Справа № 822/69/14
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/69/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі :головуючого-судді
суддівКозачок І.С. Блонського В.К.
Майстер П.М. при секретарі за участі:
позивача представника позивача
представника відповідачаДехтярук В.В.
ОСОБА_5 ОСОБА_6 Подлюк Г.Б. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду адміністративну справу за позовом
ОСОБА_5 до міністерства доходів і
зборів про визнання незаконними
наказів, поновлення на посаді та
зобов'язання виплатити
середньомісячний заробіток, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
митної служби України. З урахуванням
збільшених позовних вимог просить
визнати незаконним наказ Державної
митної служби України від 03.06.2011 року №
1140-К в частині припинення перебування
ОСОБА_5 на державній службі в митних
органах. Також просить скасувати
наказ від 09.08.2011 року № 1725-к «Про
внесення змін до наказу», яким змінена
дата звільнення.

Позивач також заявляє вимоги про
зобов'язання Державної митної служби
України поновити його на посаді
головного інспектора Сектору
управління якістю організаційно -
розпорядчого департаменту Державної
митної служби України та виплатити
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначає, що
перебуваючи у відпустці з 30.05.2011 року по
17.06.2011 року, отримав лист від
відповідача, яким повідомлялось, що
відповідно до наказу Державної митної
служби України від 03.06.2011 року № 1140-К за
порушення присяги державного
службовця його перебування на
державній службі в митних органах
України припинене.

Зазначений наказ вважає незаконним,
оскільки він прийнятий всупереч
вимогам Дисциплінарного статуту
митної служби України (далі -
Дисциплінарний статут), який діяв на
час звільнення та передбачав, що
застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.
Посилається також на те, що відповідно
до вимог законодавства звільнення не
може бути проведене під час
перебування особи у відпустці. Отже,
накази відповідача вважає
протиправними та просить поновити його
на посаді та зобов'язати виплатити
йому середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позов підтримують.

Представник відповідача позов не
визнає. Зазначає, що 02.06.2011 року ОСОБА_5
перебуваючи у м. Києві під час
відпустки, скопіював з інформаційного
комплексу Державної митної служби
України на USB - накопичувач статистичну
інформацію щодо експортних операцій
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, які здійснювались протягом
січня - квітня 2011 року.

Того ж дня позивач та начальник відділу
адміністрування митних платежів
Житомирської митниці ОСОБА_8 були
затримані працівниками УСБУ в
Житомирській області при спробі
несанкціонованого розповсюдження
службової інформації з обмеженим
доступом. Відносно ОСОБА_5 порушена
кримінальна справа за ч. 1 ст. 361-2
Кримінального кодексу України.

Представник відповідача вважає, що
позивач, перебуваючи на державній
службі у митних органах, в порушення
Закону України «Про державну службу»
своїми діями завдав шкоди інтересам
державної служби, а саме здійснив
розповсюдження конфіденційної
інформації, що належить Держмитслужбі,
у зв'язку із чим був звільнений.

Вважає, що звільнення проведене на
законних підставах та відповідно до
положень Закону України "Про державну
службу". Просить у позові відмовити.

Заслухавши позивача, представників
позивача та відповідача, дослідивши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, колегія суддів дійшла
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.03.2000 року ОСОБА_5
прийняв Присягу державного службовця,
що підтверджується записом у трудовій
книжці, та був прийнятий на посаду в
органах ДМС України.

18.04.2011 року позивач призначений на
посаду головного інспектора Сектору
управління якістю організаційно -
розпорядчого департаменту Державної
митної служби України.

03 червня 2011 року Державною митною
службою України виданий наказ № 1140-К,
відповідно до пункту 1 якого за
порушення Присяги державного
службовця з 03.06.2011 року припинене
перебування ОСОБА_5 на державній службі
відповідно до п. 6 ч. 1. ст. 30 Закону
України "Про державну службу".

В наказі зазначається, що 02.06.2011 року
співробітниками УСБУ України в
Житомирській області здійснене
затримання начальника відділу
адміністрування митних платежів
Житомирської митниці ОСОБА_8 та
головного інспектора сектору
управління якістю організаційно -
розпорядчого департаменту Державної
митної служби України ОСОБА_5 при
спробі несанкціонованого
розповсюдження службової інформації з
обмеженим доступом, яка міститься в
Єдиній автоматизованій інформаційній
системі Держмитслужби України. Окрім
цього встановлено, що таку службову
інформацію ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_9,
головного інспектора відділу ведення
УКТЗЕД Управління класифікації
товарів Департаменту класифікації
товарів та заходів регулювання ЗЕД
Державної митної служби України.

20.06.2011 року, слідчим відділом
управління служби безпеки України в
Житомирській області прийнята
постанова про порушення кримінальної
справи відносно позивача за частиною 1
статті 361-2 Кримінального кодексу
України.

В подальшому, Державною митною службою
України винесений наказ від 09.08.2011 року
№ 1725-к, яким змінена дата звільнення
позивача з 03.06.2011 року на 20.06.2011 року.

Оцінюючи доводи сторін, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до статті 408 Митного кодексу
України (в редакції, яка діяла на час
звільнення позивача) правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом, а в
частині, що не регулюється ним, -
Законом України "Про державну службу".

Як випливає зі змісту частини 1 статті 7
Митного кодексу України законодавство
України з питань митної справи
складається з Конституції України,
цього Кодексу, законів України та інших
нормативно-правових актів з питань
митної справи, виданих на основі та на
виконання Конституції України, цього
Кодексу та законів України.

Отже, норми Закону України "Про
державну службу" можуть
застосовуватись щодо посадових осіб
митної служби лише у тій частині, що не
урегульована спеціальним митним
законодавством, у тому числі й нормами
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

Суд не погоджується з твердженням
відповідача стосовно того, що
порушення зобов'язання додержуватись
актів законодавства України, сумлінно
виконувати свої обов'язки, безумовно
свідчить про порушення Присяги
державного службовця та у зв'язку з цим
є підставою для припинення державної
служби.

У митній службі України станом на час
звільнення позивача діяв
Дисциплінарний статут, затверджений
Законом України від 6 вересня 2005 року N
2805-IV «Про Дисциплінарний статут митної
служби України».

В преамбулі Дисциплінарного статуту
зазначено, що цей Статут визначає суть
службової дисципліни, права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України, яким присвоєно спеціальні
звання, у тому числі керівників митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій, щодо
забезпечення та додержання дисципліни,
а також види та порядок застосування
заохочень і дисциплінарних стягнень.
Регулювання правового становища
державних службовців, що працюють у
митних органах, здійснюється з
урахуванням вимог Закону України "Про
державну службу".

Тобто, в частині регулювання правового
становища державних службовців вимоги
Закону України "Про державну службу"
враховуються, але в першу чергу таке
регулювання здійснюється за нормами
спеціальних законів, зокрема,
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

Статтею 21 Дисциплінарного статуту
встановлено, що порушення службової
дисципліни - це протиправне, винне
(умисне чи необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Відповідно до пункту 1 статті 22 Статуту
до діянь, які є порушеннями службової
дисципліни, зокрема, належать
порушення вимог законів та інших
нормативно-правових актів України з
питань митної справи, державної служби,
а також наказів та розпоряджень
безпосередніх та/або прямих
керівників.

Отже, зазначені у наказі про звільнення
позивача порушення підпадають під
визначення «порушення службової
дисципліни», вказане у пункті 1 статті 22
Дисциплінарного статуту, за вчинення
яких можуть бути застосовані різні
види дисциплінарних стягнень,
визначених статтею 23 цього Статуту, у
тому числі і звільнення з митного
органу.

На це звернув увагу Вищий
адміністративний суд України в ухвалі
від 10.12.2013 року, скасовуючи рішення
судів попередніх інстанцій у цій
справі.

Також слід враховувати, що припинення
державної служби на підставі пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України "Про
державну службу" (порушення Присяги) є
винятковим заходом відповідальності
державного службовця, який виходить за
межі дисциплінарної відповідальності,
а тому, якщо підставою для припинення
державної служби є порушення посадовою
особою митної служби службової
дисципліни, неможливість застосування
за таке порушення до посадової особи
заходів дисциплінарного впливу аж до
звільнення з митного органу, повинно
бути вмотивоване.

Обов'язковість такого мотивування
обумовлена тим, що застосування
заходів дисциплінарного впливу до
посадових осіб митної служби України
чітко урегульовано розділом 4
Дисциплінарного статуту митної служби
України, який визначає види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, що має наслідком
забезпечення належного захисту
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

На необхідність такого мотивування
звертає увагу Вищий адміністративний
суд при розгляді справ цієї категорії (
ухвала ВАС України від 23 лютого 2012 р. у
справі К/9991/25690/11, номер рішення у ЄДРСР
України 25354134; постанова ВАС України
від 13 червня 2012 р. у справі К/9991/64036/11,
номер рішення у ЄДРСР України 24896314 та
інші).

