Справа № 105/4243/13-а
Суддя: Старова Н. А.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 105/4243/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р.
м. Джанкой

Джанкойський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого, судді - Старової Н.А.,

при секретарі - Рижковій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Джанкой адміністративну
справу за адміністративним позовом
Джанкойського районного відділу
головного управління державної
міграційної служби України в
Автономній Республіці Крим до ОСОБА_2
про примусове видворення за межі
України,-

за участю представників:

від позивача - начальник Джанкойського
районного відділу головного
управління державної міграційної
служби України в Автономній Республіці
Крим Сільченко О.А,

від відповідача - ОСОБА_2, представник
ОСОБА_4, договір доручення 07.08.2013 року,
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю №204 від 04.07.2003
року, -

В С Т
А Н О В И В:

Позивач звернувся до Джанкойського
міськрайонного суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_2
про примусове видворення за межі
України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.05.2013
року громадянин Республіки
Узбекистан ОСОБА_2 звернувся до
Джанкойського МВ з клопотанням про
документування посвідченням на
тимчасове проживання для іноземних
громадян з метою возз'єднання сім'ї. В
ході проведення перевірки за системою
«АРМОР» було встановлено, що 26.01.2011 року
ОСОБА_2 за порушення правил
перебування іноземних громадян на
території України притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст. 203 КУпАП. 25.02.2011 року ВГІРФО УМВС
України в м. Севастополь прийняте
рішення про видворення ОСОБА_2 за межі
території України з забороною в'їзду
строком на п'ять років. В порушення ст.
13 Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
ОСОБА_2 в'їхав на територію України
через КПП «Харків пасажирський» по
паспорту громадянина Республіки
Азербайджан, обміняв при цьому паспорт
з метою приховування відмітки про
заборону в'їзду. У зв'язку з викладеним,
ОСОБА_2 було відмовлено у видачі
посвідчення на тимчасове проживання.
Посилаючись на ст. 32 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства», просить примусово
видворити ОСОБА_2 за межі території
України.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позовній заяві.
Пояснив, що ОСОБА_2 25.02.2011 року був
видворений за межі території України з
забороною в'їзду строком на п'ять
років, тобто до 12.02.2016 року. За час
проживання в Республіці Азербайджан
відповідач отримав новий паспорт без
відмітки щодо заборони в'їзду, на
підставі якого 13.03.2013 року повернувся
до України. На підставі ст. 32 Закону
України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
просить позов задовольнити.

Відповідач та його представник
позовні вимоги не визнали в повному
обсязі, посилаючись на ті обставини, що
відповідач за час перебування в
Україні одружився, має двох малолітніх
дітей, законодавство України не
порушує.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
матеріали адміністративної справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні, зокрема,
адміністративні справи щодо
примусового повернення в країну
походження або третю країну та
примусового видворення іноземців та
осіб без громадянства за межі
території України.

Указом Президента України від 06.04.2011
року № 405/2011 «Питання Державної
міграційної служби України»
затверджено Положення про Державну
міграційну службу України, яким,
зокрема, встановлено наступне.

Державна міграційна служба України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра внутрішніх
справ України.

ДМС входить до системи органів
виконавчої влади та утворюється для
реалізації державної політики у сферах
міграції (імміграції та еміграції), у
тому числі протидії нелегальній
(незаконній) міграції, громадянства,
реєстрації фізичних осіб, біженців та
інших визначених законодавством
категорій мігрантів (пункт 1 Положення).

Основними завданнями ДМС, визначеними
пунктом 3 вказаного Положення, є
внесення пропозицій щодо формування
державної політики у сферах міграції
(імміграції та еміграції), у тому числі
протидії нелегальній (незаконній)
міграції, громадянства, реєстрації
фізичних осіб, біженців та інших
визначених законодавством категорій
мігрантів; реалізація державної
політики у сферах міграції (імміграції
та еміграції), у тому числі протидії
нелегальній (незаконній) міграції,
громадянства, реєстрації фізичних
осіб, біженців та інших визначених
законодавством категорій мігрантів.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є громадянином Азербайджану.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
постановою Ленінського районного суду
м. Севастополь від 11.02.2013 року визнаний
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП.
Зазначеною постановою, яка набрала
законної сили 22.02.2011 року, встановлено,
що відповідач прибув на території
України 20.07.2010 року, проживав в м.
Севастополь після спливу 90-денного
строку перебування громадян іноземної
держави.

25.02.2011 року ВГІРФО УМВС України в м.
Севастополь відносно відповідача
ОСОБА_2 прийняте рішення про
видворення за межі території України з
забороною в'їзду строком на п'ять років
та зобов'язано покинути територію
України в строк до 20.03.2011 року (а.с.17-18).

Зазначене рішення оскаржувалося
відповідачем в судовому порядку.
Постановою Ленінського районного суду
м. Севастополь №764/11031/13-а від 29.10.2013
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Управління державної
міграційної служби України в м.
Севастополі про скасування рішення
суб'єкта владних повноважень про
видворення за межі України іноземного
громадянина (а.с.67-69).

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду №
764/11031/13-а від 28.11.2013 року постанова
№764/11031/13-а від 29.10.2013 року залишена без
змін (а.с. 88-89). Зазначеною ухвалою
встановлено, що ОСОБА_2 в березні 2011
року виїхав за межі України, що
фактично свідчить про те, що рішення
від 25.02.2011 року про видворення ОСОБА_2
виконано. Відповідач обмінявши
(отримавши) в Азербайджані новий
паспорт, знов приїхав на територію
України та 25.03.2013 року подав до органів
ДМСУ заяву іноземця чи особи без
громадянства про отримання посвідки на
тимчасове проживання.

Висновком Джанкойського районного
відділу головного управління
державної міграційної служби України в
Автономній Республіці Крим від 11.06.2013
року ОСОБА_2 відмовлено в оформленні
посвідчення на тимчасове проживання,
оскільки відповідачем не виконано
вимогу щодо заборони в'їзду на
територію України (а.с. 10-11).

Правовий статус, основні права, свободи
та обов'язки іноземців та осіб без
громадянства, які проживають або
тимчасово перебувають в Україні,
порядок вирішення питань, пов'язаних з
їх в'їздом в Україну або виїздом з
України визначаються Законом України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011
року.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» контроль за
правильним і своєчасним виконанням
рішення про примусове повернення
іноземця або особи без громадянства
здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства», іноземці та особи
без громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
користуються тими самими правами і
свободами, а також несуть такі самі
обов'язки, як і громадяни України, за
винятками, встановленими Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України.

Згідно з частинами 1-3 ст. 9 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», іноземці та
особи без громадянства в'їжджають в
Україну за наявності визначеного цим
Законом чи міжнародним договором
України паспортного документа та
одержаної у встановленому порядку
візи, якщо інше не передбачено
законодавством чи міжнародними
договорами України. Іноземці та особи
без громадянства під час проходження
прикордонного контролю у пунктах
пропуску через державний кордон
зобов'язані подати свої біометричні
дані для їх фіксації. Строк перебування
іноземців та осіб без громадянства в
Україні встановлюється візою,
законодавством України чи міжнародним
договором України.

У відповідності до ст.30 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органи охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Судом встановлено, що 25.02.2011 року
ВГІРФО УМВС України в м. Севастополь
відносно відповідача ОСОБА_2 прийняте
рішення про видворення за межі
території України з забороною в'їзду
строком на п'ять років та зобов'язано
покинути територію України в строк до
20.03.2011 року.

