Справа № 2а-11637/10/1370
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
Львівський окружний адміністративний
суд у складі колегії:
головуючий-суддя Коморний О.І.
суддя Кравчук В.М.
суддя Москаль Р.М.
секретар судового засідання
представник відповідача 1
представник відповідача 2
розглянув у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_1 про оплату
вимушеного прогулу при затримці
виконання рішення про поновлення на
роботі у справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної митної служби України,
Львівської митниці про скасування
наказу, поновлення на посаді та
стягнення середнього заробітку за час
Обставини справи.
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
стягнення з Львівської митниці оплати
затримці виконання рішення про
поновлення на роботі у справі за
позовом ОСОБА_1 до Державної митної
служби України, Львівської митниці про
скасування наказу, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Заява мотивована тим, що наказ про
поновлення позивача на роботі на
виконання допущеної до негайного
виконання постанови суду від 16.05.2011 р.
виданий лише 11.01.2012р., до цього часу
відповідачі відмовилися добровільно
виконувати рішення суду.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги
викладені у заяві підтримав, подав
копію трудової книжки та довідку з
центру зайнятості в підтвердження
того, що у вказаний період не був
працевлаштований і допомогу по
безробіттю не отримував, просить заяву
У зв'язку з проведеною реорганізацією
Львівської митниці, судом відповідно
до ст. 55 Кодексу адміністративного
судочинства України допущено заміну
відповідача 2 правонаступником -
Львівською митницею Міндоходів та
роз'яснено, що усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для
правонаступника в такій самій мірі, у
якій вони були б обов'язкові для особи,
Представник відповідачів проти
поданої заяви заперечив з підстав
викладених у письмовому запереченні,
суть яких зводиться до того, що рішення
суду набрало законної сили з моменту
проголошення рішення апеляційним
судом, ОСОБА_1 заява подана з пропуском
строку встановленого ст. 267 КАС України
і не відповідає вимогам вказаної
статті, просить у задоволенні заяви
Суд заслухав пояснення заявника та
представника відповідачів, дослідив
матеріали адміністративної справи та
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16.05.2011 р.,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
повністю. Визнано протиправним та
скасовано наказ Державної митної
служби України №2189-к. від 24.11.2010 року в
частині припинення перебування на
державній службі в митних органах
ОСОБА_1. Поновлено ОСОБА_1 на посаді
головного інспектора відділу митного
оформлення №3 митного поста
«Рава-Руська» Львівської митниці.
Стягнуто з Львівської митниці в
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
У відповідності до вимог ст. 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) постанова
Львівського окружного
адміністративного суду від 16.05.2011р. в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді
головного інспектора відділу митного
оформлення №3 митного поста
«Рава-Руська» Львівської митниці та
виплати заробітної плати за час
вимушеного прогулу у межах суми
стягнення за один місяць 4187,77 грн.
допущена судом до негайного виконання.
Завданням адміністративного
судочинства є згідно ч.1 ст.2 КАС України
є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
Юрисдикція адміністративних судів
відповідно до п.2 ч.2 ст.17 КАС України
поширюється на спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
Відповідно до ст. 8 Конституції України,
в Україні визнається і діє принцип
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України повинні
Норми Конституції України є нормами
прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України
Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, згідно ч.2 ст. 14 КАС
України є обов'язковими до виконання на
всій території України.
Згідно ст.255 Кодексу адміністративного
судочинства України, постанова або
ухвала яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Умисне невиконання службовою особою
вироку, рішення, ухвали, постанови суду,
що набрали законної сили, або
перешкоджання їх виконанню, являється
ознакою складу злочину передбаченого
ст.382 Кримінального кодексу України як
невиконання судового рішення.

Судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
відповідно до ч.2 ст.257 КАС України є
підставою для його виконання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Однак наказ Державної митної служби
України №42-К, на виконання допущеної до
негайного виконання постанови
Львівського окружного
адміністративного суду, яким позивача
поновлено на раніше займаній посаді,
видано лише 11.01.2012р.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип
Верховенства права суд застосовує з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, яка
відповідно до вимог ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права в
Україні.

Неможливість особою домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на її користь, становить втручання у
право на мирне володіння майном, що
викладене у першому реченні пункту
першого статті 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. У рішенні
Європейського суду з прав людини від 29
червня 2004 року (справа «Жовнер проти
України») Суд відзначив, що право на
судовий розгляд, гарантоване статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, також захищає і
виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які у країні, яка
поважає верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи
шкоди одній із сторін.

