Справа № 2а-9152/10/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Київ К-27645/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О.,
Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Володарському
районі Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 15.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2010 у
справі № 2а-9152/10/0570 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Володарський
консервний завод" до Державної
податкової інспекції у Володарському
районі Донецької області про визнання
протиправними дій та недійсними
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило дії Державної податкової
інспекції та податкові
повідомлення-рішення від 01.04.2010 №
/0, № /0, якими позивачу
державним податковим органом за
наслідками планової виїзної перевірки
визначено суми податкового
зобов'язання (з урахуванням фінансових
санкцій) з податку на прибуток у
розмірі 108 046,50 грн. та з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 70
680,00 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено частково: оспорюванні
податкові повідомлення-рішення
визнано недійсними, в частині позовних
вимог про визнання протиправними дій
посадових осіб Державної податкової
інспекції відмовлено.

На зазначені судові рішення до Вищого
адміністративного суду України
надійшла касаційна скарга Державної
податкової інспекції, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального права, ставиться питання
про їх скасування та ухвалення нового
рішення про відмову у позові.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Так, судами попередніх інстанцій було
встановлено, що передумовою визначення
податкових зобов`язань з податку на
прибуток та ПДВ були висновки
працівників державного податкого
органу, зроблені за наслідками
проведеної планової виїзної перевірки
позивача за період з 01.04.2008 по 30.09.2009, про
нікчемність господарських операцій
позивача з контрагентом (ТОВ
"Азовтехпром") через відсутність
товарно - транспортних накладних на
перевезення товару (запасних частин) та
відсутність запису у ЄДР щодо
підтвердження відомостей стосовно
даного контрагента.

Наведені обставини зафіксовані у акті
перевірки від 22.03.2010, на підставі якого
ухвалено оспорювані податкові
повідомлення - рішення.

Ухвалюючи судові рішення про
задоволення позову в частині, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відсутність транспортної
документації не є беззаперечним
висновком, який би надавав підстави
стверджувати про неправомірність
формування платником податків
податкового кредиту та валових витрат.

Так, відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР
"Про податок на додану вартість"
(втратив чинність 01.01.2011) податковий
кредит звітного періоду складається із
суми податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону).

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Отже, аналіз норм Закону № 168/97-ВР дає
підстави зробити висновок, що
наявність у платника податків виданої
йому продавцем товару податкової
накладної, оформленої з дотриманням
вимог чинного законодавства, є
достатньою підставою для визначення
податкового кредиту.

Судами встановлено, що керуючись
положенням пп. 7.4, пп. 7.5 Закону № 168/97-ВР,
позивачем було сформовано податковий
кредит.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, спрямована на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філії, відділення, інші
відокремлені підрозділи, а також через
довірену особу, агента або будь-яку
іншу особу, яка діє від імені та на
користь першої особи.

Згідно з нормами п. 5.1 ст. 5 цього Закону
валовими витратами виробництва та
обігу визнано суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці з врахуванням
обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати мають бути
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

При цьому Законом не передбачено
виключного переліку первинних
розрахункових документів, які є
необхідними для включення до валових
витрат підприємства.

Отже, в кожному конкретному випадку суд
повинен самостійно з'ясувати, які саме
документи є достатніми для з'ясування
реального змісту господарської
операції та перевірки правильності
відображення такої операції у
податковому обліку платника.

Судом першої інстанції було досліджено
усі первинні документи щод придбання
товару (договори, податкові накладні,
видаткові накладні, специфікації,
платіжні документи).

При цьому, з урахуваннями сутності
заперечень податкового органу щодо
безтоварності господарських операцій
та їх фіктивності, суди встановили
наявність господарської мети при
вчиненні відповідних дій позивача,
зокрема, придбаний товар у ТОВ
"Азовтехпром" було в подальшому
реалізовано позивачем ВАТ "ММК ім.
Ілліча", що підтверджено відповідними
договором, видатковими накладними та
довіреностями.

Також, на спростування доводів
відповідача суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
суд, вірно зазначив, що на час
здійснення господарських операцій
контрагент позивача (ТОВ "Азовтехпром")
був включен до ЄДР. За таких обставин
покупець не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї. А за
обставин, які склалися у даній справі,
визначенню правочину як такого, що
порушує публічний порядок, повинен
передувати вирок суду про притягнення
учасника (учасників) такого правочину
до кримінальної відповідальності, який
би набрав законної сили. Всупереч
вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем таких доказів надано не
було.

Тобто, з урахуванням усіх доказів у
справі в їх сукупності судами першої та
апеляційної інстанцій було досліджено
співвідношення між документальним
підтвердженням права позивача на
податковий кредит та формування
валових витрат та обставинами
реального здійснення господарських
операцій, за наслідками аналізу якого
суди дійшли обґрунтованого висновку
про реальність господарських операцій
та обґрунтованість сформованих
валових витрат та податкового кредиту
за такими операціями.

Також цілком обґрунтованого висновку
дійшли суди попередніх інстанцій
стосовно позовних вимог про визнання
протиправними дії посадових осіб
державного податкового органу.

Так, якщо платним податків, який вважає
порушеним порядок та підстави
призначення податкової перевірки щодо
нього, має захищати свої права шляхом
недопуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки. Тобто, саме на етапі допуску
до перевірки платник податків може
поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе.
Водночас, до пуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні перевірки.

Відповідно до викладеного, позови
платників податків, спрямовані на
оскарження рішень, дій або
бездіяльності контролюючих органів
можуть бути задоволені лише в тому
разі, якщо до моменту винесення
судового рішення не відбулося допуску
посадових осіб контролюючого органу до
спірної перевірки.

В іншому випадку у задоволенні
позовних вимог має бути відмовлено,
оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпними, а отже, задоволення позову
не може призвести до відновлення
порушених прав платника податків,
оскільки після проведення перевірки
права платника податків порушують лише
наслідки її проведення.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
органа податкової служби, викладені у
касаційній скарзі, і не вбачає підстав
для скасування законних і
обґрунтованих судових рішень першої та
апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Володарському районі
Донецької області відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 15.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2010 у
справі № 2а-9152/10/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

М.В. Сірош