Справа № 813/8411/13-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р.
Справа № 876/250/14
Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів
Матковської З. М., Гулида Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представника позивача Синявська
Н. В.

представника відповідача Шиба А.
І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Франківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від12 грудня
2013року у справі № 813/8411/13-а за позовом
приватного підприємства «Лео-Рембуд»
до Державної податкової інспекції у
Франківському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області про
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
зобов'язання вчинити дії, а саме
зобов'язати відповідача привести дані
обліку приватного підприємства
«Лео-Рембуд» у відповідність з даними
податкових декларацій, що були подані
ним за період з 1 січня 2012 року по 30
квітня 2013 року; зобов'язати відповідача
вилучити з автоматизованої системи
«Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України» та з Інформаційно-аналітичної
системи «Податковий блок» відомості,
внесені на підставі акта від 25 вересня
2013 року №247/23-40/35721336 з питань
господарських відносин з ТОВ «Вайз
Юніон Лтд» за період з 1 січня 2012 року по
30 квітня 2013 року, з ТОВ «Будівельна
компанія «Адена» за період з 1 жовтня 2012
року по 28 лютого 2013 року, ТОВ «Конді 50»
за період з 25 червня 2012 року по 31
березня 2013 року та відновити стан
платника ПП «Лео-Рембуд», який мав
місце до її введення.

Позовні вимоги мотивує тим, що висновки
акта перевірки від 25 вересня 2013 року
№247/23-40/35721336, на підставі якого було
внесено коригування до електронної
бази, є необґрунтованими, оскільки в їх
основу покладено помилкові твердження
відповідача про те, що операції між ПП
«Лео-Рембуд» та його контрагентами: ТОВ
«Вайз Юніон ЛТД», ТОВ «Конді 50», ТОВ
«Будівельна компанія «Адена», не мали
реального товарного характеру. Позивач
посилається на те, що відповідач не
надав належної правової оцінки його
правовідносинам з названими
контрагентами та не дослідив первинних
документів, складених за наслідками
такої господарської діяльності, та
наданих до перевірки у повному обсязі.
Вказує на те, що відповідач такі
документи до уваги не взяв, а свої
висновки базує виключно на актах ДПІ у
Печерському районі м. Києва щодо
неможливості проведення зустрічних
звірок ТОВ «Вайз Юніон ЛТД», ТОВ «Конді
50» та ТОВ «Будівельна компанія «Адена»
відповідно. Позивач вважає, що
задокументовані факти неможливості
проведення зустрічних звірок не можуть
вказувати на безтоварність
господарських операцій між вказаними
контрагентами. Як наслідок
безпідставності висновків відповідача
про безтоварність господарських
операцій між вказаними контрагентами,
вважає і безпідставними висновки
відповідача про завищення позивачем
доходів, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, по
операціях щодо реалізації робіт
(послуг), отриманих від ТОВ «Вайз Юніон
ЛТД», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Будівельна
компанія «Адена», а також висновки про
завищення суми податкового кредиту за
наслідками взаємовідносин з
контрагентами-постачальниками робіт
(послуг) та контрагентами-покупцями,
якими надалі було реалізовано отримані
роботи (послуги). Позивач наголошує, що
відповідач за результатами проведеної
перевірки не склав податкового
повідомлення-рішення, а тому у
податкового органу не виникло права на
внесення відповідних коригувань у
електронні системи податкового обліку.
Оскільки Податковим кодексом України
(далі - ПК України) встановлено право
відповідача вносити зміни в облікові
дані платника, однак, лише в ті, що не
пов'язані із зміною податкового
навантаження чи податкового кредиту,
оскільки такі зміни за собою несуть
податкові зобов'язання, які визначені
підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК
України. Внесення змін до облікових
карток платника податків, що не
пов'язані із зміною податкового
навантаження (тобто, податкової
звітності, розшифровки результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України) з податку на додану
вартість, можливе лише на підставі або
самостійно поданої декларації
платника податку на додану вартість
або прийнятого контролюючим органом
податкового повідомлення-рішення
після закінчення строків його
узгодження. Зміни в облікових даних
операцій по ПДВ здійснюються лише на
підставі податкових
повідомлень-рішень чи на підставі
довідок, складених за результатами
перевірок, коли контролюючим органом
не виявлено фактів порушень платником
податків законодавства України. З
наведеного зрозуміло, що відповідач не
має права вносити зміни до податкових
декларацій позивача, зокрема, до
розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів (оформленої додатком № 5),
оскільки така є частиною податкової
звітності - податкової декларації.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що оспорювана
постанова прийнята з неправильним та
неповним дослідженням доказів і
встановленням обставин у справі та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Зокрема зазначає, що позовні вимоги в
даному спорі за своєю суттю є вимогами
про спростування висновків
контролюючого органу, викладених в
акті перевірки, та відображенню їх в
інформаційній системі.

