Справа № 806/7640/13-а
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

806/7640/13-a

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Житомир справа № 806/7640/13-a

категорія 8.1.5

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Романченко Є.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області до Малинської міської ради, третя особа: Малинське комунальне підприємство "Благоустрій", про звернення стягнення податкового боргу у сумі 1126532,69 грн. на кошти,

встановив:

Малинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області звернулася до суду з позовом, в якому просила звернути стягнення податкового боргу Малинського комунального підприємства "Благоустрій" у сумі 1126532,69 грн. на кошти Малинської міської ради. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що Малинське комунальне підприємство "Благоустрій", яке перебуває в управлінні відповідача, має заборгованість перед бюджетом у загальному розмірі 1126532,69 грн. Враховуючи те, що у Малинського комунального підприємства "Благоустрій", відсутнє власне майно, що може бути винесено у податкову заставу та відчужене, 10 вересня 2013 року за вих. № 1519/10/24 Малинська ОДПІ звернулася до Малинської міської ради з вимогою розглянути питання про виділенні майна та коштів в рахунок погашення податкового боргу боржника - комунального підприємства, однак відповіді з Малинської міської ради не надійшло. Посилаючись на статтю 96 Податкового кодексу України позивач просив стягнути суму податкового боргу Малинського комунального підприємства "Благоустрій" у загальному розмірі 1126532,69 грн. з відповідача в судового порядку.

За вказаним позовом ухвалою суду від 23.12.2013 року відкрито провадження у адміністративній справі № 806/7640/13-а.

Ухвалою суду від 23 січня 2014 року позовну заяву Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишено без руху, надано строк для усунення недоліків та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні 13 лютого 2014 року.

12 лютого 2014 року, на виконання вимог ухвали суду від 23.01.2014 року, позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків та зменшення позовних вимог до 657812,50 грн.

Представник позивача в засідання суду не прибув, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надійшло клопотання з проханням розгляд справи проводити без участі представника Малинської ОДПІ та задовольнити адміністративний позов, з урахуванням зменшення суми позовних вимог.

Представник відповідача до суду не прибув, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи в засідання суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений. Про причини неявки до суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до частини 6 статті 128 КАС України, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що Малинська міська рада зареєстрована як юридична особа і як платник податків перебуває на обліку в Малинській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

01 квітня 2004 року Виконкомом Малинської міської ради було зареєстровано юридичну особу - Малинське комунальне підприємство "Благоустрій", засновником якого є Малинська міська рада. Комунальне підприємство 07 квітня 2004 року взято Малинською ОДПІ на податковий облік.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження (п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України).

Згідно із пп. 14.1.39, 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Судом встановлено, що Малинське комунальне підприємство "Благоустрій" має заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість, екологічного податку та з пені у загальній сумі 657812,50 грн..

Сума боргу відповідачем та третьою особою не заперечується та підтверджується самостійно визначеними і поданими Малинським комунальним підприємством "Благоустрій" до контролюючого органу податковими деклараціями з податку на додану вартість, з екологічного податку; а також податковими повідомленнями - рішеннями, якими третій особі визначені грошові зобов'язання з податку на додану вартість; з земельного податку; з інших зборів за забруднення навколишнього природного середовища; надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, наявними у матеріалах справи.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання у загальній сумі 657812,50 грн. вважається податковим боргом.

Пунктом 41.2 статті 41 Податкового кодексу України визначено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Правовідносини щодо погашення податкового боргу державних або комунальних підприємств регулюються спеціальними нормами, зокрема, статтею 96 Податкового кодексу України, що зумовлено особливою метою створення таких підприємств, які у більшості випадків, пов'язані із здійсненням соціальних функцій (комунальні підприємства) та із захистом загальнодержавних інтересів (казенні підприємства).

Приписи статті 96 Податкового кодексу України передбачають особливий порядок погашення податкового боргу, виходячи з принципу збереження цілісних майнових комплексів названих підприємств та участі у процесі погашення органів виконавчої влади, до сфери управління яких належить платник податків.

Відповідно до п. 96.1 ст. 96 Податкового кодексу України, у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про: виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

У відповідності з пунктом 96.3 статті 96 Податкового кодексу України, відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення. У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Матеріалами справи підтверджено, що Малинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області, посилаючись на п. 96.1 ст. 96 Податкового кодексу України, за вих. № 1519/10/24 від 10.09.2013 року направлено голові Малинської міської ради звернення з проханням виділити майно та кошти в рахунок погашення податкового боргу, зокрема, МКП "Благоустрій" у розмірі 690,3 тис. грн., а також надати перелік майна, яке не входить до складу цілісно-майнових комплексів даного підприємства - боржника комунальної форми власності.

