Справа № 804/160/14
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
30 січня 2014 р. Справа № 804/160/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Наталії
Василівни при секретаріТалаш Д.В. за
участю: представника позивача
представника відповідача Левицького
Р.П. Донцова Є.Е. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
приватного підприємства фірми
«Профіс» до Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
Приватне підприємство фірма «Профіс»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач вважає, що податкове
повідомлення-рішення, яке виніс
відповідач є незаконними та такими, що
порушило права та законні інтереси
позивача, тому воно підлягають
визнанню протиправним та скасуванню.
Представник позивача у судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги та просив позов задовольнити
повністю, з підстав викладених в
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, та зазначив, що відповідач
діяв згідно чинного законодавства
України, також надав до суду письмові
заперечення, які містяться в
матеріалах справи.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази наявні в
матеріалах справи, суд встановив
Приватне підприємство фірма «Профіс»
перебуває на податковому обліку в
Західно-Донбаській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, як платник
Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на підставі
пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст.79 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року за
№ 2755-VI (зі змінами та доповненнями)
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ПП фірми «Профіс» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за серпень 2012 року, реальність
здійснення господарських операцій при
взаємовідносинах з ПП
За результатами перевірки складений
акт від 29.11.2013 року за №85/22.3-30010002, згідно
із висновками якого встановлено
порушення п. 198.1 , п.198.2. п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України в
результаті чого підприємством
завищено розмір податкового кредиту на
загальну суму 110183,94 грн. в серпні 2012
На підставі акту перевірки 18.12.2013 року
Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області було
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 110184,00 гривень та
нараховано за штрафними (фінансовими)
Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесеного на підставі
такого висновку спірного акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає наступне.
Згідно із Порядком оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства від
22.12.2010 року за №984 Акт перевірки -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. За
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів (пункти 4-6 Порядку №984 від 22.12.2010
Так, в ході документальної перевірки
встановлено, що між ПП фірмою «Профіс»
(Замовник) та ПП «Рембудкомплект-Плюс»
(Підрядник) було укладено договора
підряду №27/07 від 27.07.2012 р., №30/07 від
30.07.2012 р., №31/07 від 31.07.2012 р., №01/08 від
01.08.2012 р., №02/08 від 02.08.2012 р.. До перевірки
були наданні первинні документи та
податкові накладні, що підтверджується
листом ПП фірми «Профіс» отриманого
відповідачем 27.11.2013 року, копія якого
міститься в матеріалах справи.
До суду також наданні первинні
документи щодо підтвердження
здійснення господарської операції, а
саме договори, податкові накладні, акти
приймання виконанних будівельних
робіт, довідки про вартість виконанних
будівельних робіт, платіжні виписки.
Однак, як встановлено в судовому
засіданні та підтверджено матеріалами
справи, відповідачем було зроблено
висновок про відсутність факту
реального здійснення господарських
операцій з ПП «Рембудкомплект-Плюс» у
серпні 2012 року на підставі акту
перевірки ДПІ у м. Полтаві ГУ
Міндоходів у Полтавській області від
10.04.2013 р. №№435/22.5-10/36120814 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки, згідно якого встановлено
нереальність здійснення господарських
операцій по ланцюгу постачання
покупцям у тому числі ПП фірмі «Профіс»
на суму ПДВ у розмірі 110183,94 грн. за
Так, згідно статті 61 Конституції
України юридична відповідальність має
індивідуальний характер.
Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту
(стаття 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу
України для посадових осіб органів
державної податкової служби під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.
Відповідно до п. 198.1, п.198.2 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Для операцій із
ввезення на митну територію України
товарів датою виникнення права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту є дата сплати податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а
для операцій з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України - дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями,
що були включені отримувачем таких
послуг до податкової декларації
попереднього періоду. Датою виникнення
права орендаря (лізингоотримувача) на
збільшення податкового кредиту для
операцій фінансової оренди (лізингу) є
дата фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.
Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами). Для товарів/послуг,
постачання (придбання) яких
контролюється приладами обліку, факт
постачання (придбання) таких
товарів/послуг засвідчується даними
Відповідно до п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України встановлено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
Зауваження до форми і змісту
податкових накладних в акті перевірки
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-ХІV первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Господарською операцію
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.
Будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції, а визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Таким чином до перевірки позивачем
наданні первинні документи, які
підтверджують факт здійснення
реальної господарської операції. За
даними договорами було виконано
роботи, відповідно до господарської
діяльності підприємства, що не
спростовано податковим органом під час
розгляду справи. На час укладання та
виконання спірних угод сторони були у
належному порядку зареєстровані
платниками ПДВ та в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців. Також податковим
органом не доведено належними та
допустимими доказами, що укладення
договорів не відповідало дійсним
намірам сторін щодо набуття цивільних
прав і обов'язків та те, що договори
укладено без мети настання реальних
наслідків, судових рішень щодо
визнання угод недійсними до суду не
надано, також не надано доказів, що
позивач діяв без належної обачності й
обережності та йому мало бути відомо
про порушення податкового
законодавства з боку його
контрагентів. Судом не встановлено
наявність обвинувального вироку суду
щодо позивача або його контрагентів.
Висновки акту перевірки по ланцюгу
постачання не є належним доказом
укладення позивачем не реальних угод, а
отже доводи податкового органу
ґрунтуються лише на припущеннях, що не
є підставою для визнання угод
недійсними. Тобто інших доказів на
підтвердження фактично не здійсненної
господарської операції до суду не
Така позиція суду узгоджується з
практикою Європейського Суду з прав
людини, яка викладена в рішеннях по
справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії»,
«Інтерсплав проти України».
Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Суд, згідно ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
Таким чином, з урахуванням доказів у їх
сукупності та висновків суду
викладених вище, суд приходить
висновку, що відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
правомірність винесення податкового
р., тому позов є обґрунтованим та
підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується вимогами
ч. 1 ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства, згідно з якими, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Виходячи з
цього, сплачений позивачем судовий
збір, що підтверджується платіжним
дорученням, що міститься в матеріалах
справи, підлягає компенсації з
Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 11, 71, 72, 86, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
Адміністративний позов приватного
підприємства фірми «Профіс» до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Присудити з державного бюджету України
на користь приватного підприємства
витрати у розмірі 2754 (дві тисячі сімсот
п'ятдесят чотири) гривні 60 копійок.
Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
згідно ч.3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя

Н.В.Боженко

Н.В.
Боженко