Справа № 826/9956/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кернел-Трейд» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22.05.2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кернер-Трейд» звернулися в суд з
адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22.05.2013
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 листопада 2013 року вимоги позивача
задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні вимог позивача.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
співробітниками Центрального офісу
було проведено позапланову виїзну
документальну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кернел-Трейд» з питань правомірності
нарахування бюджетного відшкодування
з податку на додану вартість за 2010 рік,
2011 рік, 2012 рік, за результатами якої
складено акт №484/40-50/23-20/31454383 від 29.04.2013
року.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем вимог пп. 14.1.18, п.14.1, ст. 14, п.
200.4 ст. 200 Податкового Кодексу України №
2755- VІ від 02.12.2010 року в результаті чого
було завищено суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість в розмірі 2 211 790,92 грн..

На підставі зазначеного акта перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 22.05.2013 року
№, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на суму 2 211 792 грн. та
застосовано штрафні санкції у розмірі 1
050 019 грн..

Вирішуючи правомірність спірного
податкового повідомлення-рішення,
колегія суддів зважає на наступні
обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
між позивачем та ТОВ «ВКФ
«Сіріус-Прайм» укладено договори
поставки про поставку насіння
соняшника №Н 750/13 від 31.08.2012 року, №Н
1890/13 від 25.09.2012 року, №Н 965/13 від 07.09.2012
року, №Н 884/13/13 від 05.09.2012 року, №Н 777/13
від 03.09.2012 року, №Н 637/13 від 30.08.2012 року.

Зобов'язання сторін за договорами
поставки виконані належним чином та в
повному обсязі, що підтверджується
додатковими угодами, видатковими
накладними, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, копії яких
наявні в матеріалах справи.

Між позивачем та ТОВ «Агролідер-2009»
укладено договори поставки про
поставку пшениці №Н 3010/13 від 05.11.2012
року, №Н 3772/13 від 02.12.2012 року, №Н 3736/13 від
04.12.2012 року, №Н 4035/13/13 від 12.12.2012 року.

Зобов'язання сторін за договорами
поставки виконані належним чином та в
повному обсязі, що підтверджується
додатковими угодами, довіреностями,
видатковими накладними, рахунками,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, копії яких
наявні в матеріалах справи.

Між позивачем та ТОВ «АККОРД АГРО»
укладено договори поставки про
поставку насіння соняшника №Х-617/13 від
03.10.2012 року, №Х-544/13 від 28.09.2012 року,
№Х-460/13 від 20.09.2012 року, №Х-461/13 від 20.09.2012
року.

Зобов'язання сторін за договорами
поставки виконані належним чином та в
повному обсязі, що підтверджується
додатковими угодами, довіреностями,
видатковими накладними, рахунками,
актами приймання-передачі
сільськогосподарської продукції,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, складські
квитанції, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Між позивачем та С(Ф)Г Слобідське
укладено договір поставки №Х-608/13 від
05.10.2012 року про поставку насіння
соняшника.

Зобов'язання сторін за зазначеним
договором виконані належним чином та в
повному обсязі, що підтверджується
додатковими угодами, довіреностями,
видатковими накладними, рахунками,
приймання-передачі
сільськогосподарської продукції,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, складські
квитанції, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Між позивачем та ПП «Інбудтранст»
укладено договори поставки про
поставку насіння соняшника №К936/12 від
27.09.2011 року, №К825/12 від 22.09.2011 року, №К730/12
від 19.09.2012 року, №К815/12 від 21.09.2011 року,
№К916/12 від 26.09.2011 року, №К993/12 від 30.09.2011
року.

Зобов'язання сторін за договорами
виконанні належним чином та в повному
обсязі, що підтверджується додатковими
угодами, довіреностями, карткою
лабораторного аналізу, видатковими
накладними, рахунками, актами
приймання-передачі
сільськогосподарської продукції,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, складські
квитанції, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Між позивачем та ТОВ «Ювекс-Імпорт»
укладено договір поставки №П-2373/16/12 від
28.02.2012 року про поставку насіння
соняшника.

Між позивачем та ТОВ «АЛЬ-ФА» укладено
договори поставки про поставку насіння
соняшника №Н1149/13 від 05.09.2012 року, №Н1181/12
від 11.09.2012 року, №Н1134/12 від 10.09.2012 року,
№Н1047/13 від 07.09.2012 року, №Н1148/13 від 07.09.2012
року, №Н1147/13 від 06.09.2012 року.

Зобов'язання сторін за договорами
виконані належним чином та в повному
обсязі, що підтверджується додатковими
угодами, довіреностями, карта
лабораторного аналізу, видатковими
накладними, накладними, рахунками,
актами приймання-передачі
сільськогосподарської продукції,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, складські
квитанції, копії яких наявні в
матеріалах справи.

В матеріалах справи наявний договір
№4-В-ПСП про надання послуг по
прийманню, переробці насіння
соняшникового та видачі продуктів
перероби від 01.08.2012 року, укладений між
позивачем та ПАТ «Вовчанський
олійноекстракційний завод».

На думку податкового органу правочини
між позивачем та контрагентами
укладені без мети настання реальних
наслідків, суперечать моральним
засадам суспільства, порушують
публічний порядок та є нікчемними.

Відповідачем не надано суду жодних
доказів, які б підтверджували те, що
укладення договорів, на підставі яких
виникли взаємовідносини між позивачем
та контрагентами, не відповідали
дійсним намірам сторін щодо набуття
цивільних прав та обов'язків, питання
наявності у представників будь-якої
мети взагалі не досліджувалося під час
перевірки, отже, доводи відповідача
щодо нікчемності (фіктивності)
правочинів, укладених між позивачем та
контрагентами, колегією суддів до
уваги не приймаються.

Податковим законодавством не
передбачено право органу податкової
служби самостійно визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Судом першої інстанції досліджено
дійсність та реальність укладених
договорів на підставі норм Конституції
України, Господарського кодексу
України, Цивільного кодексу України,
Податкового кодексу України та з
урахуванням Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року, дійшов обґрунтованого висновку
про безпідставність твердження
апелянта про недійсність договорів між
позивачем та його контрагентами,
оскільки в матеріалах справи відсутні
судові рішення про визнання договорів
недійсними у зв'язку з порушенням
приписів ст. 203 ЦК (ч. 1 ст. 215 ЦК) або
недійсними у зв'язку з їх фіктивністю
(ст. 234 ЦК), або визнання договорів
недійсними у зв'язку з порушенням
інтересів держави та моральних засад
суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК), або
визнання недійсними господарських
зобов'язань (ст. 207 ГК).

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що інших доказів
та обґрунтувань крім зазначених
висновків акту перевірки та
спростування реальності укладених
угод відповідачем не надано, колегія
суддів дійшов висновку про те, що
господарські операції між позивачем та
контрагентами мали реальний характер,
а правочини були безпідставно визнанні
відповідачем нікчемними.

Згідно листа Вищого адміністративного
суду України від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Згідно з пп. 14.1.36. Податкового кодексу
України, господарська діяльність -
діяльність особи, пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та / або через свої
відокремлені підрозділи.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: -
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; -
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); -
отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; - ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку
до податкового кредиту, згідно з п. 198.2
ст. 198 Податкового кодексу України,
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Вищевикладені положення свідчать, що
до податкового кредиту відносяться
суми податку на додану вартість,
сплачені за наслідками господарської
операції з придбанням товарів, що
фактично мала місце, в результаті якої
платник податку використовує придбані
товари у власній господарській
діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, зазначено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є водночас звітним
податковим і розрахунковим документом,
який, при умові його належного
оформлення, є підставою для включення
до податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачених у ціні
товару (послуг).

Суми податку на додану вартість
віднесені позивачем до податкового
кредиту при здійсненні операцій з
поставки товару підтверджено
податковими накладними.

Факт отримання позивачем товару за
укладеними договорами підтверджено
відповідними первинними документами,
які оформлені належним чином
відповідно до вимог ст.201 Податкового
кодексу України, та був використаний у
власній господарській діяльності
позивача, що досліджено судом першої
інстанції в повному обсязі.

Контрагенти позивача на момент
здійснення правочинів були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість.

Згідно листа Вищого адміністративного
суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11,
витрати для визначення податкового
кредиту для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем правомірно сформовано
податковий кредит по взаємовідносинам
з зазначеними вище контрагентами, у
зв'язку з чим спірне податкове
повідомлення-рішення № від 22.05.2013
року є необґрунтованим та підлягає
скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200,
205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
20.02.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Сорочко Є.О.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Оксененко О.М.

Сорочко Є.О.