Справа № 801/271/14
Суддя: Ольшанська Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2014 року м. Сімферополь Справа
№801/271/14

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Ольшанської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, за участю секретаря
судового засідання Сидельової М.В.,
представника позивача- Євенков С.В.,
представника відповідача- Усенов Б.К.,
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговельний
простір"

до Державної податкової інспекції
у м. Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

Обставини справи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Торговельний простір" звернулось до
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 25.12.2013 № та
від 25.12.2013 №.

Представник позивача у судовому
засіданні, яке відбулось 21.02.2014,
наполягав на задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення адміністративного
позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статтю 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

На підставі направлень від 15.11.2013
№973/22.10, №974/17.3 та наказу від 01.11.2013 №997,
згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті
20, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77
Податкового кодексу України, проведена
планова виїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торговельний простір" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2011 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складений
акт від 12.12.2013 №1841/22.10/33918215, в якому
зафіксоване порушення Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торговельний простір":

1)пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України встановлено заниження
податку на прибуток всього на суму
136800,00 грн., у тому числі по періодам за 4
квартал 2011 року-43700,00 грн., за 2012- 93100,00
грн.;

2)пункту 198.3, пункту 198.4, пункту 198.5
статті 198 Податкового кодексу України
встановлено заниження податку на
додану вартість у сумі 126670,00 грн., у тому
числі за жовтень 2011- 12667,00 грн., листопад
2011-12667,00 грн., грудень 2011-12667,00 грн.,
січень 2012-12667,00 грн., лютий 2012 -12667,00 грн.,
березень 2012-12667,00 грн., квітень 2012- 12667,00
грн., травень 2012- 12667,00 грн., червень
2012-12667,00 грн., грудень 2012- 12667,00 грн.;

3)пункту 46.1 статті 46, пункту 47.1 статті 47,
пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу
України- неподання декларації з
податку на прибуток за 3 квартали 2012
року та несвоєчасне подання
декларації з ПДВ за листопад 2012 року;

4)підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164,
підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169,
підпункту 169.2.2 пункту 169.2 статті 169,
підпункту 168.1.1 підпункту 168.1.2 пункту 168.1
статті 168 Податкового кодексу України,
в результаті чого встановлено
порушення вимог податкового
законодавства під час перевірки, щодо
правильності утримання та
своєчасності перерахування до бюджету
податку на доходи фізичних осіб всього
на суму 1497,00 грн.

-підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49,
пункту 51.1 статті 51, підпункту "б" пункту
176.2 статті 176 Податкового кодексу
України, підприємством до податкових
розрахунків по ф. 1-ДФ за 1 квартал, 2
квартал, 3 квартал, 4 квартал 2012 року
зведення про суми доходів, які отримані
фізичними особами-підприємцями
включені не в повному обсязі.

По результатам акту перевірки винесені
податкові повідомлення-рішення:

1)від 25.12.2013 № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 183520,00 грн., у тому числі
136800,00 грн. за основним платежем та 46720,00
грн. за штрафними санкціями;

2) від 25.12.2013 № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 190175,00
грн., у тому числі 126670,00 грн. за основним
платежем та 63505,00 грн. за штрафними
санкціями;

Не погодившись з даними податковими
повідомленнями-рішеннями, позивачем
було оскаржено у судовому порядку до
Окружного адміністративного суду АР
Крим.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підстава, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Податковим кодексом України
вимагається від платників податків
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податки та
збори, своєчасно подавати у строки
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів та усувати
самостійно виявлені помилки.

Для цілей оподаткування платники
податків відповідно до пункту 44.1
статті 44 Податкового кодексу України
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно зі статтею 200 Податкового
кодексу сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені розділом
V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3 статті
200 Кодексу).

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 Кодексу,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
статті 200 Кодексу, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

6) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Пунктом 200.5 статті 200 Кодексу визначено
перелік осіб та умови, за яких такі
особи не мають права на отримання
бюджетного відшкодування.

Разом з тим Кодексом не передбачено
можливості позбавлення права таких
осіб на формування податкового кредиту
на підставі відсутності у них права на
бюджетне відшкодування.

