Справа № 820/10515/13-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 р.Справа № 820/10515/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання
Антоненко Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Чечуйко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 28.11.2013р.
по справі № 820/10515/13-а

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду
України в Комінтернівському районі
м.Харкова

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
за текстом - ФОП ОСОБА_3, позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Комінтернівському районі м.
Харкова (далі за текстом - УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова), в
якому просив суд скасувати вимогу
управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
про сплату недоїмки № Ф-513 від 07.05.2013
року, складену відносно нього.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 28.11.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а саме: п. 4 ч. 1 ст.
4, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", ст. 19
Конституції України, ст.ст. 1, 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Позивач зазначає, що чинним
законодавством передбачено обов'язок
платників, що обрали спрощену систему
оподаткування, щодо обчислення та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
розраховується таким платником
виключно самостійно для себе та членів
родини. При цьому, розрахунок суми
єдиного внеску, зроблений відповідачем
необґрунтовано та незаконно, а тому
оскаржувана вимога про сплату боргу є
протиправною.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
було отримано вимогу про сплату боргу
№ Ф-513 від 07.05.2013 року на суму
несплаченого єдиного внеску в розмірі
5766,45 грн.

Не погоджуючись з вимогою про сплату
боргу по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та вважаючи її
протиправною, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із наявності у
позивача заборгованості зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
правомірності спірної вимоги
управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова №
Ф-513 від 07.05.2013 року.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі міста
Харкова як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Порядок обчислення і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування підприємствами,
установами, організаціями, громадянами
до Пенсійного фонду України
передбачено Законом України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-УІ від
08.07.2010 року.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 2 ст. 6 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», платник
єдиного внеску зобов'язаний, зокрема,
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», розмір єдиного
внеску для кожної категорії платників,
визначених цим Законом, та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
встановлюються з урахуванням того, що
вони повинні забезпечувати
застрахованим особам страхові виплати
і соціальні послуги, передбачені
законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; фінансування
заходів, спрямованих на профілактику
страхових випадків; створення резерву
коштів для забезпечення страхових
виплат та надання соціальних послуг
застрахованим особам; покриття
адміністративних витрат із
забезпечення функціонування системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з ч. 8 ст. 9 вказаного Закону,
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом є календарний місяць.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», платниками
єдиного внеску є: фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України №2464
недоїмка - сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена у строки, встановлені цим
Законом, обчислена територіальними
органами Пенсійного фонду України у
випадках, передбачених цим Законом;

Як свідчать письмові докази, ФОП ОСОБА_3
у встановлений строк не сплатив єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в повному обсязі
з нарахованої заробітної плати,
винагород за виконану роботу (надані
послуги) за цивільно-правовими
договорами та оплати допомоги по
тимчасовій непрацездатності за
січень-грудень 2012 року та
січень-березень 2013 року в розмірі 5766,45
грн.

Відповідно до ч. 3. ст. 25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування" суми недоїмки стягуються
з нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування" територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ФОП ОСОБА_3 було подано до УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова
звіт з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
фізичними-особами, які обрали спрощену
систему оподаткування за 2012 рік, в
якому позивач самостійно визначив
суми, на які нараховується єдиний
внесок, а саме 121,00 грн. за кожний місяць.

Між тим, позивачем не враховано, що з
огляду на положення відповідно до п. 3.4
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування єдиний внесок
для фізичних осіб-підприємців, в тому
числі тих, які обрали спрощену систему
оподаткування встановлюється у
розмірі 34,7 відсотка суми, що
визначається такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої Законом №2464.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування" для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, - на
суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше
максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Отже, сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу, що
визначається розрахунково як добуток
мінімального розміру заробітної плати
на розмір внеску, встановлений законом
на місяць, за який нараховується
заробітна плата.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до ст. 8 Закону України "Про державний
бюджет на 2013 рік" №55-17 мінімальна
заробітна плата з 1 січня 2013 року
складає 1147 гривень.

Отже, у звіті за 2012 рік, який поданий ФОП
ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду
в Комінтернівському районі міста
Харкова 3 травня 2013 року, в порушення
вищевказаної норми Закону була
зазначена сума менша ніж розмір
мінімальної заробітної плати, а саме:
121, 00 грн. Сума недоїмки була
розрахована пенсійним органом
відповідно до законодавства, а саме: 34, 7
% від встановленого Законом України "
Про державний бюджет на 2013 рік", у
розмірі 1147 гривень.

Таким чином, загальна заборгованість
позивача перед Пенсійним фондом
України зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування дорівнювала
станом на 01.05.2013 року 5766,45 грн.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що через наявність
заборгованості позивача зі сплати
єдиного внеску в розмірі 5766,45 грн.,
оскаржувана вимога № Ф-513 від 07.05.2013
року є законною та обґрунтованою.

При цьому, суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги
доводи позивача, що базовим звітним
періодом для сплати єдиного внеску для
нього є рік, оскільки відповідно до ч. 8
ст. 9 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом є календарний місяць.

Колегія суддів відхиляє доводи
позивача в поясненнях, наданих в
судовому засіданні, про неможливість
сплатити єдиний внесок в розмірі,
встановленому з урахуванням
мінімальної заробітної плати згідно з
положеннями Закону України "Про
державний бюджет на 2013 рік" у зв'язку з
погіршенням фінансового стану та
зменшення доходів від підприємницької
діяльності за останній час, з огляду на
те, що відповідно до ч. 12 статті 9 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" Єдиний внесок
підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника. Сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені Законом України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в тому числі
обчислена територіальними органами
Пенсійного фонду України у випадках,
передбачених цим Законом, визнається
недоїмкою.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо законності та
обґрунтованості вимоги управління
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
про сплату недоїмки № Ф-513 від 07.05.2013
року, складеної відносно фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3.

Виходячи з викладеного, переглянувши
постанову суду першої інстанції, в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів підтверджує, що при її
прийнятті суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.11.2013р. по
справі № 820/10515/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бегунц А.О.Судді
Бенедик А.П. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений
03.03.2014 р.