Лист від 10.09.2013 року за вих. № 1519/10/24 одержано відповідачем 23 вересня 2013 року, проте залишено останнім без реагування. Відповіді Малинською міською радою щодо прийняття одного із зазначеного у п. 96.1 ст. 96 Податкового Кодексу України рішень протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення до контролюючого органу надіслано не було. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Між тим, слід вказати, що наявною можливістю, тобто встановлення права, звернення до суду для контролюючого органу із вимогами про стягнення із органу місцевого самоврядування коштів в рахунок погашення податкового боргу, з урахуванням правового змісту положень пунктів 96.1, 96.3 статті 96 Податкового кодексу України, обумовлено певними обмеженнями.

Так, право на звернення до суду з відповідними вимогами, визначене під умовою виконання усіх заходів направлених на погашення податкового боргу.

Згідно із п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

В силу підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Абзацом 1 пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Згідно із п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

У свою чергу, обов'язок контролюючого органу на звернення до органу місцевого самоврядування з поданням в порядку статті 96 Податкового кодексу України, виникне лише за умов здійснення продажу внесеного у податкову заставу майна комунального підприємства і недостатності суми коштів, отриманої від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, для погашення його податкового боргу або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України, може бути внесено в податкову заставу та відчужено.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов'язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов'язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій (абз. 5 п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України).

Згідно до пп. 87.3.7 п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України, не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України "Про заставу".

Відповідно до ч. 6 ст. 4 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992 року № 2654-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, предметом застави не можуть бути об'єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.

Із аналізу наведених правових норм випливає, що передумовою звернення контролюючого органу до органу місцевого самоврядування в порядку ст. 96 Податкового кодексу України є вжиття ним заходів щодо виявлення майна боржника (комунального підприємства) та встановлення можливості внесення такого майна в податкову заставу, або виявлення достовірних підстав, які свідчать про те, що майно боржника не може бути предметом застави.

Судом встановлено, що Малинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області опис майна Малинського комунального підприємства "Благоустрій" не проводився. Також позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження здійснення ним заходів до дати направлення відповідачу листа від 10.09.2013 року та звернення до суду з даним позовом спрямованих на виявлення коштів та майна боржника, яке б могли бути внесено у податкову заставу, або встановлення обставин, які свідчили б про не можливості внесення певного майна боржника до податкової застави.

Отже, позивачем 10.09.2013 року направлено лист до відповідача без попередньо вжитих заходів щодо можливості погашення податкового боргу самим боржником - Малинським комунальним підприємством "Благоустрій".

Натомість, під час розгляду справи в суді з'ясовано, що за Малинським комунальним підприємством "Благоустрій" зареєстровано 6 транспортних засобів, про що свідчить лист начальника Радомишльського центру НППВАТЗ УДАІ УМВС України в Житомирській області від 21.01.2014 року № 21; та дві земельні ділянки на праві постійного користування, про що вказано у листі Управління Держземагенства у Малинському районі Житомирської області від 25.01.2014 року № 259/15/01-09.

Більш того, інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 14680301 від 16.12.2013 року та інформаційна довідка з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 14679983 від 16.12.2013 року свідчать про те, що юридичній особі - Малинському комунальному підприємству "Благоустрій" на праві комунальної власності належить нежитлова будівля за адресою вул. Українських повстанців, 25, м. Малин, Житомирська область. На все нерухоме майно боржника було зареєстровано 07.05.2010 року обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.

Зважаючи на встановлені обставини, суд критично оцінює посилання Малинської ОДПІ на те, що об'єкти рухомої та нерухомої власності МКП "Благоустрій" належать на праві власності територіальній громаді, тому Малинська ОДПІ згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" не вправі описувати майно такого платника податків у податкову заставу.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 3.4 статуту Малинського комунального підприємства "Благоустрій", підприємство несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством.

Згідно п. 4.1 вказаного статуту, майно підприємства належить йому на праві оперативного управління. Власником майна підприємства, як переданого йому, так і набутого в процесі господарської діяльності, є міська рада.

Таким чином, у разі виявлення належного Малинському комунальному підприємству "Благоустрій" майна, у тому числі на праві оперативного управління, таке майно відповідно до абз. 1 п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України може бути передано у податкову заставу.

За таких обставин, коли позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ними вживалися, передбачені Податковим кодексом України, заходи для виявлення майна боржника, яке в подальшому могло б бути передано у податкову заставу для погашення податкового боргу підприємства, шляхом продажу такого майна, до направлення звернення відповідачу в порядку ст. 96 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що у Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відсутній обов'язок звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу комунального підприємства на кошти Малинської міської ради у зв'язку з ненаданням останнім відповіді протягом 30 календарних днів, оскільки відсутні необхідні умови для такого звернення.

З огляду на все викладене вище, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні позову Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області до Малинської міської ради, третя особа: Малинське комунальне підприємство "Благоустрій", про звернення стягнення податкового боргу у сумі 657812,50 грн. на кошти Малинської міської ради відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко