Справа № К/9991/83085/11-С
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/83085/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 28
квітня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2011
року у справі за позовом Сакського
міського центру зайнятості до ОСОБА_2
про стягнення коштів,

встановила:

У квітні 2011 року Сакський міський
центр зайнятості звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просив
стягнути з відповідача незаконно
отриману допомогу по безробіттю в
розмірі 9174,71 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 28 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2011
року, позов Сакського міського центру
зайнятості задоволено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, ОСОБА_2 просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати, а справу
направити на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 24 лютого 1999 року та
06 листопада 2008 року ОСОБА_2
зверталася із заявою до Сакського
міського центру зайнятості, в якій
просила надати їй статус безробітного
з виплатою допомоги по безробіттю та
зазначила, що в даний час не
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається та пенсії не
отримує.

За періоди з 17 лютого 1999 року по 10
лютого 2000 року та з 30 жовтня 2008 року по 15
червня 2009 року ОСОБА_2 отримала
допомогу по безробіттю в розмірі 9174,71
грн.

20 квітня 2010 року Сакським міським
центром зайнятості було проведено
розслідування, яким встановлено, що
перебуваючи на обліку в центрі
зайнятості як безробітна та отримуючи
матеріальне забезпечення, ОСОБА_2 з 08
вересня 1998 року була зареєстрована як
фізична особа-підприємець.

23 квітня 2010 року Сакський міський центр
зайнятості надіслав ОСОБА_2 письмове
повідомлення про необхідність в строк
до 15 календарних днів з дня отримання,
добровільно сплатити незаконно
отримані кошти в сумі 9174,71 грн, проте, в
добровільному порядку кошти нею
повернуто не було.

Відповідно до статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Згідно з Порядком реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу і
безробітних від 27 квітня 1998 року №578
при реєстрації в центрі зайнятості як
шукаючого роботу громадянин повинен
подати визначений цим порядком перелік
документів. При цьому він має
повідомити спеціалісту центру
зайнятості всі відомості, які можуть
вплинути на порядок виплати та розмір
допомоги по безробіттю.

Частиною третьою статті 1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» визначено, що
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, в тому числі підприємці,
відносяться до зайнятого населення і
не можуть бути визнані безробітними та
отримувати соціальне забезпечення
відповідно до вказаного Закону.

Положеннями статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено, що сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 при реєстрації в
службі зайнятості не повідомила про те,
що зареєстрована як фізична особа -
суб'єкт підприємницької діяльності.

Таким чином, суд першої та апеляційної
інстанцій дійшов вірного висновку про
те, що ОСОБА_2 отримувала матеріальне
забезпечення за нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» безпідставно і незаконно,
оскільки особи, які мають статус
суб'єкта підприємницької діяльності
незалежно від того, чи отримують вони
дохід чи ні, не можуть належати до осіб,
що мають статус безробітного і
відповідно отримувати матеріальне
забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає. Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 28 квітня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2011
року необхідно залишити без змін,
оскільки вони є законними і
обґрунтованими та постановлені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 28 квітня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2011
року у справі за позовом Сакського
міського центру зайнятості до ОСОБА_2
про стягнення коштів - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
О.П. Стародуб

І.В.
Штульман