Акт є виключно носієм доказової
інформації про виявлені податковим
органом під час проведення перевірки
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання, обов'язковим
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу.

Контролюючий орган не позбавлений
права викладати в акті перевірки
власні суб'єктивні висновки щодо
зафіксованих обставин, та в подальшому,
у разі виникнення спору щодо рішень, що
приймаються на підставі такого акту,
обгрунтовувати ними власну позицію
щодо наявності певних допущених
платником податку порушень та
вносинити таку інформацію в
інформаційну систему.

Відповідно до пункту 4.4. Наказу ДПА
України №236 від 22 квітня 2011 року у разі
встановлення фактів, що не дають змогу
провести зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше 2-х робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання,
реєструє його у Журналі реєстрації
довідок про результати проведення
зустрічної звірки (актів про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання, неявки
для підписання, відмови від писання
Довідки про результати проведення
зустрічної звірки) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

Просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року та винести нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та додатково нічого
іншого пояснити не зміг.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив щодо задоволення
апеляційної скарги та надав пояснення
аналогічні викладеному в письмових
запереченнях.

Колегія суддів, вислухавши суддю
доповідача, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційна скарга не належить до
задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується, що в
період з 10 вересня 2013 року по 16 вересня
2013 року ДПІ у Франківському районі м.
Львова проводила документальну
позапланову виїзну перевірку ПП
«Лео-Рембуд» з питань господарських
відносин з ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» за
період з 1 січня 2012 року по 30 квітня 2013
року, з ТОВ «Будівельна компанія
«Адена» за період з 1 січня 2012 року по 28
лютого 2013 року, з ТОВ «Конді 50» за
період з 25 червня 2012 року по 31 березня
2013 року, за наслідками якої складено
акт від 25 вересня 2013 року №247/23-40/3572.

Відповідно до акту перевірки від 25
вересня 2013 року виявлено порушення ПП
«Лео-Рембуд» вимог пунктів 135.1, 135.2
статті 135, пунктів 137.1, 137.4 статті 137,
пунктів 138.1, 138.2, 138.4 статті 138, підпункту
139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України,
внаслідок чого безпідставно віднесено
до складу витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування за 2012
рік 969666,65 грн за придбання товарів
(робіт, послуг) у ТОВ «БК «Адена», ТОВ
«Конді 50», ТОВ «Вайз Юніон ЛТД», а також
завищено доходи, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
всього на суму 1472482,50 грн, в т.ч. за ІІ
квартал 2012 року на суму 360998,45 грн, за ІІІ
квартал 2012 року на суму 349255,40 грн, за 2012
рік - 762228,65 грн по операціях з ТОВ
«Нестле Україна», ПАТ «Львівська
кондитерська фабрика «Світоч», ТОВ РСП
«Шувар» та ТОВ «КФ «Ярич». Крім того в
акті перевірки від 25 вересня 2013 року
зазначено про те, що, в порушення статті
185, пункту 187.1 статті 187, статті 188,
пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України
ПП «Лео-Рембуд» завищено суму
податкових зобов'язань на суму 301876,83
грн, в т.ч. за квітень 2012 року на суму 7399
грн, за травень 2012 року на суму 12519,50 грн,
за червень 2012 року на суму 52281,19 грн, за
липень 2012 року на суму 69851,08 грн, за
листопад 2012 року на суму 54162,60 грн, за
грудень 2012 року на суму 98283,13 грн, за
лютий 2013 року на суму 7380,33 грн по
операціях з ТОВ «Нестле Україна», ПАТ
«Львівська кондитерська фабрика
«Світоч», ТОВ РСП «Шувар» та ТОВ «КФ
«Ярич», а також встановлено завищення
ПП «Лео-Рембуд» суми податкового
кредиту на загальну суму 201233,33 грн за
рахунок проведення взаєморозрахунків
з ТОВ «БК «Адена», ТОВ «Конді 50», ТОВ
«Вайз Юніон ЛТД».

