Справа № 805/1999/14
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 р.
Справа №805/1999/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 15-50

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Крилової М.М.

при секретарі
Фоміній О.Д.

розглянувши позовну заяву Публічного
акціонерного товариства «Український
Бізнес Банк» до Відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку, третя особа ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити певні дії, -

за участю:

представника позивача Проскурнікової
Г.О.;

представника відповідача Мирошниченко
П.І., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Український Бізнес Банк» (далі за
текстом - ПАТ «Український Бізнес
Банк») звернулось до суду із
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку, третя особа
ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні
дії.

Позивач в обґрунтування позову
зазначає, що 14.12.2011 року Печерським
районним судом м. Києва прийнято
рішення, яким в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_5 за кредитним
договором № А 15 від 29.02.2008 року,
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 21.08.2012 року
Голосіївським районним судом м. Києва
прийнято рішення, яким звернуто
стягнення на предмет іпотеки - нежилі
приміщення з № 1 по № 12 (групи приміщень
№ 22) (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_2, що
належать ОСОБА_2

Під час проведення дій, направлених на
звернення стягнення на вищезазначені
предмети іпотеки, позивачем
встановлено, що відповідними
постановами Відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку був накладений арешт на все
майно, що належить ОСОБА_2 Позивач
зазначає, що арешт на майно ОСОБА_2
накладений не за заявами ПАТ
«Український Бізнес Банк», а при
примусовому виконанні інших
виконавчих документів, що порушує його
права, як іпотекодержателя, та
перешкоджає здійсненню його прав
шляхом продажу предметів іпотеки з
метою погашення заборгованості за
кредитними договорами.

На підставі зазначеного, з урахуванням
уточнення позовних вимог, просив
зобов'язати відповідача звільнити з
під арешту майно, а саме - двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1; нежилі приміщення з
№ 1 по № 12 (групи приміщень № 22) (в літ. А)
за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача уточнені позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні визнав позовні вимоги в
частині звільнення з під арешту майна,
що є предметом іпотеки, про що надав
письмову заяву. Відповідно до ч.3 ст.112
КАС України у разі повного визнання
відповідачем адміністративного позову
і прийняття його судом приймається
постанова суду про задоволення
адміністративного позову. Підстав для
неприйняття судом визнання
адміністративного позову не
встановлено. Таке визнання позову не
суперечить закону і не порушує
чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про час і місце судового
засідання повідомлялась у
встановленому законом порядку, заяв
про відкладення розгляду справи не
надходило. За таких обставин суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності третьої особи на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами в межах
заявлених позовних вимог, суд
встановив наступне.

Спеціальним законом, який визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, є Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі за
текстом - Закон N 606-XIV).

За змістом статті 1 цього Закону
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів.

Загальний порядок звернення стягнення
на майно боржника визначено Главою 4
Закону N 606-XIV.

Згідно частини 1 статті 52 Закону N 606-XIV
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Відповідно до частини 8 статті 54 Закону
N 606-XIV примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що 15.02.2008 року між
Акціонерним банком «Українький Бізнес
Банк» та ОСОБА_6 укладений договір
іпотеки, предметом якого є нежилі
приміщення з № 1 (один) по № 12
(дванадцять) групи приміщень № 22
(двадцять два) (в літ. А) за адресою:
АДРЕСА_2 загальною площею 126,20 кв.м., які
належать іпотекодавцю на прав
приватної власності.

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 21.08.2012 року
звернуто стягнення на предмет іпотеки
належні ОСОБА_2 - нежилі приміщення з № 1
по № 12 групи приміщень № 22 (в літ. А) за
адресою: АДРЕСА_2, шляхом самостійного
продажу предмета іпотеки ПАТ
«Український Бізнес Банк» будь-якій
особі-покупцеві для погашення
заборгованості.

Крім того, 29.09.2008 року між Акціонерним
банком «Український Бізнес Банк» та
ОСОБА_6 укладений договір іпотеки,
предметом якого є двокімнатна квартира
АДРЕСА_1 загальною площею 87,20 кв.м.,
житловою площею 43,70 кв.м., яка належить
іпотекодавцю на прав приватної
власності.

Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 14.12.2011 року
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
що належить ОСОБА_2 - двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, шляхом самостійного
продажу предмета іпотеки ПАТ
«Український Бізнес Банк» будь-якій
особі-покупцеві.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
від 5 червня 2003 р. N 898-IV передбачено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно частини 1 статті 41 Закону
України «Про іпотеку» реалізація
предмета іпотеки, на який звертається
стягнення за рішенням суду або за
виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з дотриманням вимог
цього Закону.

Аналіз наведених норм з точки зору
послідовності їх викладення,
внутрішнього взаємозв'язку та
наслідків застосування дає підстави
для висновку, що у ПАТ «Український
Бізнес Банк» виникло право, як у
іпотекодержателя, задовольнити свої
вимоги шляхом звернення стягнення на
предмети іпотеки за наведеними вище
договорами.

Разом з тим, як встановлено судом та не
заперечується сторонами, постановою
Відділу державної виконавчої служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку від 17.06.2010 року
відкрито виконавче провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 2-3682, що виданий Ворошиловським
судом м. Донецька 10.06.2010 року, та
накладений арешт на все майно, що
належить боржнику - ОСОБА_2.

Крім того, постановою Відділу
державної виконавчої служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку від 02.09.2011 року при
примусовому виконанні постанови
державного виконавця від 09.06.2011 року
про стягнення виконавчого збору,
накладений арешт та оголошена заборона
відчуження будь-якого майна, що
належить боржнику - ОСОБА_2.

З наведеного виходить, що накладання
відповідачем відповідними постановами
арешту на все майно, що належить ОСОБА_2,
порушує права позивача, передбачені
статтею 33 Закону України «Про іпотеку».

Стаття 60 Закону N 606-XIV встановлює, що
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього
арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

З огляду на зазначене суд дійшов до
висновку, що права позивача підлягають
поновленню шляхом зобов'язання
відповідача зняти арешт з нерухомого
майна: нежилих приміщень з № 1 (один) по
№ 12 (дванадцять) групи приміщень № 22
(двадцять два) (в літ. А) за адресою:
АДРЕСА_2; двокімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно п. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження
надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку
про те, що викладені в позовній заяві
вимоги позивача є обґрунтованими з
огляду на наявність порушень
законодавства зі сторони відповідача.

Відповідно до ст.94 КАСУ якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143,
151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Український
Бізнес Банк» до Відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку, третя особа ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити повністю.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку зняти арешт з нерухомого
майна: нежилих приміщень з № 1 (один) по
№ 12 (дванадцять) групи приміщень № 22
(двадцять два) (в літ. А) за адресою:
АДРЕСА_2 загальною площею 126,20 кв.м., що є
предметом договору іпотеки від 15.02.2008
року, посвідченому приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим номером 2563; двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 87,20
кв.м., житловою площею 43,70 кв.м., що є
предметом договору іпотеки від 29.02.2008
року, посвідченому приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим номером 347.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Український Бізнес Банк»
судовий збір, сплачений при подачі
позову в сумі 73 (сімдесят три) грн. 08
коп.

У судовому засіданні 24 лютого 2014 року
проголошена вступна та резолютивна
частина постанови. Постанова
виготовлена в повному обсязі 03 березня
2014 року.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд з одночасним надісланням
апеляційної скарги особою, яка її
подає, до Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
складання постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Крилова М.М.