Судом встановлено, що відповідачем не
вчинялись будь - які дії з метою
з'ясування дійсних обставин
правопорушення, зокрема не було
призначене та проведене службове
розслідування. Також не відбирались
пояснення у ОСОБА_5

Якщо ж дослідити зміст письмових
пояснень громадянина ОСОБА_9, на які
посилається відповідач, то з них не
випливає вчинення позивачем таких дій,
які можна б було кваліфікувати як
порушення Присяги державного
службовця.

На думку суду, відповідач не
обґрунтувавши неможливість
застосування щодо позивача положень
Дисциплінарного статуту митної служби
України, неправомірно та передчасно
застосував щодо нього звільнення за
порушення присяги державного
службовця, що призвело до порушення
принципів обґрунтованості та
пропорційності, яким повинні
відповідати усі рішення суб'єктів
владних повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
30 Закону України "Про державну службу"
державна служба припиняється у разі
відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону.
Зазначена підстава звільнення є
спеціально обумовленим видом
відповідальності, що встановлений
законом.

Згідно з частиною 1 статті 17 вказаного
Закону державний службовець
відповідно до прийнятої Присяги
зобов'язаний вірно служити народові
України, суворо дотримуватись
Конституції та Законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки.

Розкриваючи юридичний зміст положення
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України "Про державну службу", суд
вважає, що порушення Присяги може
проявлятись виключно в умисних діях чи
бездіяльності, тобто тоді, коли чітко
визначене коло обов'язків особи і
зрозумілий їх зміст, особа знає про ці
обов'язки і зобов'язана діяти саме
таким чином, як це передбачено
нормативними актами, однак свідомо не
виконує ці обов'язки або виконує
всупереч встановленим вимогам.

Як зазначено в мотивувальній частині
Рішення Конституційного Суду України у
справі за конституційним поданням 53
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
Закону України "Про Вищу раду юстиції"
від 11.03.2011р. (реєстраційний №2-рп/2011),
присяга має правову природу
одностороннього, індивідуального,
публічно-правового, конституційного
зобов'язання державного службовця.
Вона є особистою обіцянкою про
вірність служби народові України. У
присязі знаходить вияв конституційне
положення про те, що джерелом влади є
народ України, і саме йому адресована
присяга, яку складає державний
службовець.

Отже, норми Закону України "Про
державну службу" щодо Присяги не
створюють безпосередньо права та
обов'язки, а їх головне призначення у
формуванні відповідних моральних
засад діяльності державного службовця.

Конкретні обов'язки та права державних
службовців визначаються у посадових
положеннях та інструкціях, що
затверджуються керівниками
відповідних державних органів у межах
закону та компетенції.

Вищий адміністративний суд України
неодноразово висловлював правову
позицію, що суть порушення Присяги
пов'язана з такими істотними
проступками (вчинками) службовця, які
повністю суперечать тим повноваженням,
що на нього покладені, підривають
довіру до нього як носія влади та
унеможливлюють подальше виконання ним
своїх функцій. Незначні факти
порушення, які суттєво не впливають на
роботу органу, не можуть бути підставою
для припинення державної служби за
порушення Присяги (Ухвала ВАС України
від 18.01.2007 р., справа № К-29167/06).

З досліджених судом обставин та
доказів не вбачається вчинення
позивачем дій, що перешкоджали б
нормальному функціонуванню державного
органу. Порушення встановлених законом
обмежень для державних службовців,
пов'язаних з проходженням державної
служби, позивач не допускав, також не
були зафіксовані вчинки, які порочать
її як державного службовця або
дискредитують державний орган, в якому
він працював.

Слід звернути увагу на те, що у
оскаржуваному наказі Державної митної
служби України № 1140-к від 03.06.2011 року
зазначається, що винні особи затримані
при спробі несанкціонованого
розповсюдження інформації з обмеженим
доступом. Разом з тим, у матеріалах
справи не містяться будь-які докази,
які підтверджують ці обставини.

Також не встановлено, які конкретні дії
вчинені позивачем з метою
несанкціонованого розповсюдження
такої інформації, та до яких
негативних наслідків це призвело.

Постанова про порушення кримінальної
справи від 20.06.2011 року, на думку суду, не
може вважатись документом, який
доводить вину позивача.

Судом встановлено, що у провадженні
Богунського районного суду м. Житомира
перебуває кримінальна справа №1-578/12 по
обвинуваченню ОСОБА_5 за частиною 1
статті 361-2 КК України.

Станом на 26.02.2014 року вказана справа не
розглянута, перебуває на стадії
судового слідства. Провадження по
справі зупинене та призначена
комп'ютерно - технічна експертиза.

Відповідно до ч.4 ст. 72 КАС України вирок
суду у кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи не вчинене воно цією особою.

Та оскільки на час розгляду
адміністративної справи відсутній
вирок суду відносно ОСОБА_5, висновки,
викладені у оскаржуваному наказі, є
необґрунтованими та непідтвердженими.

За загальним правилом, будь-яке
звільнення особи ( у відносинах
публічної служби зокрема та у трудових
відносинах загалом) має бути
обґрунтованим, тобто мати чітко
вказану підставу для звільнення.

Зважаючи на обраний відповідачем вид
відповідальності, який застосований
щодо позивача, відповідачем повинні
були бути вжиті усі можливі та
передбачені вимогами законодавства
України заходи для з'ясування обставин
порушення Присяги державного
службовця з метою недопущення у
подальшому подібних випадків.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведене вчинення
позивачем таких дій, які становлять
собою порушення Присяги державного
службовця у розумінні вимог Закону
України "Про державну службу".

Судом не встановлено, що позивач своїми
умисними діями або бездіяльністю
допустив (вчинив) діяння, яке
спричинило негативні (шкідливі)
наслідки або матеріальну або будь-яку
іншу шкоду, а також будь-який
причинно-наслідковий зв'язок між діями
та наслідками.

Також, відповідачем не підтверджено,
що поведінка позивача завдала шкоди
інтересам держави або будь-яких інших
осіб, або була спрямована на
дискредитацію державного органу, у
якому він працював, оскільки на цей час
недоведеним залишається у тому числі
й сам факт вчинення ним правопорушення
або злочину.

Тому суд приходить до висновку про
безпідставність наказу Державної
митної служби України № 1140-к від 03.06.2011
року в частині, яка стосується
звільнення позивача. Що стосується
наказу Державної митної служби України
№ 1725-к від 09.08.2011 року "Про внесення змін
до наказу", то оскільки він не
скасований, а попередній наказ від
03.06.2011 року № 1140-К в частині звільнення
ОСОБА_5 з державної служби визнається
протиправним, цей наказ також за своєю
суттю є протиправним і підлягає
скасуванню.

Відповідно до Указу Президента України
"Про Міністерство доходів і зборів
України" від 18.03.2013 року №141,
Міністерство доходів і зборів України
є правонаступником Державної митної
служби України, що реорганізується.

Отже слід зобов'язати Міністерство
доходів і зборів України як
правонаступника Державної митної
служби України поновити ОСОБА_5 на
посаді головного інспектора Сектору
управління якістю
організаційно-розпорядчого
департаменту Державної митної служби
України з 21 червня 2011 року.

При прийнятті рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але не більш як за один рік.
Якщо заява про поновлення на роботі
розглядається більше одного року не з
вини працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що позивач звернувся з
цим позовом ще у червні 2011 року, і
адміністративна справа про поновлення
його на роботі розглядається більше
одного року не з вини позивача, суд
вважає необхідним задовольнити позов в
частині зобов'язання Міністерства
доходів і зборів України виплатити
ОСОБА_5 середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу, тобто з дати,
наступної після дати звільнення, та до
дати прийняття судом рішення у цій
справі.

Виходячи з викладеного, позов є
обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 158-163 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної митної служби України
№ 1140-к від 03.06.2011 року "По особовому
складу митних органів" в частині
припинення перебування на державній
службі в митних органах головного
інспектора Сектору управління якістю
організаційно-розпорядчого
департаменту Державної митної служби
України ОСОБА_5 та наказ Державної
митної служби України № 1725-к від 09.08.2011
року "Про внесення змін до наказу".

Зобов'язати Міністерство доходів і
зборів України як правонаступника
Державної митної служби України
поновити ОСОБА_5 на посаді головного
інспектора Сектору управління якістю
організаційно-розпорядчого
департаменту Державної митної служби
України з 21 червня 2011 року.

Зобов'язати Міністерство доходів і
зборів України виплатити ОСОБА_5
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 21 червня 2011 року до 26 лютого
2014 року.

Постанову в частині поновлення на
посаді та виплати середнього заробітку
за час вимушеного прогулу в межах
виплати за один місяць відповідно до
статті 256 КАС України допустити до
негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 28
лютого 2014 року 16.00

Головуючий суддя судді/підпис/ /підпис/
/підпис/І.С. Козачок В.К. Блонський П.М.
Майстер "Згідно з оригіналом" Суддя І.С.
Козачок