Положеннями ст.32 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» № 3929-XII від 04.02.1994 року, в
редакції, чинній на час винесення
рішення передбачено, що іноземець та
особа без громадянства, які вчинили
злочин або адміністративне
правопорушення, після відбуття
призначеного йому покарання чи
виконання адміністративного стягнення
може бути видворений за межі України.
Рішення про видворення його за межі
України після відбуття ним покарання
чи виконання адміністративного
стягнення приймається органом
внутрішніх справ за місцем його
перебування з наступним повідомленням
протягом 24 годин прокурора про
підстави прийняття такого рішення. За
рішенням органу внутрішніх справ
видворення іноземця та особи без
громадянства за межі України може
супроводжуватися забороною подальшого
в'їзду в Україну строком до п'яти років.
Строки заборони подальшого в'їзду в
Україну обчислюються з дня винесення
вказаного рішення. Порядок виконання
рішення про заборону подальшого в'їзду
в Україну визначається законодавством
України.

З огляду на зазначену норму закону,
враховуючи, що рішення прийняте 25.02.2011
року, заборона подальшого в'їзду в
Україну встановлена у строк до 25.02.2016
року.

Положеннями ч.1 ст.13 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року
передбачено, що в'їзд в Україну
іноземцю або особі без громадянства
не дозволяється: якщо під час
попереднього перебування на
території України іноземець або особа
без громадянства не виконали рішення
суду або органів державної влади,
уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

Згідно ст. 14 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року
іноземці та особи без громадянства,
яким не дозволяється в'їзд в Україну,
при спробі в'їзду в Україну в пункті
пропуску через державний кордон
України не перетинають державний
кордон України та в найкоротший строк
повертаються в державу, з якої вони
прибули, або в державу, яка видала
паспортний документ.

У разі неможливості негайного
повернення іноземця або особи без
громадянства вони перебувають у пункті
пропуску через державний кордон
України до їх повернення.

Таким іноземцям та особам без
громадянства у паспортному документі
проставляється відмітка про заборону
в'їзду в Україну на термін, зазначений у
рішенні, прийнятому відповідно до
частини третьої статті 13 цього Закону.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2,
скориставшись новим паспортом
громадянина Республіки Азербайджан, в
якому відсутні відомості про заборону
в'їзду, незаконно перетнув державний
кордон та проживає на території
України.

Особа в будь-якому разі не підлягає
видворенню, якщо підпадає під захист
ст. 3 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод або ст. 31 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», відповідно
до якої іноземець або особа без
громадянства не можуть бути примусово
повернуті чи примусово видворені або
видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме
небезпека за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта,
катування, жорстоке, нелюдське або
таке, що принижує гідність, поводження
чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або
свободі загрожує небезпека внаслідок
загальнопоширеного насильства в
ситуаціях міжнародного або
внутрішнього збройного конфлікту чи
систематичного порушення прав людини,
або природного чи техногенного лиха,
або відсутності медичного лікування чи
догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або
примусове повернення до країн, де
можуть виникнути зазначені випадки.

Щодо громадянина Республіки
Азербайджан ОСОБА_2, то обставин, які
вказані в ст. 3 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
або ст. 31 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства», та унеможливлюють
примусове видворення за межі України
не встановлено. Також не встановлено
обставин, відповідно до яких на
відповідача поширюється дія Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту».

Та обставина, що відповідач
зареєстрував шлюб на території України
та має малолітніх дітей не є підставою
для відмови в задоволенні позову,
оскільки судом встановлено, що діти
проживають із матір'ю, та в разі
видворення ОСОБА_2 не залишаються без
батьківської опіки.

З огляду на викладене, позов є
обґрунтованим та підлягає до
задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 9, 11, 12, 18, 70, 71, 94, 159, 160, 161-163, 183-5
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т
А Н О В И В:

Адміністративну позовну заяву
Джанкойського районного відділу
головного управління державної
міграційної служби України в
Автономній Республіці Крим до ОСОБА_2
про примусове видворення за межі
України -задовольнити.

Видворити за межі території України в
примусовому порядку громадянина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Зарбад Республіки Азербайджан, паспорт
громадянина Республіки Азербайджан
серії НОМЕР_1, який тимчасового
проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

Постанова може бути оскаржена до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через
Джанкойський міськрайонний суд АР Крим
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя Н. А. Старова