрання чинності
Законом № 2464-VІ, яким було скасовано
відповідальність страхувальника за
вчинення відповідних дій
(бездіяльності).

Таким чином, рішення від 11.02.2013 року № №
216, 217, 218 винесені відповідачем у
порушення принципу зворотної дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів, оскільки не
може бути притягнено до
відповідальності особу на підставі
норми, яка втратила чинність на момент
винесення рішення про притягнення до
відповідальності.

Як наслідок, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку, що відповідач, приймаючи
рішення від 11.02.2013 року № № 216, 217, 218 про
застосування до позивача фінансових
санкцій за несвоєчасне подання до
органів Пенсійного фонду України
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку
протягом 2006-2008 років, вийшов за межі
наданих йому чинним законодавством
України повноважень, тому дані рішення
слід визнати протиправними та
скасувати.

Щодо застосування до позивача
фінансових санкцій за неподання
звітності, передбаченої Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", у розмірі 170,00
грн. згідно з рішенням УПФУ в місті
Ковелі та Ковельському районі від
11.02.2013 року № 302, колегія суддів вважає
за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6
Закону №2464-VІ платник єдиного внеску
зобов'язаний подавати звітність до
територіального органу Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

Пунктом 3.2 Порядку формування та
подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
постановою правління Пенсійого фонду
України від 08.10.2010 року №22-2,
встановлено, що фізичні
особи-підприємці, у тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
самі за себе і за членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні
підприємницької діяльності; особи, які
забезпечують себе роботою самостійно -
займаються незалежною професійною
діяльністю, а саме науковою,
літературною, артистичною, художньою,
освітньою або викладацькою, а також
медичною, юридичною практикою, в тому
числі адвокатською, нотаріальною
діяльністю, або особи, які провадять
релігійну (місіонерську) діяльність,
іншу подібну діяльність та отримують
дохід безпосередньо від цієї
діяльності, за умови, що такі особи не є
найманими працівниками чи
підприємцями, самі за себе формують та
подають до органів Пенсійного фонду
звіт один раз на рік до 1 квітня року,
наступного за базовим звітним
періодом.

Згідно з пунктом 4 частини одинадцятої
статті 25 Закону №2464-VI територіальний
орган Пенсійного фонду застосовує до
платника єдиного внеску такі штрафні
санкції: за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності, передбаченої цим
Законом, територіальним органом
Пенсійного фонду накладається штраф у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що факт
несвоєчасного подання позивачем
звітності за 2011 рік зі строком подання
до 01.04.2012 року мав місце, що
підтверджується актом від 11.02.2013 року №
323. Відповідальність за таке порушення
передбачена пунктом 4 частини
одинадцятої статті 25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", чинного на день
вчинення та прийняття рішення про
застосування фінансових санкцій.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення відповідача від
11.02.2013 року № 302 про застосування до
ОСОБА_1 фінансових санкцій в сумі 170,00
грн. за несвоєчасне подання
передбаченої Законом №2464-VI звітності
прийнято правомірно, а тому суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що у задоволенні позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
цього рішення слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 18.03.2013 р. по
справі № 803/444/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О.
Большакова

В.Я. Макарик