Стаття 109 Кодексу визначає податкове
правопорушення як підставу юридичної
відповідальності, передбаченої цим
Кодексом та іншими законами України за
таке правопорушення. Податковими
правопорушеннями є протиправні діяння
(дія чи бездіяльність) платників
податків, податкових агентів, та/або їх
посадових осіб, а також посадових осіб
контролюючих органів, що призвели до
невиконання або неналежного виконання
вимог, установлених цим Кодексом та
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Протиправність податкового
правопорушення є діянням, яке призвело
до невиконання або неналежного
виконання вимог, установлених ПК
України, контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Порядок заповнення і подання
податкової звітності, затверджений
наказом Міністерства фінансів України
25.11.2011 N 1492 "Про затвердження форм та
Порядку заповнення і подання
податкової звітності" (далі - Порядок
№1492), який зареєстрований у
Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за N
1490/20228, за підпунктом 4.6.2 пункту 4
розділу V Порядку N1492, якщо в результаті
розрахунку значення різниці між сумою
податкових зобов'язань і податкового
кредиту отримано від'ємне значення, то
заповнюється рядок 19 декларації.

Згідно пункту 4.6.4. Порядку №1492, якщо в
наступному звітному податковому
періоді різниця між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту з урахуванням залишку такого
від'ємного значення минулого звітного
(податкового) періоду, що включається
до складу податкового кредиту
поточного звітного (податкового)
періоду, має від'ємне значення (рядок 22
декларації), до декларації 0110 подається
(Д2) (додаток 2).

Згідно статті 202 Податкового кодексу
України звітним (податковим) періодом є
один календарний місяць.

Відповідно до статті 134 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Пунктами 138.1, 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Пунктом 138.8 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Статтею 198 Податкового кодексу України
передбачено право платників податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, яким є сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду
(підпункт 14.1.181 пункт 14.1 стаття 14
Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3 стаття 198
Податкового кодексу України).

Відповідно до пункт 198.6 стаття 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 стаття 201
Податкового кодексу України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Не дає права на віднесення сум податку
до податкового кредиту податкова
накладна, виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (підпункт 201.8-201.9
статті 201 Податкового кодексу України).

Вищевикладені положення свідчать, що
до податкового кредиту відносяться
суми податку на додану вартість,
сплачені за наслідками господарської
операції з придбанням товарів, що
фактично мала місце, в результаті якої
платник податку використовує придбані
товари у власній господарській
діяльності.

Відповідно до Постанови Верховного
Суду України від 27.03.2012 № 21-737во10,
надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Таким чином, докази, на які послалися
суди на обґрунтування своїх рішень, є
обов'язковими, але не вичерпними,
оскільки предмет доказування у справі,
що розглядається, становлять
обставини, що підтверджують або
спростовують реальність здійснення
самої господарської операції (поставки
товару), а відтак і обґрунтованість
визначення податкового кредиту
позивача.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, котрі беруть участь у справі, та
інших обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Дата та номер запису в Єдиному
державному реєстрі про проведення
державної реєстрації юридичної особи
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговельний
простір") - у разі, коли державна
реєстрація юридичної особи була
проведена після набрання чинності
Законом України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців": дата запису: 21.11.2005,
номер запису: 1 006271.

Місцезнаходження суб'єкта
господарювання відповідно до
свідоцтва про державну реєстрацію:95022,
Автономна Республіка Крим, місто
Сімферополь, ПРОСПЕКТ ПОБЕДИ, будинок
213А/1А.

Платником податків здійснюються
наступні види господарської
діяльності:

Код КВЕД 82.99 Надання інших допоміжних
комерційних послуг, н. в. і. у.;

Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням
(основний);

Код КВЕД 47.19 Інші види роздрібної
торгівлі в неспеціалізованих
магазинах;

Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля
залізними виробами, будівельними
матеріалами та санітарно-технічними
виробами в спеціалізованих магазинах;

Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний
транспорт;

Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна

У періоді з 01.10.2011 по 31.12.2012 Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Торговельний простір" мало
господарським стосунки з Приватним
підприємством "Платан".

