Справа № 410/3546/13-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Крупинська
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
справа №410/3546/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Попова В.В., розглянувши
в письмовому провадженні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Брянківського міського суду
Луганської області від 23 жовтня 2013 року
у справі № 410/3546/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Брянківської міської ради
Луганської області, третя особа:
Управління Державного казначейства
України у Луганській області, про
визнання дій суб?єкта владних
повноважень незаконними, стягнення
недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги, стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Брянківського міського
суду Луганської області відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Брянківської міської ради
Луганської області, третя особа:
Управління Державного казначейства
України у Луганській області, про
визнання дій суб?єкта владних
повноважень незаконними, стягнення
недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги, стягнення моральної
шкоди.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився позивач та звернулась з
апеляційною скаргою у якій вказала, що
відповідач недоплатив суму щорічної
разової грошової допомоги,
встановленою частиною 5 ст. 12 Закону №
3551, оскільки вона відповідно до Закону
України від 22.10.1993 року № 3551 -XII «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» зі змінами,
згідно Закону України від 25.12.1998р. №
367-XIV «Про внесення змін до ЗУ «про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», має статус члена
сім?ї загиблого. Просила скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги апеляційної
скарги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, належним чином
був повідомлений про час та місце
судового розгляду. Суд апеляційної
інстанції вважає можливим розглянути
справу у відсутність осіб, які не
з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Позивачка має статус члена сім?ї
загиблого (померлого) ветерана війни,
(а.с.12).

У 2013 році відповідач виплатив
позивачці суму щорічної разової
грошової допомоги, у розмірі - 375,00 грн.

Згідно положень ч.5 ст.15 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" від 22.10.1993 №
3551-ХІІ членам сімей, зазначеним у п.1
ст.10 цього Закону, разова грошова
допомога до 5 травня встановлена у
розмірі п?яти мінімальних пенсій за
віком, чинних на час виплати.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України від 06.12.2012 №
5515-VІ «Про Державний бюджет України на
2013 рік» (далі - Закон № 5515-VІ)
установлено, що у 2013 році норми і
положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №
3551-ХІІ застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Вказана грошова допомога в 2013 році була
виплачена позивачці до 5 травня 2013 року
в розмірі 375 грн. згідно з постановою
КМУ № 149 від 13.03.2013 «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2013
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистський переслідувань».

Згідно з ст. 17-1 Закону № 3551-ХІІ, щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених
статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення.

Встановлено, що на час проведення
вказаної допомоги позивачці до 5 травня
2013 року діяло кілька законів: Закон №
3551-ХІІ та Закон № 5515-VІ, які по різному
регулюють встановлення одноразової
щорічної допомоги до 5 травня.

Під час вирішення питання, яка з
однопредметних законодавчих норм
рівної ієрархії підлягає застосуванню,
перевагу слід надавати тій з них, що
прийнята пізніше. У випадку, який
розглядається, пізніше прийняті норми
Закону № 5515-VІ, якими встановлено, що у
2013 році норми і положення статті 12
Закону № 3551-ХІІ застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював вказані виплати
позивачу відповідно до постанови
Кабміну України № 149 від 13.03.2013р., що
відповідало вимогам Закону № 3551-ХІІ

Відповідно до ч. І ст. 17 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», фінансування
витрат, пов'язаних з його реалізацією,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Невід'ємною складовою здійснення
правового регулювання відносин у сфері
соціального забезпечення є визначення
правового механізму та державних
органів, на які покладається обов'язок
виконання соціальної політики держави
у цій сфері. Одним із таких органів є
Кабінет Міністрів України, який згідно
з пунктом 2 частини першої статті 20
Закону України „Про Кабінет Міністрів
України" забезпечує проведення
державної соціальної політики,
соціальний захист громадян та вживає
заходів щодо підвищення реальних
доходів населення.

Розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

Виходячи з викладеного, Урядом були
гарантовані виплати окремих видів
компенсацій, доплат і допомоги, у
розмірах визначених постановами
Кабінету Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 № З-рп/2012 підтверджено право
Кабінету Міністрів України, як
державного органу, що має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, на визначення механізму
реалізації законів України, в тому
числі встановлення порядку та розмір
соціальних виплат виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету,
зазначивши, що однією з ознак України
як соціальної держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобовязана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості.

В аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 96,
пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції
України треба розуміти так, що
повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону повязані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України. Суди під час
вирішення справ про соціальний захист
громадян керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Конституційний Суд України, вирішуючи
це питання, врахував також положення
актів міжнародного права.

Так, згідно з ст.22 Загальної декларації
прав людини розміри соціальних виплат
і допомоги встановлюється з
урахуванням фінансових можливостей
держави. Європейський суд з прав людини
у рішенні від 9 жовтня 1979р. у справі
«Ейрі проти Ірландії» константував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
„Кйартан Асмундсон проти Ісландії»
від 12 жовтня 2004 року.

Рішення Конституційного Суду України є
обов?язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційно допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

Виплата щорічної разової грошової
допомоги позивачці у 2013 р. проводилась
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 13.03.2013 року № 149
«Деякі питання виплати у 2013 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань", якою
затверджена категорія осіб, на яких
поширюється чинність цього закону та
встановлений чіткий розмір допомоги.

Таким чином, суд першої інстанції
вважав, що при здійсненні у зазначений
період виплати Позивачці допомоги у
розмірі, встановленому чинним
законодавством, а саме постановою
Кабінету Міністрів України, дії
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Брянківської міської ради
Луганської області були правомірними,
на підставі та у спосіб, що визначений
діючим законодавством України.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи та постанова прийнята
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ч.1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1
ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Брянківського міського суду
Луганської області від 23 жовтня 2013 року
у справі № 410/3546/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Брянківського міського суду
Луганської області від 23 жовтня 2013 року
у справі № 410/3546/13-а - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням законної сили.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді:
І.В.Сіваченко

В.В.Попов