Справа № 822/4704/13-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4704/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.
Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

представника позивача: Місяця Андрія
Петровича;

представника відповідача:
Пятковського Андрія Михайловича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МС-Зв'язок" до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення з
податку на прибуток в сумі 170233 грн., та
податкового повідомлення-рішення з
податку на додану вартість в сумі 3662881
грн. , -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "МС-Зв'язок" звернулось до
Хмельницького окружного
адміністративного суду із позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення з
податку на прибуток в сумі 170233 грн., та
податкового повідомлення-рішення з
податку на додану вартість в сумі 3662881
грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду даний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову.

При цьому, відповідач посилається на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
що, на його думку, призвело до
неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги та просив суд її
задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги та
просив суд залишити її без задоволення,
а постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги наявними у матеріалах справи
письмовими доказами, повно та всебічно
дослідивши доводи на які посилались
сторони, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю "МС-Зв'язок" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року, про що складено Акт
перевірки № 4710/22-05/33232876 від 22.11.2013 року.

За результатами перевірки
відповідачем зроблено висновок про
порушення позивачем вимог п.5.1, п.п.5.2.1,
п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 22.05.97р. №283/97-ВР зі змінами та
доповненнями; п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.138.2,
п.138.4, п. 138.8. ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI зі змінами та доповненнями,
в результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток в сумі 3 484 718 грн., в
тому числі в розрізі звітних періодів:
2010 рік в сумі 3 314 484 грн., 2-4 квартал 2011
року в сумі 170 233 грн.; п.п.7.4.1., п.п.7.4.5, п.7.4,
ст.7 Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997р.
«Про податок на додану вартість» із
змінами та доповненнями, п. 198.1, 198.2, 198.3.
п. 198.6 ст.198, п.п. 192.1, п. 192.1, п. 192.3 ст. 192
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI із змінами та доповненнями
встановлено заниження податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету у сумі 4 758 690 грн., в тому числі в
розрізі звітних періодів: за липень 2010
року в сумі 96 704 грн.; за серпень 2010 року
в сумі 1 033 454 грн.; за вересень 2010 року в
сумі 572 537 грн.; за листопад 2010 року в
сумі 32 738 грн.; за грудень 2010 року в сумі
492 819 грн.; за січень 2011 року в сумі 5 029
грн.; за березень 2011 року у сумі 667 грн.;
за квітень 2011 року в сумі 6 839 грн.; за
травень 2011 року в сумі 27 501 грн.; за
червень 2011 року в сумі 588 418 грн.; за
липень 2011 року в сумі 310 333 грн.; за
серпень 2011 року в сумі 710 579 грн.; за
вересень 201 1 року в сумі 872 264 грн.; за
жовтень 2011 року в сумі 3 250 грн.; за
листопад 2011 року у сумі 720 грн., за
січень 2012 рокy у сумі 720 грн., за лютий 2012
року в сумі 1822 грн., за квітень 2012 року у
сумі 1080 грн., за серпень 2012 року в сумі 258
грн.; за вересень 2012 року у сумі 740 грн.,
за листопад 2012 року у сумі 218 грн.; п.19.2
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб "№ 889-ІV від 22.05.2003 p.-із
змінами та доповненнями; п.119.2 ст. 119, п.п.
"б", "ґ", "д" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами
та доповненнями та Порядку заповнення
та подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку , затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 р. № 1020 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 13.01.2011 р. № 14/18784 -
порушення порядку заповнення та
подання податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податків, а також сум
утриманого з них податку за формою № 1
ДФ. На підставі Акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення - рішення №/2833 від
05.12.2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на прибуток приватних підприємств в
розмірі 170233,00 гривень, з яких: 170233,00 грн.
- сума грошового зобов'язання за
основним платежем; № /2852 від 05.12.2013
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в
розмірі 3662881,00 гривень, з яких: 3055995,00
грн. - сума грошового зобов'язання за
основним платежем та 606886,00 грн. - за
штрафними санкціями.

Підставою для таких висновків
відповідача є те, що товариство з
обмеженою відповідальністю "МС-Зв'язок"
завищило суму податкового кредиту на
492819 грн. за рахунок віднесення до
податкового кредиту сум ПДВ по
операціях з товариством з обмеженою
відповідальністю "Акордбуд", що
фактично не здійснювались.

