Справа № 2а-4737/10/1770
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-4737/10/1770

10 лютого 2014 року 17год. 13хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Щербакова В. В. за участю секретаря
судового засідання Таргоній А.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Стах Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Суб"єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_4
до Дубенська об"єднана державна
податкова інспекція про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень та
рішення про застосування штрафних
санкцій ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2010 року Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_4 (і. н. НОМЕР_1) звернувся з
позовом до Дубенської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №/0
від 03.08.2010 року (№/1 від 08.10.2010 року),
№/0 від 03.08.2010 року (№/1 від
08.10.2010 року), №/0 від 03.08.2010 року
(№/1 від 08.10.2010 року), №/0 від
03.08.2010 року (№/1 від 08.10.2010 року) та
рішення про застосування штрафних
санкцій № від 03.08.2010 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 року
позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 03.08.2010 року, згідно якого
визначено суму податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 1503527,25 грн., в
тому числі 501175,75 грн. - за основним
платежем та 1002351,50 грн. - за штрафними
санкціями повністю.

Визнано протиправним та скасовано
рішення про застосування штрафних
санкцій № від 03.08.2010 року, згідно
якого застосовано штрафні санкції в
розмірі 12916579,85 грн. повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 03.08.2010 року, згідно
визначено суму податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість в частині нарахування
штрафних санкцій в сумі 2380,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.07.2011 року
скасовано постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
22.12.2010 року та прийнято нове рішення про
часткове задоволення позову.

Визнано протиправним та скасовано
рішення про застосування штрафних
санкцій № від 03.08.2010 року, згідно
якого застосовано штрафні санкції в
розмірі 12916579,85 грн. повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 03.08.2010 року, згідно
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем «збір за
забруднення навколишнього природного
середовища» в частині нарахування
штрафних санкцій в сумі 850,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10.12.2013 року касаційні
скарги Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 (і. н.
НОМЕР_1) та Дубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
задоволені частково, постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.07.2011 року
та постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 року
по справі №2а-4737/10/1770 скасовані, а
справу направлено на новий розгляд до
Рівненського окружного
адміністративного суду.