Як вірно встановив суд першої
інстанції, що підтвердив в судовому
засіданні представник апелянта,
податкові повідомлення-рішення за
результатами документальної перевірки
податковим органом не складались.
Поряд з тим, висновки, які містить акт
перевірки від 25 вересня 2013 року за
наслідками перевірки взаємовідносин
позивача з ТОВ «Будівельна компанія
«Адена», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Вайз Юніон
ЛТД», відображено в автоматизованій
системі «Результати співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» та
Інформаційно-аналітичної системи
«Податковий блок». Тобто, податковий
орган в такий спосіб фактично змінив
дані податкового обліку ПП
«Лео-Рембуд».

З аналізу акту перевірки від 25 вересня
2013 року є очевидним те, що висновки про
порушення ПП «Лео-Рембуд» норм
цивільного та податкового
законодавства базуються виключно на
відомостях актів ДПІ у Печерському
районі м. Києва, оформлених за
наслідками зустрічних звірок
контрагентів позивача, а також на
відомостях з бази даних ДПА України,
АІС ОР «Податки», АІС «Бест Звіт», АІС
«Податковий блок». Правової оцінки
наданої позивачем первинної
документації щодо господарських
операцій з названими вище платинками в
акті від 25 вересня 2013 року немає.

Суд першої інстанції вірно наголосив
на тому, що при перевірці позивача
податковий орган застосував дані по
перевірках контрагентів, які
відображекні в: акті ДПІ у Печерському
районі м. Києва № 1264/22.3/37634172 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Будівельна компанія
«Адена» з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 1 жовтня 2012 року по 28 лютого 2013
року»; акті ДПІ у Печерському районі м.
Києва № 1695/22-3/38149196 від 17 травня 2013 року
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Конді 50» з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства за період з 25
червня 2012 року по 31 березня 2013 року»;
акті ДПІ у Печерському районі м. Києва
№ 1796/22.10/37569727 від 25 квітня 2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 1 січня 2012
року по 30 квітня 2013 року».

Неможливість проведення усіх
зустрічних звірок перелічених вище
контрагентів зумовлена відсутністю
цих платників за своїм
місцезнаходженням. У зв'язку з цим
зустрічні звірки проведено на основі
відомостей автоматизованих систем і
баз даних, які є в розпорядженні
податкового органу. Проаналізувавши в
такий спосіб господарські операції ТОВ
«БК «Адена», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Вайз
Юніон ЛТД» податковий орган, який
проводив звірку, прийшов до висновку
про безтоварність їх господарських
операцій, відсутність об'єктів
оподаткування та безпідставне
формування показників податкового
обліку, як свого, так і третіх осіб.
Податковий орган зазначив також про те,
що фактично операцій поставок за
участю згаданих вище контрагентів не
було у зв'язку з відсутністю в них
необхідної для здійснення
господарської діяльності
матеріально-технічної бази і трудових
ресурсів. Відтак, оформлені за
наслідками таких операцій первинна
документація і податкова звітність
містять неправдиві відомості;
діяльність таких суб'єктів не має на
меті настання правових наслідків, а
спрямована не неправомірне надання
податкової вигоди.

На підставі таких результатів
зустрічних звірок, які здійснила ДПІ у
Печерському районі м. Києва, відповідач
прийшов до висновку, що ПП «Лео-Рембуд»,
як один із контрагентів ТОВ «БК
«Адена», ТОВ «Конді 50», ТОВ «Вайз Юніон
ЛТД», відобразив у первинних
документах господарські операції, яких
фактично не було, у зв'язку з чим
прийшов до висновків, зміст яких
наведено вище.

Задовільняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з чим погоджується
колегія суддів вірно застосував норми
матеріального права.