Також позивачем завищено податковий
кредит на загальну суму 2519426 грн., за
рахунок віднесення до податкового
кредиту сум ПДВ по операціях, що
фактично не здійснювались та не мали на
меті подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства, в тому числі в розрізі
звітних періодів: - за січень 2011 року в
сумі 5 029 грн., - за квітень 2011 року в сумі
6 839 грн.; - за травень 2011 року в сумі 27 501
грн.; - за червень 2011 року в сумі 588 418
грн.; - за липень 2011 року в сумі 310 333 грн.;
- за серпень 2011 року в сумі 709 184 грн.; - за
вересень 2011 року в сумі 872 122 грн., в тому
числі по операціях з ТОВ НВСП "Магнолія"
завищено податковий кредит на загальну
суму 1 550 117 грн., у тому числі - за серпень
2011 року в сумі 698 373 грн., за вересень 2011
року в сумі 851 744 грн.; по операціях з ПП
"Інсайт Плюс" завищено податковий
кредит на загальну суму 892 668 грн., у тому
числі - за червень 2011 року в сумі 582 335
грн., за липень 2011 року в сумі 310 333 грн.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив із його
обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Правовідносини що склались між
сторонами регулюються нормами
Податкового кодексу України та Закону
України "Про податок на додану
вартість" .

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.1.7. ст.1 Закону України
"Про податок на додану вартість" (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно п.7.4.1 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" (в редакції,
що діяла на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Відповідно до п. 7.4.5 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість" (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин), не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

З огляду на приписи п.185.1 ст.185
Податкового кодексу України (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин) об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; д) з метою
оподаткування цим податком до імпорту
також прирівнюється постачання
товарів (супутніх послуг) з-під митного
режиму магазину безмитної торгівлі,
митного складу або спеціальної митної
зони, створених згідно з положеннями
глав 35 - 37 Митного кодексу України, для
їх подальшого вільного обігу на
території України; е) постачання послуг
з міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Згідно п.186.1 ст.186 Податкового кодексу
України місцем постачання товарів є: а)
фактичне місцезнаходження товарів на
момент їх постачання (крім випадків,
передбачених у підпунктах "б" і "в" цього
пункту); б) місце, де товари перебувають
на час початку їх перевезення або
пересилання, у разі якщо товари
перевозяться або пересилаються
продавцем, покупцем чи третьою особою;
в) місце, де провадиться складання,
монтаж чи встановлення, у разі якщо
товари складаються, монтуються або
встановлюються (з випробуванням чи без
нього) продавцем або від його імені.

Відповідно до п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно ч.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Колегія суддів погоджується із тим, що
висновки відповідача щодо відсутності
фактичного здійснення господарських
операцій між позивачем та ТзОВ
"Акордбуд", ТОВ НВСП "Магнолія" , ПП
"Інсайт Плюс", не знайшли свого
підтвердження оскільки на
підтвердження реальності таких
господарських операцій позивачем суду
надано ряд належним чином завірених
копій первинних бухгалтерських
документів, а саме: генеральний договір
№ 30902/30903/30904 від 02.02.2010 року, договір
генерального підряду № 30439 на
будівництво об'єктів фіксованого
зв'язку для масового ринку від 21.12.2009
року, додаткові угоди до договору
генерального підряду № 30722, № 30439, № 30902,
№ 30903, № 30439, субпідрядні угоди, акти
здачі-приймання виконаних робіт, акти
здачі-приймання наданих послуг,
податкові накладні, платіжні
доручення, накази на відрядження.

Відповідач не надав та суд не встановив
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої ним
податкової вигоди - як-от безтоварний
та/або фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо.

Первинні документи, що підтверджують
факт реального здійснення
господарських правовідносин позивача
з ТзОВ "Акордбуд", ТОВ НВСП "Магнолія" ,
ПП "Інсайт Плюс" оформлені належним
чином, з дотриманням вимог, визначених
чинним законодавством України, що
свідчить про правомірність формування
податкового кредиту.

Статтею 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, має бути
спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

В процесі судового розгляду судом не
встановлено та не доведено
відповідачем невідповідності змісту
спірних договорів, вимогам ЦК України,
не надано рішення суду про визнання цих
договорів недійсними на підставі ст.228
ЦК України.

Також колегія суддів не бере до уваги
доводи апеляційної скарги, як на одну з
підстав нереальності договорів,
відсутність у ТОВ "Акордбуд", ТОВ НВСП
"Магнолія", ПП "Інсайт Плюс" технічного
персоналу, складських приміщень,
транспортних засобів, оскільки
відповідач не довів, а суд не встановив
наявність будь яких визначених
нормативно-правовими актами
нормативів кількості працюючих,
необхідної для укладання певних видів
господарських договорів. Тому,
висновки відповідача щодо відсутності
достатньої кількості працюючих
суперечать ст.ст.6 і 12 Господарського
кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції, що позов підлягає
задоволенню щодо визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області від
05.12.2013 року №/2833 в частині
визначення суми податкового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств за основним
платежем в розмірі 77674 грн. та №
/2852 в частині визначення суми
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість за основним платежем в
розмірі 2935604 грн. та штрафними
санкціями в розмірі 588317 грн.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги не знайшли свого підтвердження
під час її розгляду, а відтак, відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
27 лютого 2014 року .

Головуючий
Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді
Мельник-Томенко Жанна Миколаївна

Сторчак Володимир Юрійович