Справа № 872/7319/13
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2013-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2013 р. справа № 408/7632/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мельника В.В.

суддів: Нагорної Л.М.
Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Дзержинського районного суду від 21.01.2013
року у справі № 408/7632/13; 2а/408/26/13 за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області (далі по
тексту - відповідач), в якому просив
визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо нездійснення
перерахунку і виплати підвищення
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 22.05.2008 року по
теперішній час; зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок і
виплачувати позивачу підвищення до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 22.05.2008 року по 01.10.2012
року виходячи із розміру мінімальної
пенсії за віком, визначеного залежно
від розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою Дзержинського районного
сулу м. Кривого Рогу від 21 січня 2013 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати постанову Дзержинського
районного суду від 21.01.2013 року у справі
№ 408/7632/13; 2а/408/26/13 та винести нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Дана адміністративна справа
розглянута апеляційним судом
відповідно до ст. 197
КАС України в порядку письмового
провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарг
та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Предметом спору у даній
адміністративній справі є право
позивача на отримання передбаченого
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком та захист цього права від
порушень з боку органів пенсійного
фонду, які полягають у бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
уповноваженого державою на надання
визначених Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" пільг.

Як підтверджено матеріалами справи,
позивач відповідно до ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", який набрав чинності з 01.01.2006р.,
набув статусу "дитина війни", що надає
йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", у тому
числі право на підвищення пенсії на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з норм ст.58 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", п.15 Положення "Про
Пенсійний фонд України", ст.ст. 21, 22, 87
Бюджетного кодексу України, обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії, яка передбачена ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", покладено на відповідні
територіальні управління Пенсійного
фонду України за місцем проживання
позивача.

Статтею 110 Закону України «Про
Державний бюджет України за 2006 рік»
було встановлено, що пільги дітям
війни, передбачені абзацом сьомим
статті 5 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», запроваджується з
01 січня 2006 року, а статтею 6 протягом 2006
року поетапно, за результатами
виконання бюджету в першому півріччі, у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету.

Частиною 3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено застосування
мінімального розміру пенсії за віком
виключно для визначення
розміру пенсій призначених згідно з
цим Законом (ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування").

Однак, наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є
підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальної
допомоги, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Відповідно до ст.64 Конституції України,
конституційні права і свободи людини
і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Таким чином, розмір підвищення до
пенсії особам, які мають статус "дитини
війни", передбачений ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
повинен обчислюватись виходячи з
розміру прожиткового мінімуму
встановленого для осіб, що
втратили працездатність, який
встановлено чинним законодавством на
кожний бюджетний рік.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у старості та в інших
випадках, передбачених законом.
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" реалізовано конституційне
право на соціальний захист громадян,
які мають статус "дитини війни".

Позивач звернувся з даним позовом лише
22 жовтня 2012 року. Враховуючи положення
ст.99 КАС України, позивачем було
пропущено строк для звернення до суду
за захистом порушених прав.

В своєму позові позивач не зазначає, з
яких підстав він пропустив строк для
звернення до суду та не просить його
відновити.

Враховуючи вищенаведене, судом першої
інстанції зроблено правильний
висновок, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, в зв'язку з
пропуском позивачем строку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують зроблений судом першої
інстанції висновок.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.197, 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського
районного суду від 21.01.2013 року у справі
№ 408/7632/13; 2а/408/26/13 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала може бути оскаржена
відповідно до ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
О.В. Юхименко