Відповідно до вимог пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.1 статті 198 ПК України).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3 статті 198
ПК України). Якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (пункт 198.4. статті 198 ПК
України). Якщо у подальшому такі
товари/послуги фактично
використовуються в операціях, які не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами
(пункт 198.5 статті 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу ІІІ цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Таким чином необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Згідно з пунктом 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, ведення
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну),
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті. Відповідно
до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього
ж Закону до складу валових витрат не
належать будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Аналогічні за змістом норми є і у
Податковому кодексі України (норми
якого в частині оподаткування податком
на прибуток набрали чинності з 1 квітня
2011 року), зокрема в пункті 138.2 статті 138
ПК України передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України, не включаються до
складу валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Колегія суддів ще раз звертає увагу на
той факт, що в основу висновків про
безтоварність господарських операцій
позивача з його контрагентами
покладено акти про неможливість
проведення зустрічної звірки. Висновки
про укладення згаданими вище
контрагентами-постачальниками
позивача нікчемних правочинів
зроблено без дослідження первинних
документів цих контрагентів,
використовуючи лише облікові справи
вищезгаданих контрагентів.

Колегія суддів згідна з висновком суду
першої інстанції, про те що використана
відповідачем при перевірці ПП
«Лео-Рембуд» інформація без
дослідження у контрагентів
відповідних розрахункових, платіжних
та інших первинних документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку та нарахування
податку, не може свідчити про порушення
позивачем норм Податкового кодексу
України та невідповідність правочинів
вимогам законодавства.

Окрім того в матеріалах справи навні
копії первинних документів, а саме
договори, податкові накладні, акти
виконаних робіт встановленої форми і
змісту, які підтверджують про
виникнення цивільних прав та
обов'язків, а також про фактичне
здійснення господарських операцій
позивачем та його контрагентами, та є
достатніми доказами на підтвердження
здійснення останніх.

Зокрема, надані позивачу роботи надалі
були передані контрагентам -
замовникам, що засвідчується належним
чином оформленими актами виконаних
робіт, як первинно обліковими
документами, в яких чітко зазначено
якого саме виду надаються послуги
(виконуються роботи), розкритий зміст
наданих послуг (виконаних робіт) та є
вказівки, що ці послуги (роботи)
надаються на виконання умов договору,
укладеного між позивачем та його
контрагентами. Такі докази є підставою
для внесення змін у бухгалтерський та
податковий облік по наданих послугах
(виконаних роботах), і доводять факт їх
використання у господарській
діяльності позивача.

З огляду на наявні в матеріалах справи
докази, обґрунтованими є висновки суду
першої інстанції про надання таким
переваги, як належним письмовим
доказам (первинним документам), якими
підтверджується реальність
господарських операцій, що відбувалися
на виконання договорів щодо виконання
будівельних і ремонтних робіт з ТОВ
«Вайз Юніон ЛТД» №010 від 1 червня 2012
року, договору № 012 від 1 червня 2012 року,
№029 від 1 липня 2012 року; договорів з ТОВ
«Конді 50» № 011 від 29 червня 2011 року, №009
від 29 червня 2012 року, № 008 від 29 червня
2012 року, договорів з ТОВ «Будівельна
компанія «Адена» №015 від 1 березня 2013
року, № 011 від 7 лютого 2013 року, №113 від 12
грудня 2012 року, №114 від 12 грудня 2012 року,
№ 83 від 30 жовтня 2012 року, № 87 від 30
жовтня 2012 року, № 97 від 3 грудня 2012 року,
№ 100 від 3 грудня 2012 року, № 102-106, № 108-110
від 11 грудня 2012 року, № 114 від 5 березня
2013 року, № 111 від 12 грудня 2012 року (том І,
а.с. 39-151).

Крім того про реальність господарських
операцій позивача з ТОВ «Вайз Юніон
ЛТД,» ТОВ «Конді 50» та ТОВ «Будівельна
компанія «Адена» свідчить й те, що
укладення перелічених вище договорів
зумовлене необхідністю виконання
договірних зобов'язань ПП «Лео-Рембуд»
перед замовниками останнього, а саме:
ПАТ «Львівська кондитерська фабрика
«Світоч», ТОВ «Нестле України», ТОВ
«Ринок сільськогосподарської
продукції «Шувар», яким надалі і було
передано результати виконаних
ремонтних і будівельних робіт. Копії
договорів, а також актів приймання
виконаних будівельних робіт акт
податковий накладних долучено до
матеріалів справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з тим, що в матеріалах
справи є достатньо доказів, які дають
змогу зробити висновок про те, що
досліджувані господарські операції є
реальним та належним чином
задокументовані, а відтак позивачем
було вірно визначено та задекларовано
суми податкового кредиту з податку на
додану вартість та розмір податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, а висновки відповідача про
порушення позивачем цивільного та
податкового законодавства не знайшли
свого підтвердження.

