Справа № 826/6157/13-а
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/44967/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 червня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини про визнання
неправомірною бездіяльність
відповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
про визнання неправомірною
бездіяльність стосовно розгляду його
заяви від 01 жовтня 2012 року та
зобов'язання розглянути її у спосіб
визначений статтею 17 Закону України
«Про Уповноваженого Верховної Ради
України з прав людини».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 червня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 липня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 червня 2013 року - без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанцій
позивач звернувся з касаційною скаргою
в якій посилаючись на допущені судами
норми матеріального та процесуального
права просить їх скасувати та справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, у межах, визначених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення.

Судами встановлено, що на підставі
статті 55 Конституції України 01 жовтня
2012 року позивач звернувся до
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини із зверненням про вжиття
заходів щодо відновлення його права на
соціальний захист шляхом внесення до
Конституційного суду України
Конституційного подання на предмет
відповідності статті 5 Закону України
«Про державну соціальну допомогу
малозабезпеченим сім'ям» положенням
частини 3 статті 46 Конституції України.

12 листопада 2012 року листом №
4.1.1/8-4204754-12/26-87 позивачу надано
відповідь, в якій відповідно до пункту 3
частини 3 статті 17 Закону України «Про
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини» надано роз'яснення.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з рішенням
якого погодився суд апеляційної
інстанції, зробив висновок про те, що
лист-відповідь наданий позивачу
відповідає Закону України «Про
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини» та Закону України «Про
звернення громадян», тому вимога
позивача про визнання неправомірною
бездіяльності відповідача стосовно
розгляду його заяви є необґрунтованою.

Так, статтею 1 Закону України «Про
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини» встановлено, що
парламентський контроль за
додержанням конституційних прав і
свобод людини і громадянина та захист
прав кожного на території України і в
межах її юрисдикції на постійній
основі здійснює Уповноважений
Верховної Ради України з прав людини,
який у своїй діяльності керується
Конституцією України, законами
України, чинними міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
16 цього Закону Уповноважений здійснює
свою діяльність на підставі відомостей
про порушення прав і свобод людини і
громадянина, які отримує за
зверненнями громадян України,
іноземців, осіб без громадянства чи їх
представників.

Згідно зі статтею 17 цього Закону
Уповноважений приймає та розглядає
звернення громадян України, іноземців,
осіб без громадянства або осіб, які
діють в їхніх інтересах, відповідно до
Закону України «Про звернення
громадян».

Звернення подаються Уповноваженому в
письмовій формі протягом року після
виявлення порушення прав і свобод
людини і громадянина. За наявності
виняткових обставин цей строк може
бути подовжений Уповноваженим, але не
більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:
1) відкриває провадження у справі про
порушення прав і свобод людини і
громадянина; 2) роз'яснює заходи, що їх
має вжити особа, яка подала звернення
Уповноваженому; 3) направляє звернення
за належністю в орган, до компетенції
якого належить розгляд справи, та
контролює розгляд цього звернення; 4)
відмовляє в розгляді звернення.

Відповідно до листа від 12 листопада 2012
року № 4.1.1/8-4204754-12/26-87 позивачу
роз'яснено, що згідно зі статтею 5
Закону України «Про державну соціальну
допомогу малозабезпеченим сім'ям»,
розмір державної соціальної допомоги
визначається як різниця між
прожитковим мінімумом для сім'ї та її
середньомісячним сукупним доходом,
який обчислюється за методикою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, але цей розмір не може бути
більшим ніж 75 відсотків прожиткового
мінімуму для сім'ї.

Надано роз'яснення позивачу в чому
полягає розмір допомоги
малозабезпеченій сім'ї, яка
складається із однієї працездатної
особи.

Крім того, у відповіді зазначено, що
чинним законодавством України іншого
розміру соціальної допомоги
малозабезпеченим сім'ям не
передбачено. Уповноважений з прав
людини не наділений правом змінювати
розмір соціальної допомоги.

Отже, висновок судів про відсутність
порушення відповідачем вимог Закону
України «Про Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини» та Закону
України «Про звернення громадян» при
наданні відповіді позивачу є
правильним.

Враховуючи те, що посилання позивача в
касаційній скарзі на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права не знайшли свого підтвердження
при розгляді даної справи, та ними
повно та всебічно перевірені надані
сторонами докази, дана їм належна
оцінка у рішеннях, які належним чином
мотивовані і за своїм змістом та формою
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону, касаційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 червня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини про визнання
неправомірною бездіяльність
відповідача - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.В. Ліпський

Судді:
С.В. Головчук

Ю.К. Черпак