Справа № 810/3767/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3767/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 у
справі за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області про визнання
протиправною та скасування вимоги,
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду першої
інстанції із позовом, в якому просила:
визнати протиправною вимогу про сплату
боргу № Ф 86/1 від 05.03.2013, прийняту
управлінням Пенсійного фонду України у
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області; скасувати вимогу
про сплату боргу № Ф 86/1 від 05.03.2013,
прийняту управлінням Пенсійного фонду
України у м. Фастові та Фастівському
районі Київської області; зобов'язати
управління Пенсійного фонду України у
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області припинити
нараховування єдиного соціального
внеску ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як особі, що
перебуває на пенсії за віком і
пенсійний вік для якої було зменшено,
будучи фізичною особою-підприємцем,
який обрав спрощену систему
оподаткування.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 позов
задоволено частково: визнано
протиправною та скасовано вимогу
управління Пенсійного фонду України в
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області про сплату боргу від
05.03.2013 №Ф-86/1; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та закрити провадження у справі.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що зазначена апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 зареєстрована як фізична
особа-підприємець 13.11.2007 виконавчим
комітетом Фастівської міської ради
Київської області та перебуває на
спрощеній системі оподаткування, є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Позивачу 23.11.2009 призначено пенсію за
віком відповідно до положень статті 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із зниженням пенсійного
віку на 5 років відповідно до вимог
статті 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» як особі, яка постійно
проживає або постійно працює на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю і
відноситься до категорії 4, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення Серії НОМЕР_1 від 14.04.2010 та
копією посвідчення Серії НОМЕР_2.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області на підставі ст. 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
сформовано вимогу про сплату боргу від
05.03.2013 № Ф-86/1, відповідно до якої
позивачу визначено суму боргу зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 4572,42 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що вимога про сплату боргу
є протиправною, оскільки відповідно до
ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» позивач
звільнений від сплати єдиного внеску
як пенсіонер за віком.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
оскільки позивачу призначено пенсію за
віком на пільгових умовах до
досягнення 60-річного віку, то на нього
не розповсюджуються положення ч. 4 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», і він
не звільнений від сплати єдиного
внеску.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника. Умови її призначення за
віком визначені статтею 26 зазначеного
Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796-ХІІ особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

Колегія суддів зазначає, що з наявної в
матеріалах справи копії пенсійного
посвідчення Серії НОМЕР_1 від 14.04.2010 (а.с.
13), слідує, що позивач отримує пенсію за
віком.

Доводи апелянта про те, що до позивача
не може бути застосовано положення ч. 4
ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
оскільки його вихід на пенсію відбувся
за зниженим граничним віком на
пільгових умовах не беруться колегією
суддів до уваги з огляду на те, що
ОСОБА_2 є пенсіонером за віком в
розумінні поняття «пенсіонер», яке
наведено у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України і деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» 07.07.2011
№3609-VІ статтю 4 Закону України 08.07.2010
№2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на державне соціальне страхування»
доповнено частиною четвертою, згідно з
якою особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу і обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Вказані зміни відповідно до ч. 1 розділу
II Прикінцевих та перехідних положень
Закону України № 3609-VI набули чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011, тому
нарахування сум щодо сплати єдиного
внеску позивачу є неправомірним, що
вірно встановлено судом першої
інстанції.

Більш того, положення ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на державне соціальне
страхування» не пов'язує звільнення
від сплати єдиного внеску із
досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску фізичних осіб-підприємців, які
мають статус пенсіонерів. Також,
законодавець зазначеною нормою не
виключає осіб, які є пенсіонерами та
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах, тобто зазначений перелік
обставин є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України у справах №К/9991/45538/12 від 20.09.2012,
№К/9991/49213/12 від 09.10.2012 та №К/9991/78530/12 від
14.02.2013.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що позовні вимоги про зобов'язання
відповідача припинити нарахування
позивачу єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як особі, що
перебуває на пенсії за віком та обрала
спрощену систему оподаткування
задоволенню не підлягають з огляду на
те, що згідно з вимогами статей 2, 6 КАС
України в порядку адміністративного
судочинства захисту підлягають тільки
порушені права, а не ті, які можуть бути
порушені в майбутньому.

Виходячи зі змісту статті 5 КАС України
судом у конкретній справі вирішується
спір, предмет якого існує на час
розгляду справи. Отже, зобов'язання,
встановлені в резолютивній частині
рішення суду, не можуть поширюватись на
майбутнє. Таким чином, неможливо
зобов'язати відповідача на майбутнє
вчиняти певні дії, оскільки відсутні
факти порушення пенсійних прав
позивача в майбутньому.

Вимоги апелянта про закриття
провадження у справі не підлягають
задоволенню, оскільки ні з матеріалів
справи, ні навіть з доводів апеляційної
скарги не вбачається підстав для цього,
виключний перелік яких встановлений
ст. 157 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Фастові
та Фастівському районі Київської
області залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.