Що стосується коригування облікових
даних платників податків та
відображення відповідних змін в
програмному продукті «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України.

Відповідно до ст. 54 Податкового кодексу
України, крім випадків, передбачених
податковим законодавством, платник
податків самостійно обчислює суму
податкового та/або грошового
зобов'язання та/або пені, яку зазначає у
податковій (митній) декларації або
уточнюючому розрахунку, що подається
контролюючому органу у строки,
встановлені цим же Кодексом. Така сума
грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
щодо утримання податків у джерела
виплати, в тому числі податкового
агента, свідчать про порушення правил
нарахування, утримання та сплати до
відповідних бюджетів податків і
зборів, передбачених цим же Кодексом.

Згідно з пунктом 2.21. Методичних
рекомендацій щодо взаємодії органів
державної податкової служби при
проведенні перевірок податкових
декларацій з податку на додану
вартість з урахуванням інформації
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів, підсумки перевірок за
результатами автоматизованого
співставлення податкової звітності з
ПДВ на центральному рівні
відображаються в додатку до акта
перевірки (камеральної, документальної
невиїзної, планової, позапланової
перевірки) або довідки у розрізі
періодів та операцій з одним
контрагентом та фіксуються в АС
«Аудит». По мірі підписання актів
перевірки та узгодження податкових
зобов'язань, визначених податковим
повідомленням-рішенням, прийнятим за
результатами таких перевірок,
уточнюються результати
автоматизованого співставлення на
центральному рівні податкової
звітності з ПДВ за поданням підрозділу,
яким завершено процедуру такого
узгодження та яким прийнято таке
повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 2.23. цих же Методичних
рекомендацій у разі якщо результати
такої перевірки оскаржуються
платником у судовому порядку,
юридичний підрозділ передає
структурному підрозділу, що здійснював
перевірку платника, копії рішень
судових органів, якими змінено суми
ПДВ, визначені за результатами
перевірки.

На переконання колегії суддів, суд
першої інстанції, вірно прийняв до
уваги обґрунтування позовних вимог
позивача щодо зобов'язання відповідача
відновити детальну інформацію по
позивачу в Автоматизованій системі
«Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України», внесену на підставі акта
перевірки від 25 вересня 2013 року
№247/23-40/35721336, оскільки лише після
підписання актів перевірки та
узгодження податкових зобов'язань,
визначених податковим
повідомленням-рішенням, прийнятим за
результатами таких перевірок,
уточнюються результати
автоматизованого співставлення на
центральному рівні податкової
звітності з ПДВ за поданням підрозділу,
яким завершено процедуру такого
узгодження та яким прийнято таке
повідомлення-рішення.

Сторонами визнається факт неприйняття
податкових повідомлень-рішень за
наслідками податкової перевірки та
складання за її результатами акта
перевірки від 25 вересня 2013 року №
247/23-40/35721336. Положення вищевказаних
Методичних рекомендацій дають
підстави для висновку про те, що процес
зіставлення даних податкової
звітності з ПДВ у розрізі контрагентів
є формальним рівнем податкового
контролю, на стадії якого податковий
орган фактично порівнює задекларовані
контрагентами кореспондуючі суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці. Зазначений
етап контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Адже питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

Сама по собі здійснена податковим
органом податкова кваліфікація
операцій за відсутності податкового
повідомлення-рішення не може слугувати
підставою для внесення змін до Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України. Висновок щодо
правильності (або недостовірності)
задекларованих платником даних
податкового обліку, як підстави для
внесення змін до вказаної бази даних
може бути зроблений податковим органом
лише після визначення платникові
податкових зобов'язань та їх
узгодження у встановленому законом
порядку.

З урахуванням викладеного колегія
суддів повністю погоджується із
висновками суду першої інстанції, та
вважає, що підсумки перевірки позивача
неправомірно відображені в
автоматизованій системі співставлення
податкової звітності з ПДВ на
центральному рівні - адже такі могли
бути відображені лише за умови
узгодження податкового зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів приходить до переконання, що
судом першої інстанції дотримано норми
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи та наявним у ній доказам.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м.Львова ГУ Міндоходів у
Львівській області- залишити без
задоволення, а постановуЛьвівського
окружного адміністративного суду від12
грудня 2013року у справі № 813/8411/13-а- без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Матковська З. М..

Гулид Р. М.

Повний текст ухвали виготовлений 21
лютого 2014 року