Справа № 1424/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1424/09

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2014 року

справа № А37/210-07

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Приват" та Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська

на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2008 р.

у справі № А37/210-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Приват"

до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська;

Головного Державного казначейства України в Дніпропетровській області

За участі Прокурора

про стягнення коштів, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Приват" звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська (відповідач-1) , Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області (відповідач -2) , у якому, з урахуванням змін до позовних вимог, просило стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму бюджетної заборгованості з податку у на додану вартість по декларації з ПДВ за жовтень 2006 року в розмірі 4078298,1 грн., стягнути з Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська на користь позивача кошти на відшкодування шкоди в розмірі 661590,57грн., та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати в сумі 1703,40 грн.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2008 р. позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Приват" суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість по декларації з ПДВ за жовтень 2006 року 4078298,1 грн. та судові витрати в сумі 1462,72 грн.

Рішення суду в частині задоволених позовних обґрунтовано тим, що на момент вирішення спору є підтвердженим право позивача на відшкодування з Державного бюджету України суми податку на додану вартість по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2006 року на суму 4078298, 1 грн. (4253037 грн.-174738, 90 грн.), що є підставою для задоволення позову в цій частині.

Суд також дійшов висновку, що позивач не довів наявність зв’язку дій податкового органу та витрат позивача на сплату відсотків за кредитною угодою з КБ «Приватбанк», які позивач вважає збитками. Отже, у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач-1 подали апеляційні скарги, у яких, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просять:

Позивач – скасувати рішення суду в частинні відмови у задоволенні позовних вимог. Позов – задовольнити у повному обсязі.

Позивач вважає, що зв'язок витрат позивача з відсутністю бюджетного відшкодування є доведеним. Отже, господарським судом при винесенні постанови в частинні відмови в задоволенні позову порушено норми матеріального права, а саме – ст.ст. 2, 3, 6, 224, 249 Господарського кодексу України. Судом, на думку позивача, не враховано зазначенні вище норми матеріального права та докази завдання збитків підприємству спочатку незаконним рішенням, а потім і бездіяльністю Відповідача з невідшкодування ПДВ, та, як наслідок, незаконного відмовлено в задоволенні позову в частинні стягнення збитків.

На думку відповідача, суд безпідставно не врахував при розгляді справи висновки названого акту перевірки та наявність податкового повідомлення – рішення

Ухвалою від 20.05.2009 р. провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Приват" на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2008 р. зупинено до розгляду Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом справи № А38/80-07 щодо оскарження позивачем податкового повідомлення – рішення від 18.12. 2006 р. про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року провадження у справі поновлено.

Представники сторін та прокурор, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду до суду не прибули. Справу розглянуто відповідно до норм ч.4 ст.196 КАС.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що декларація з ПДВ за жовтень 2006 року була подана ТОВ „ТД „Приват” 20.11.2006 року разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування в розмірі 4253037 грн.

Зокрема, судом встановлено правильність формування податкового кредиту з ПДВ за вересень 2006 року та фактична сплата заявленої позивачем до бюджетного відшкодування суми ПДВ за жовтень 2006року.

Відповідно до п.п5.2.4 п.5.2 ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами ” при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Отже, на момент вирішення спору було підтвердженим право позивача на відшкодування з Державного бюджету України суми податку на додану вартість по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2006 року на суму 4078298,1 грн. (4253037 грн. – 174738, 90 грн.), що є підставою для задоволення позову в цій частинні.

В решті позову, а саме в частині відшкодування шкоди у вигляді банківських процентів за користування кредитними коштами, слід відмовити з таких підстав.

Правовідносини по відшкодуванню матеріальної шкоди не регулюються податковим законодавством, є цивільними (господарськими) і підлягають врегулюванню нормами цивільного (господарського) законодавства.

В силу статті 1172 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів.

За загальним принципом цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібно, зокрема, протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, тощо.

Виходячи з цього, суд вважає, що причинний зв’язок між витратами позивача, заявленими до стягнення у якості шкоди, і бездіяльністю (діями) відповідачів відсутній.

Так, безпосередньою причиною сплати позивачем банківських процентів за користування кредитними коштами на суму 661590,57грн. є укладений позивачем кредитний договір з Приватбанком №К4КС/LМК/001 від 27.07.2006року, згідно з яким позивач зобов’язався сплатити 12% за користування кредитом, ліміт якого встановлений на суму 50млн.грн., а також додаткова угода від 26.09.2007року №4 до кредитного договору, якими сторони узгодили строк повернення кредиту до 26.07.2008року. Метою надання кредиту є торгівля зерновими культурами.

Отже, причиною понесення позивачем спірних витрат є добровільне взяття ним на себе зобов’язань по користуванню банківським кредитом та сплати процентів за його користування. Посилання позивача на те, що внаслідок неотримання у встановлені Законом строки бюджетного відшкодування суми ПДВ він був вимушений узгодити з банком продовження строку кредитування, що потягло додаткові витрати по сплаті сум процентів за користування кредитом, суд вважає необґрунтованим, оскільки обставини справи не доводять наявність у позивача єдиного джерела погашення кредиту за рахунок бюджетних коштів.

Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного та керуючись ст..200 КАС, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Приват" та Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення, а постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2008 р. без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Приват" та Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2008 р. – без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова