Справа № К/9991/9829/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/9829/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Стрелець
Т.Г. провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Управління міграційної
служби в Одеській області про визнання
дій протиправними та скасування
рішення за касаційною скаргою позовом
ОСОБА_4 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 02
листопада 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2011 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_4 у Одеському
окружному адміністративному суді
пред'явив позов до Управління
міграційної служби в Одеській області
про визнання дій протиправними та
скасування рішення.

Просив:

- скасувати рішення Управління
міграційної служби в Одеській області
від 09 липня 2008 року № 17-9-1211 про відмову
в оформленні документів для вирішення
питання про надання статусу біженця;

- зобов'язати Управління міграційної
служби в Одеській області прийняти
рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо надання йому
статусу біженця в Україні відповідно
до вимог чинного законодавства
України.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року, залишеною без зміни ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено.

З вказаними судовими рішеннями судів
не погодився ОСОБА_4 та подав до Вищого
адміністративного суду касаційну
скаргу.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 послався на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права. Просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом встановлено, що 10 червня 2008 року
громадянин Афганістану ОСОБА_4
звернувся до Управління міграційної
служби в Одеській області із заявою про
надання йому статусу біженця.

Рішенням Управління міграційної
служби в Одеській області 09 липня 2008
року № 17-9-1211 відмовлено у прийнятті
документів щодо встановлення статусу
біженця на підставі абзацу 6 статті 12
Закону України "Про біженців" у зв'язку
з відсутністю умов для набуття статусу
біженця.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний
спір, виходив з того, що рішення
Управління міграційної служби в
Одеській області від 09 липня 2008 року

№ 17-9-1211 про відмову в оформленні
документів для вирішення питання про
надання статусу біженця прийнято на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з дотриманням вимог
чинного законодавства, обґрунтовано,
на підставі повного і всебічного
вивчення обставин, які викладені
заявником у його заяві та у матеріалах
справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, оскільки він ґрунтується на
повно та всебічно з'ясованих
обставинах справи та є таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до Положення про Державний
комітет України у справах
національностей та релігій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14 лютого 2007 року
№ 201, Державний комітет України у
справах національностей та релігій є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про
біженців" до компетенції спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах міграції
належить, зокрема, розгляд скарг на
рішення органів міграційної служби в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі про
відмову у прийняті заяви про надання
статусу біженця та про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця
та скасування цих рішень, якщо вони
були прийняті з порушенням
законодавства про біженців.

Біженцем згідно із статтею 1 Закону
України "Про біженців" є особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Статус біженця не надається особі
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені у статті 1 цього Закону,
відсутні (стаття 10 Закону України "Про
біженців").

Згідно із заявою ОСОБА_4 виїхав з країни
походження - Афганістану у зв'язку з
тим, що після смерті батьків залишився
жити в одному будинку з рідними
сестрами та їх чоловіками. Позивач
зазначив, що він відчув себе зайвим і в
нього не склались стосунки з
чоловіками його сестер, тому, на
родинній раді було прийнято рішення
щодо його виїзду з Афганістану.

Будь-які інші докази щодо наявності
підстав для надання ОСОБА_4 статусу
біженця у справі немає.

Отже, позивач не підпадає під ознаки
біженця, передбачені статтею 1
Міжнародної конвенції про статус
біженців від 28 липня 1951 року, абзацу 2
статті 1 Закону України "Про біженців",
оскільки він покинув країну походження
за власним бажанням, про будь які
побоювання стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань відповідачу не
зазначав.

Судові рішення у цій справі є законними
і обґрунтованими, підстав для їх
скасування чи зміни немає.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 02 листопада 2010 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління міграційної служби в
Одеській області про визнання дій
протиправними та скасування рішення -
без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.