Згідно статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність). Сферу господарських
відносин становлять
господарсько-виробничі,
організаційно-господарські та
внутрішньогосподарські відносини.
Господарсько-виробничими є майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності.

Відповідно до частини 1, 2 статті 284
Господарського кодексу України,
істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди (склад і вартість майна з
урахуванням її індексації); строк, на
який укладається договір оренди;
орендна плата з урахуванням її
індексації; порядок використання
амортизаційних відрахувань;
відновлення орендованого майна та
умови його повернення або викупу.

Оцінка об'єкта оренди здійснюється за
відновною вартістю, крім об'єктів
оренди державної та комунальної
власності, оцінка яких здійснюється за
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України. Умови договору
оренди зберігають свою силу на весь
строк дії договору, а також у разі якщо
після його укладення законодавством
встановлено правила, що погіршують
становище орендаря.

Судом встановлено, що між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Торговельний простір" (орендатель) та
Приватним підприємством
"Платан"(орендодавець) укладений
договір оренди від 01.04.2009 №ДЧПар-011, на
оренду нежитлових приміщень загальною
площею 3800,0 кв.м., яке розташоване за
адресою м. Сімферополь, вул. Глінки,
57б/вул. Ж. Дерюгіної, 2, з метою
використання їх для зберігання і
торгівлі будівельними матеріалами.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговельний
простір" (орендатель) та Приватним
підприємством "Платан" (орендодавець)
укладений договір оренди від 01.01.2012
№10133, на оренду нежитлових приміщень
загальною площею 3800,0 кв.м., яке
розташоване за адресою м. Сімферополь,
вул. Глінки, 57б/вул. Ж. Дерюгіної, 2, з
метою використання їх для зберігання і
торгівлі будівельними матеріалами.

Майно використовувається Орендарем
(ТОВ «Торговельний простір») у якості
складу для зберігання і торгівлі
будівельними та оздоблювальними
матеріалами.

За користування майном Орендар (ТОВ
«Торговельний простір») щомісячно
сплачує Орендодавцю орендну плату у
розмірі 76 000,00 грн. (в тому числі ПДВ).

Судом встановлено виконання умов
договорів оренди з боку ПП "Платан":

-акт прийому-передачі по договору (від
01.04.2009 №ДЧПар-011) від 01.04.2009;

-акт прийому-передачі по договору (від
01.01.2012 №10133) від 01.01.2012.

Відповідно до умов договорів оренди
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговельний
простір" повернуло Приватному
підприємству "Платан" орендоване майно
в належному стані, що підтверджується:

-актом прийому-передачі (поверненню) по
договору (від 01.04.2009 №ДЧПар-011) від
31.12.2009;

-актом прийому-передачі (поверненню) по
договору (від 01.01.2012 №10133) від 01.07.2012.

Згідно статті 286 Господарського
кодексу України, орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Орендар має право
вимагати зменшення розміру орендної
плати, якщо через обставини, за які він
не відповідає, змінилися передбачені
договором умови господарювання або
істотно погіршився стан об'єкта оренди.
Орендна плата встановлюється у
грошовій формі. Залежно від специфіки
виробничої діяльності орендаря
орендна плата за згодою сторін може
встановлюватися в натуральній або
грошово-натуральній формі. Строки
внесення орендної плати визначаються в
договорі.

З боку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговельний
простір" було сплачено орендну плату,
що підтверджується: акту
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 31.010.2011 №Пл-0000181, від 30.11.2011 №Пл-0000199,
від 31.12.2011 №Пл-0000218, від 31.01.2012 №Пл-0000008,
від 29.02.2012 №Пл-0000023, від 31.03.2012 №Пл-0000040,
від 30.04.2012 №Пл-0000056, від 31.05.2012 №Пл-0000074,
від 30.06.2012 №Пл-0000091.

Згідно відомостей офіційного сайту
Державної податкової служби України
(http://minrd.gov.ua/reestr) дата реєстрації
платником ПДВ ПП "Платан"- 23.02.2000.