Зважаючи на важливість реального
виконання судових рішень, це питання
неодноразово ставало предметом
обговорення як на національному, так і
на міжнародному рівнях. Регулюванню
цього питання, зокрема, присвячена
Рекомендація № Rec (2003) 16 від 09.09.2003р.
Комітету міністрів Ради Європи
державам-членам "Про виконання
адміністративних рішень і судових
рішень у галузі адміністративного
права", обов'язкова для виконання
Україною як членом Ради Європи, в якій
зазначається, що держави-члени повинні
забезпечити виконання судових рішень
адміністративними органами в межах
розумного строку. Вони мають вживати
всіх необхідних заходів згідно з
законом з метою надання цим рішенням
повної сили. У разі, якщо
адміністративний орган не виконує
судового рішення, слід передбачити
відповідну процедуру, що дозволятиме
домагатися виконання такого рішення,
зокрема, за допомогою винесення
судових заборон або накладення
штрафів. Держави-члени повинні
забезпечити притягнення
адміністративних органів до
відповідальності за відмову у
виконання та невиконання судових
рішень. Посадові особи, відповідальні
за невиконання судових рішень, також
можуть притягуватись до
дисциплінарної, цивільної або
кримінальної відповідальності у разі
невиконання таких рішень.

Згідно із абз.7 ч.1 ст. 51 Кодексу Законів
про працю України, держава гарантує
працездатним громадянам України
правовий захист від необґрунтованої
відмови у прийнятті на роботу і
незаконного звільнення, а також
сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст.141 Кодексу Законів про
працю України, власник або
уповноважений ним орган повинен
правильно організувати працю
працівників, створювати умови для
зростання продуктивності праці,
забезпечувати трудову і виробничу
дисципліну, неухильно додержувати
законодавства про працю і охорону
праці, уважно ставитись до потреб і
запитів працівників, поліпшувати умови
їх праці і побуту.

Оплата вимушеного прогулу при затримці
виконання рішення про поновлення на
роботі працівника здійснюється згідно
із ст. 236 Кодексу Законів про працю
України, у якій визначено, що у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Відтак суд вважає помилковими
посилання Львівської митниці на ст. 267
КАС України, оскільки оплата
вимушеного прогулу при затримці
виконання рішення про поновлення на
роботі працівника здійснюється згідно
із ст. 236 Кодексу Законів про працю
України, а жодних вимог про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності вчинених суб'єктами
владних повноважень - відповідачами, що
є підставою розглядати такі згідно ст.
267 КАС України, позивач не заявляє.

Оскільки згідно службової записки
Львівської митниці Міндоходів
№13-70-05/9-104 від 14.02.2014р. загальна сума
середнього заробітку ОСОБА_1 за час
затримки виконання постанови суду
становить 32723,04 грн. (в тому числі 1996,11
грн. єдиний соціальний внесок, 4609,04 грн.
податок з доходів фізичних осіб), і
позивач погоджується із таким
розрахунком, вказану суму коштів слід
стягнути з Львівської митниці
Міндоходів в користь позивача.

З урахуванням встановлених фактичних
обставин справи та норм чинного
законодавства, керуючись ст. 236 Кодексу
законів про працю України, ст. 7-14, 50, 71, 86,
143, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Заяву ОСОБА_1 про оплату вимушеного
прогулу при затримці виконання рішення
про поновлення на роботі у справі за
позовом ОСОБА_1 до Державної митної
служби України, Львівської митниці про
скасування наказу, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу -
задовольнити.

2. Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів (м. Львів вул. Костюшка 1, ) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідент. номер НОМЕР_1) середній заробіток
за затримку виконання рішення про
поновлення на роботі в розмірі 32723
(тридцять дві тисячі сімсот двадцять
три) грн. 04 коп. з відрахуванням єдиного
соціального внеску в сумі 1996 (одна
тисяча дев'ятсот дев'яносто шість) грн.
11 копійок та з відрахуванням податку з
доходів фізичних осіб в сумі 4609 (чотири
тисячі шістсот дев'ять) грн. 04 коп.

Ухвала набирає законної сили в строк та
в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала може бути оскаржена в строк та в
порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та
підписано 03.03.2014 р.

Головуючий суддя
Коморний
О.І.

Суддя
Кравчук В.М.

Суддя
Москаль Р.М.