Справа № 804/302/14
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
31 січня 2014 р. Справа № 804/302/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Наталії
Василівни при секретаріТалаш Д.В. за
участю: представника позивача
представника відповідача ОСОБА_3
Бобильова Д.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_5 до Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Восьма Дніпропетровська
державна нотаріал про часткове
скасування постанови від 27.03.2001 року та
зобов'язання зняти арешт
ОСОБА_5 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, в якому просить скасувати
постанову Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції б/н від 27.03.2001 року в
частині накладення арешту та заборони
відчуження майна, яке належить їй на
праві власності і знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати
Самарський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції зняти
арешт, заборони з житлового будинку,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що постановою Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції б/н від 27.03.2001 року
було безпідставно накладено арешт на
майно, що належить позивачці, а саме на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. 24.12.2013 року позивачка
звернулась до Самарського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ з заявою про
зняття арешту з належного їй майна,
однак листом від 24.12.2013 року позивачу
було відмовлено з посиланням на те, що
виконавче провадження, за яким було
накладено арешт на майно, знищено за
закінченням терміну зберігання.
В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому
засіданні визнав позовні вимоги у
Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, надав до суду
клопотання про розгляд справи без його
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази наявні в
матеріалах справи, суд встановив
Житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу 1/6
частини будинку від 16.10.1990 року та
свідоцтва про право на спадщину на 5/6
частин житлового будинку від 20.10.1990
Відповідно до Постанови Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції б/н від 27.03.2001 року,
при примусовому виконанні наказу
Господарського суду Дніпропетровської
області про звернення стягнення на
майно ТОВ «Продукти 297», було накладено
арешт на магазин, розташований за
24.12.2013 року ОСОБА_5 звернулась до
Самарського ВДВС Дніпропетровського
МУЮ з заявою про зняття арешту з
належного їй будинку, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.
Листом Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції від 24.12.2013
посиланням на те, що виконавче
провадження за яким було накладено
арешт не перебуває на виконанні з 2003
Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується письмовими
поясненнями відповідача, архів за 2001
рік знищено, так як термін зберігання
архіву становить три роки, що
унеможливлює встановлення причин
накладення арешту на майно позивача та
осіб які виносили оскаржувану
При вирішенні даного
адміністративного позову суд виходить
Закон України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV
(надалі - Закон України «Про виконавче
провадження») визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.
Стаття 60 Закону України «Про виконавче
провадження» регулює порядок зняття
арешту з майна. Відповідно до ч. 1 ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження» особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
Так, судовим розглядом встановлено, що
в єдиному державному реєстрі
виконавчих проваджень відомості щодо
виконавчих проваджень у яких боржником
є громадянка ОСОБА_5 відсутні.
Разом з тим, в судовому засіданні
представник відповідача визнав
позовні вимоги та пояснив, що арешт на
майно ОСОБА_5 було накладено помилково.
При виконанні виконавчого провадження
про звернення стягнення на майно ТОВ
«Продукти 297» виконавчою службою було
накладено арешт на нежитлові
приміщення будівлі магазину з
госспорудами по вул.Гвая, 85, раніше вул.
25.12.2000 р. майно ТОВ «Продукти 297», а саме
нежитлове приміщення розташоване за
адресою вул. Гвая, 89 було реалізовано на
прилюдних торгах, що підтверджується
Стаття 37 Закону України «Про виконавче
провадження» ХІV (в редакції що діяла на
час виникнення правовідносин) регулює
порядок закінчення виконавчого
провадження. Виконавче провадження
підлягає закінченню, зокрема,
фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом. Про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби. Копія
постанови у 3-денний строк надсилається
сторонам та суду або іншому органу
(посадовій особі), які видали
виконавчий документ.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції що
діяла на час виникнення правовідносин)
у разі закінчення виконавчого
провадження згідно із статтею 37 цього
Закону, крім направлення виконавчого
документа за належністю до іншого
органу державної виконавчої служби;
повернення виконавчого документа
стягувачу згідно із статтею 40 цього
Закону; повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
згідно із статтею 40-1 цього Закону,
припиняється чинність арешту майна
боржника, скасовуються інші здійснені
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку з завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом. Якщо у виконавчому
провадженні державним виконавцем був
накладений арешт на майно боржника, у
постанові про закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа стягувачу або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про скасування арешту,
накладеного на майно боржника.
Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Згідно частини 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову,
зокрема, про визнання протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень і
про скасування рішення, зобов'язання
відповідача вчинити певні дії, іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Проаналізувавши вищевикладене, суд
дійшов висновку, що в супереч вимогам
Закону України «Про виконавче
провадження», дій щодо зняття арешту з
майна відповідачем проведено не було, в
тому числі арешт на майно позивача був
накладений помилково, чим було
порушено права позивача.

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі, згідно з вимогами статті
86 Кодексу адміністративного
судочинства України у їх сукупності, з
урахуванням висновків викладених вище,
суд дійшов висновку що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 112 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі повного визнання відповідачем
адміністративного позову і прийняття
його судом приймається постанова суду
про задоволення адміністративного
позову.

Розподіл судових витрат слід здійснити
відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 94, 112, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про часткове скасування
постанови від 27.03.2001 року та
зобов'язання зняти арешт -
задовольнити.

Скасувати постанову Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції б/н від 27.03.2001 року в
частині накладення арешту та заборони
відчуження майна, за адресою: АДРЕСА_1.

Зобовязати Самарський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції зняти арешт та
заборону відчуження з житлового
будинку, за адресою: АДРЕСА_1.

Присудити з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі
68 (шістдесят вісім) гривень 82 копійки.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
згідно частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя Н.В.
Боженко