Справа № 810/5048/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/5048/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача Феніок А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 29
листопада 2013 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення 17
липня 2013 р. № 2//6.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами відповідача було
проведено позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
позивачем від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту податку на
додану вартість що включається до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду за квітень 2012 р.

За результатами перевірки складено акт
від 2 липня 2013 р. № 2665/17-4//24 (далі -
акт перевірки № 2665/17-4//24) (а.с. 7-13), в
якому контролюючим органом
встановлено порушення позивачем вимог
п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України), в
результаті чого підприємцем завищено
суму від'ємного значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту за квітень
2013 р. у сумі 52 265 грн. 00 коп.

На підставі вказаного акта перевірки 17
липня 2013 р. відповідачем було винесено
податкове повідомлення - рішення №
2//6, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у сумі 2265 грн. 00 коп.
(а.с. 14).

Вважаючи вказане податкове
повідомлення-рішення протиправним,
фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом про його
скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість позивачу оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням є
протиправним .

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України,
розглядаючи справи щодо
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач зареєстрований виконавчим
комітетом Білоцерківської міської
ради Київської області як фізична
особа - підприємець, що підтверджується
копією Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця
серія В02 № 315590 та копією витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.
84-85, 87 відповідно).

21 березня 2012 р. між фірмою ШМІТЦ
КАРГОБУЛЛ АГ (продавцем) та позивачем
(покупцем) було укладено договір
купівлі - продажу № 2012/0315/03/13 (далі -
договір № 2012/0315/03/13) (а.с. 62-65).

Відповідно до п. 1 названого договору
продавець взяв на себе зобов'язання
продати, а покупець купити на умовах
цього договору - тривісний напівпричіп
зі зсувним боковим тентом, 2012 року
виготовлення, тип SCS 24/L-13.62 ЕВ у
кількості 2 шт., технічний опис
зазначався у додатку 1, який є
невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2 ціна предмету названого
договору складає у сумі 48 400, 00 евро.

На виконання договору № 2012/0315/03/13
фірмою ШМІТЦ КАРГОБУЛЛ АГ було продано
позивачу товар - напівпричіп тентовий
новий трьохосний для перевезення
вантажів зі зсувним боковим тентом
марки "SCHMITZ", тип SO1, модель SCS 24/L-13.62 ЕВ, що
підтверджується вантажною митною
декларацією (а.с. 66); актом приймання -
передачі (внутрішнього переміщення)
основних засобів від 21 червня
2012 р. (а.с. 72-73); інвентарною карткою
обліку основних засобів (а.с. 74);
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу (а.с. 71).

Оплата позивачем за куплений товар
підтверджується виписками з
банківського рахунку від 22 березня, 19
червня, 3 липня 2012 р. Зазначені виплати
здійснювалася позивачем, як фізичною
особою - підприємцем, що
підтверджується відповідними записами
у цих рахунках (а.с. 68, 69, 70).

Судом першої інстанції встановлено, що
21 червня 2012 р. транспортний засіб -
напівпричіп фургон (тентовий новий
трьохосний для перевезення вантажів зі
зсувним боковим тентом) позивачем був
переведений до основних засобів
позивача, як фізичної особи -
підприємця.

Наведене підтверджується актом
приймання - передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів та
інвентарною карткою обліку основних
засобів фізичної особи - підприємця
(а.с. 73 - 74).

Крім того, судом першої
інстанції встановлено, що вказаний
транспортний засіб використовується
позивачем у власній господарській
діяльності, що підтверджується змістом
інвойсів (а.с. 73-81).

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач зазначає, що в силу
положень Цивільного кодексу України
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа-підприємець не може бути
власником нерухомого або рухомого
майна, а придбання, спорудження,
будівництво такого майна фізичною
особою-підприємцем, який
зареєстрований платником ПДВ, може
здійснюватись ним виключно як фізичною
особою, то право на податковий кредит
за операцією з придбання, спорудження,
будівництва зазначеного майна не
виникає.

Таке твердження відповідача колегія
суддів вважає помилковим з огляду на
наступне.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
первинні документи, оформлені на
виконання договору купівлі-продажу,
відповідають встановленим вимогам та
видам господарської діяльності
позивача.

Виконання договору підтверджується
також подальшим використанням
придбаного транспортного засобу у
межах господарської діяльності
позивача, як того вимагає п.198.3 ст. 198 ПК.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що право позивача на
отримання податкового кредиту
підтверджене належними доказами, а
тому висновок відповідача про
порушення позивачем вимог п.п. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 р. № 2755-VI
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
на підставі податкових накладних, не
відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок та
моделей, причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України №1388 від
07.09.1998 транспортні засоби реєструються
за юридичними та фізичними особами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
того, що чинним законодавством України
не передбачено проведення реєстрації
органами внутрішніх справ
транспортного засобу на приватного
підприємця, а лише на фізичних та
юридичних осіб. У свідоцтві про
реєстрацію транспортного засобу
органи внутрішніх справ зазначають
лише ПІБ власника - без позначок про
його статус підприємця.

Таким чином, оскільки позивач є
власником транспортного засобу,
використовує його в підприємницькій
діяльності і оподатковуваних
операціях як суб'єкт господарювання, то
він має право на включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачену внаслідок
придбання автомобіля

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що витрати,
понесені позивачем у квітні 2012 року за
договором № 2012/0315/03/13 фірмою ШМІТЦ
КАРГОБУЛЛ АГ, повинні приймати участь
у формуванні об'єкта оподаткування з
податку на прибуток підприємства за
цей період, оскільки підтверджуються
відповідними первинними документами,
що місяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи
органу державної податкової служби не
свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість, у зв'язку з чим,
колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржуване податкове повідомлення
- рішення прийняте податковим органом
без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про
задоволення вимог адміністративного
позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення (ч.5 ст.254 КАС України)та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
03.03.2014 року

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.