Справа № 262/8320/13-а
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Масендич В.В.
Суддя-доповідач - Чумак С.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року справа №262/8320/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів Ляшенка Д.В. та Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги ОСОБА_2
та Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної у місті Донецьку ради на
постанову Пролетарського районного
суду міста Донецька від 23 грудня 2013
року в адміністративній справі №
262/8320/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної у місті Донецьку ради про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
адміністративним позовом про визнання
протиправними дій відповідача та
зобов'язання останнього здійснити
нарахування та виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з 16 травня 2012 року по день
прийняття судового рішення, а також
стягнути на її користь з відповідача
недоплачену суму допомоги в розмірі
4834,75 грн.

Постановою Пролетарського районного
суду міста Донецька від 23 грудня 2013
року позов задоволено частково, а саме,
дії відповідача щодо відмови у
перерахунку та виплаті позивачці
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 2 червня по 23 грудня 2013 року та
зобов'язано відповідача здійснити
нарахування та виплату вказаної
допомоги в розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років з
урахуванням виплачених раніше сум. В
задоволенні іншої частини позову
відмовлено у зв'язку з пропуском строку
звернення до суду.

В апеляційній скарзі позивач просила
постанову суду в частині відмови
скасувати і позов задовольнити
повністю, а відповідач - скасувати
зазначене судове рішення в частині
задоволення та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Позивач є застрахованою особою, матір'ю
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, у
зв'язку з чим отримує грошову допомогу,
виплату якої здійснює відповідач в
розмірі 130 гривень щомісячно.

Позивач з таким розміром допомоги не
погоджується і вважає, що остання
повинна виплачуватись в розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

При вирішенні спору колегія суддів
виходить з правової позиції Верховного
Суду України, яка викладена в постанові
від 25 грудня 2012 року у справі № 21-410а12, є
обов'язковою для застосування в
судовій практиці та полягає в
наступному.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№ 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, статтею 43
Закону № 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Будь-які застереження щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною
відповідно до розмірів, визначених
Кабінетом Міністрів України, у Законі
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» відсутні.

Оскільки в даній справі спір виник щодо
виплати допомоги з червня по грудень 2013
року особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
на відносини щодо виплати допомоги
такій особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем пропущений шестимісячний
строк звернення до суду щодо позовних
вимог за період з 16 травня 2012 року по 1
червня 2013 року, оскільки позивач до
суду звернулась лише 2 грудня 2013 року.

Разом з тим судом першої інстанції при
відкритті провадження та розгляді
справи порушені вимоги процесуального
законодавства, що призвели до
неправильного вирішення цього питання
по суті, оскільки позивач пропустив
передбачений статтею 99 КАС України
строк звернення до суду, що згідно
вимог статті 100 та частини 2 статті 107
КАС України є перешкодою для відкриття
провадження у справі та розгляду
позовних вимог по суті з винесенням
постанови про задоволення чи відмову в
задоволенні позову. Пропуск строку
звернення до суду відповідно до
вказаних положень КАС України є
підставою для залишення позову без
розгляду, а не для відмови в
задоволенні позову.

При цьому колегія суддів зазначає, що
позивачем в позові та апеляційній
скарзі не наведено жодних поважних
причин пропуску строку звернення до
суду. Зазначений у скарзі безпорадний
стан не підтверджений жодними
доказами. Юридична необізнаність не є
поважною причину пропуску строку,
оскільки всі законодавчі акти в
Україні доводяться до відома населення
у встановленому законодавством
порядку шляхом друкування в печатних
засобах масової інформації.

За таких обставин, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позову за період з 16 травня
2012 року по 1 червня 2013 року включно у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим в цій частині постанова
суду підлягає скасуванню, а позовні
вимоги за вказаний період - залишенню
без розгляду.

В іншій частині постанова суду
прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підлягає залишенню без
змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
195, 197, 198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління
праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної у місті
Донецьку ради задовольнити частково.

Постанову Пролетарського районного
суду міста Донецька від 23 грудня 2013
року в адміністративній справі №
262/8320/13-а скасувати в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2 і в цій
частині позов залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Пролетарського районного суду міста
Донецька від 23 грудня 2013 року в
адміністративній справі № 262/8320/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів:
С.Ю. Чумак

Д.В. Ляшенко

Л.В. Ястребова