31.10.2011 на адресу позивача виписана
податкова накладна №673 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67
грн.(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень);

30.11.2011 на адресу позивача виписана
податкова накладна №698 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67 грн.
(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень);

31.12.2011 на адресу позивача виписана
податкова накладна №652 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67
грн.(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень);

31.01.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №466 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67
грн.(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень);

29.02.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №590 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67
грн.(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень);

31.03.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №624 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67
грн.(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень);

30.04.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №725 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67
грн.(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень);

31.05.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №775 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67
грн.(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень);

30.06.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №853 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67
грн.(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень);

31.12.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №641 на суму 76000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12666,67
грн.(номенклатура постачання
товарів/послуг продавця: оренда
складських приміщень).

Судом зазначається, що надані
позивачем на підтвердження здійснення
відповідних господарських операцій
податкова накладна, видаткова
накладна, платіжне доручення, які
оформлені належним чином, містять усі
необхідні реквізити, відтиски мокрих
печаток, підписи уповноважених осіб,
тобто, оформлені у відповідності до
норм Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV,
зокрема, містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Податкові накладні відповідають
вимогам пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України та наказу
Державної податкової адміністрації
України від 21.12.2010 №969 "Про затвердження
форми Податкової накладної та Порядку
її заповнення", і в ході проведення
перевірки та в судовому засіданні
даний факт відповідач не спростував.

Оплата була проведена позивачем
безготівковим шляхом - через
розрахунковий рахунок відкритий у
банку КРД "Райффайзен Банк аваль", що
підтверджується виписками від 20.01.2012,
від 29.03.201230.08.2012, 02.10.2012.

Зазначене свідчить про реальність
проведених господарських операцій та
їх безпосередній зв'язок з
господарською діяльністю позивача.

Відповідно до статі 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Договір поставки
укладається на розсуд сторін або
відповідно до державного замовлення.
Сторонами договору поставки можуть
бути суб'єкти господарювання,
зазначені у пунктах 1, 2 частини другої
статті 55 цього Кодексу. Сторони для
визначення умов договорів поставки
мають право використовувати відомі
міжнародні звичаї, рекомендації,
правила міжнародних органів та
організацій, якщо це не заборонено
прямо або у виключній формі цим
Кодексом чи законами України. Поставка
товарів без укладення договору
поставки може здійснюватися лише у
випадках і порядку, передбачених
законом. Реалізація суб'єктами
господарювання товарів
негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Таким чином договір поставки є
консенсуальним, двостороннім і
оплатним.

Судом встановлено, що між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Торговельний простір" (покупець) та
Приватним підприємством "Платан"
(постачальник) укладений договір
поставки від 19.07.2010 №ДЧПпост-0252,
відповідно до якого постачальник
зобов'язується поставляти і передавати
у власність покупця товар: будівельні,
оздоблювальні та супутні матеріали,
господарські товари, освітлювальне
обладнання та інструмент.

На виконання умов вказаного договору
сторонами підписані:

видаткова накладна від 13.10.2011 №Пл-00146982
на загальну суму 46342,94 грн., у тому числі
ПДВ-7723,82 грн.,

видаткова накладна від 29.10.2011 №Пл-00147002
на загальну суму 47104,85 грн., у тому числі
ПДВ- 7850,81 грн.;

видаткова накладна від 09.11.2011 №Пл-00147196
на загальну суму 53751,34 грн., у тому числі
ПДВ- 8958,57 грн.;

видаткова накладна від 29.11.2011 №Пл-00165900
на загальну суму 30783,01 грн., у тому числі
ПДВ- 5130,50 грн.;

видаткова накладна від 01.12.2011 №Пл-0166250
на загальну суму 155358,62 грн., у тому числі
ПДВ- 25893,10 грн.;

видаткова накладна від 03.12.2011 №Пл-0166180
на загальну суму 47430,15 грн., у тому числі
ПДВ- 7905,02 грн.;

видаткова накладна від 21.12.2011 №Пл-0166187
на загальну суму 30962,57 грн., у тому числі
ПДВ- 5160,43 грн.;

видаткова накладна від 25.01.2012 №Пл-000000047
на загальну суму 231812,50 грн., у тому числі
ПДВ- 38635,42 грн..

На виконання вимог законодавства про
спростування реальності вказаних
операцій відповідачем не надано
належних доказів, яки б свідчили
протилежне.

У зв'язку з чим суд приходить до
висновку про оформлення господарських
операцій у відповідності до їх
реального змісту.

На підтвердження отриманих товарів
позивач надав до матеріалів справи
копії накладних, в яких зазначено
найменування та відповідні банківські
реквізити постачальника, існує
посилання на договір на підставі якого
проводиться поставка, порядковий номер
накладної та дата її виписки,
найменування товару, одиниця виміру,
кількість товару, ціна, сума, ПДВ,
вартість з урахуванням ПДВ, підпис
особи та печатка постачальника, підпис
особи з вказівкою на довіреність -
замовника.

Судом зазначається, що надані
позивачем на підтвердження здійснення
відповідних господарських операцій
накладні, оформлені належним чином,
містять усі необхідні реквізити,
відтиски мокрих печаток, підписи
уповноважених осіб, тобто, оформлені у
відповідності до норм Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV,
зокрема, містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Стосовно руху активів по операції з
придбання позивачем у ПП "Платан",
позивач придбав будівельні,
оздоблювальні та супутні матеріали,
господарські товари, освітлювальне
обладнання та інструмент, а в
подальшому ці товарно-матеріальні
цінності були продані: ТОВ
"Бізнес-Крим", ПП "Крим-Екогідротех", ТОВ
"Путина", ПАТ "Санаторій "КИЇВ",
ДП"Експлуатаційно-технічне управління
"Воденергоремналадка", ТОВ "Роднік", ТОВ
"Торгова Компанія "Мегаполіс-Україна",
ТОВ "А БУД", що підтверджується
видатковими накладними та
довіреностями на отримання товару.

Згідно пункту 44.1. статті 44 По даткового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподатку вання
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгал терського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

При перевірці відповідачу були надані
всі документи, ведення яких
передбачено законодавством і яки
підтверджують показники, відображені
позивачем у звітності, а са ме, приходні
та видаткові накладні, банківські
виписки, договори, податкові накладні,
го ловна книга, журнали-ордери по
рахунках, у тому числі по рахунку 281
«Товари на складі».

Стаття 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначає поняття
господарська операція - це дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Однак, складській облік, рух товару на
складі позивача, переміщення товару зі
складу на склад чи зі складу до
магазину позивача не є господарською
операцією у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», оскільки не
призводить до зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Постачання товару позивачеві від
постачальників підтверджується відпо
відними накладними та, у разі якщо
постачальник є платником ПДВ,
податковими накла дними, здійсненням
оплати. Продаж товару також
підтверджується накладними, довіре
ностями покупців та отриманою оплатою.

Відповідно до частини 2 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд звертає увагу на положення
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.
Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Усі дані, наведені в податкових
деклараціях по податку на прибуток та
податку на додану вартість за період,
який перевірявся, підтверджені
первинними документами, які свідчать
про фактично здійснену господарську
операційну діяльність. Витрати,
понесені Товариством у зв'язку з
необхідністю встановлення зовнішнього
освітлення під'їзних шляхів до
торгівельного комплексу, відповідно до
винесеного Управлінням
Державтоінспекції ГУ МВС України в АР
Крим припису, відносяться до валових
витрат, оскільки є фактично
використанням в господарській
діяльності позивача.

Частиною 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Законом України "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини 1950,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 до Конвенції" (пункт 1) України
визнала обов'язковою юрисдикцію
Європейського суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення та
застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини
розкриває принцип верховенства права
через формулювання вимог, які він
виводить з цього принципу.

Так у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Н підставі викладеного суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, а податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим від 25.12.2013 № та від 25.12.2013
№ є протиправними та підлягають
скасуванню.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Під час судового засідання, яке
відбулось 21.02.2014 були оголошені вступна
та резолютивна частини постанови.
Відповідно до статті 163 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанову складено 26.02.2014.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим від 25.12.2013 №
та від 25.12.2013 №.

3.Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торговельний простір" з Державного
бюджету України судовий збір у сумі 487,20
грн..

4. Стягнути на користь Державного
бюджету України з Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі Головного
управління Міндоходів в АР Крим 4384,80
грн..

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Т.С. Ольшанська