Позовні вимоги повністю підтримані в
судовому засіданні позивачем та його
представником, які на їх обґрунтування
зазначають, що обставини, викладені в
акті перевірки не відповідають
фактичному стану справ. Стверджують ту
обставину, що в охоплений перевіркою
період позивач правомірно перебував на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності та отримував
виручку у сумі, що не перевищує 500000 грн.
на рік, відтак вважають незаконним
нарахування йому податкових
зобовязань з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності по загальній системі
оподаткування. Необґрунтованим
вважають перерахунок оподатковуваного
доходу підприємця, позаяк доходів у
розмірах обумовлених податковим
органом, позивач фактично не отримував.
Вказують, що в основу такого
перерахунку покладено хибні висновки
податкового органу про те, що позивач з
метою визначення бази оподаткування
єдиним податком повинен був врахувати
всі грошові надходження, в тому числі і
кошти, які отримувались ним від
субєктів господарювання на підставі
договорів доручення для реалізації
взятих на себе зобовязань по заготівлі
худоби. Зазначають, що відповідно до
ст.6 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року,
платники єдиного податку звільняються
від сплати податку на додану вартість,
а відтак отриманий позивачем в період
перебування на спрощеній системі
оподаткування дохід, не підлягав
оподаткуванню згідно з Законом України
"Про податок на додану вартість"
№168/97-ВР від 03.04.1997 року, відтак
нарахування податкових зобов`язань по
вказаному податку також вважають
протиправним. З підстав перебування
позивача на спрощеній системі обліку
заперечують і законність нарахування
штрафних санкцій за здійснення
готівкових розрахунків без
застосування реєстратора
розрахункових операцій. Висновки
відповідача про порушення позивачем,
як податковим агентом, законодавства у
вигляді неперерахування до бюджету
податку з доходів фізичних осіб, які
ґрунтуються на обставинах ненадання до
перевірки довідок форми 3-ДФ,
спростовують, як тим, що в силу сплати
єдиного податку позивач звільнений від
обовязку зберігання первинних
документів і ведення бухгалтерського
обліку, так і тим, що за умовами
договорів доручення вказані довідки
були передані ним для довірителів, в
інтересах яких здійснювалася
заготівля худоби у населення. За
наведеного, просили позов
задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві,
просив позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, викладених у письмовому
запереченні. Вважає викладені в
позовній заяві вимоги безпідставними і
такими, що не відповідають фактичним
обставинам справи. В обґрунту-вання
своєї позиції покликається на те, що
позивач в 2008 році отримав доходи в
розмірі більшому, за ті, які можуть
обкладатися єдиним податком згідно з
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з питань спрощеної
системи оподаткування. Відтак,
податковим органом правомірно
розраховано суму чистого доходу
позивача, яка підлягала оподаткуванню
за загальними правилами за IV квартал 2008
року, 2009 рік та I квартал 2010 року і, з
огляду на несплату податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності,- нараховано суму основного
зобовязання та штрафної санкції.
Доводить, що відповідно до вимог Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності субєктів малого
підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, з
метою обкладання єдиним податком
враховуються всі надходження, отримані
на розрахунковий рахунок та в касу від
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг), суми позареалізаційних
доходів, виручки від іншої реалізації,
а тому заперечення позивача про те, що
кошти, які він отримував на виконання
договорів доручення для реалізації
взятих на себе зобовязань по заготівлі
худоби мають транзитний характер і не є
його виручкою, не заслуговують на
увагу. З огляду на те, що позивач
впродовж 2009 року та I кварталу 2010 року
не мав права перебувати на спрощеній
системі обліку, яка дає право не
використовувати реєстратор
розрахункових операцій або
розрахункові книжки при здійсненні
готівкових розрахунків, йому
правомірно нараховано штрафні санкції
за всі готівкові операції, здійснені у
цей період. Також доводить, що позивач,
в порушення вимог пп.2.3.1 п.2.3. ст.2 Закону
України від "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, маючи
дохід за попередні 12 календарні місяці
більше ніж 300000 грн., не зареєструвався
платником податку на додану вартість.
Оскільки в силу вимог абз.4 п.9.4 ст.9
цього Закону, особа, яка в порушення
таких вимог, не надсилає заяву про
реєстрацію платником податку на додану
вартість, несе відповідальність за
ненарахування або несплату цього
податку на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування, за
наслідками перевірки позивачу
правомірно нараховано податкове
зобовязання з податку на додану
вартість та застосовано штрафні
санкції у розмірі 50% до суми
податкового зобовязання та штрафні
санкції за неподання декларацій з ПДВ.
Оскільки позивач в рамках здійснення
підприємницької діяльності заготовляв
худобу у населення і до перевірки не
надав документацію, яка дає право не
утримувати та не перераховувати до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб при виплаті коштів фізичним
особам за закупівлю у них
сільськогосподарської продукції,
податковим органом правомірно було
констатовано факт порушення та
нараховано позивачу як податковому
агенту податкові зобовязання з податку
на доходи фізичних осіб та застосовано
штрафні санкції у подвійному розмірі.
Також вказує на те, що в ході перевірки
встановлено, а позивачем фактично не
заперечується, що він використовував у
своїй підприємницькій діяльності
автомобіль ЗІЛ, не подаючи розрахунків
та не сплачуючи до бюджету збору за
забруднення навколишнього природного
середовища. Відтак штрафні санкції за
неподання таких розрахунків,
застосовані до нього також цілком
правомірно.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав пояснення, що
відповідають наведеному в запереченні.
В задоволенні позову просить відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини адміністративної справи в їх
сукупності, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
повного задоволення.

Судом встановлено, що документальна
планова перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2007 року по 31.03.2010 року,
проведена відповідачем з 07.07.2010 року по
20.07.2010 року. Її результати оформлені
актом №131/17-38/НОМЕР_1 від 23.07.2010 року
(а.с.16-44 том 1).

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено:

- податкове повідомлення-рішення
№/0 від 03.08.2010 року, згідно якого
позивачу нараховано податкове
зобовязання за платежем "податок з
доходів фізичних осіб субєктів
підприємницької діяльності" в сумі
261785,18 грн., в тому числі за основним
платежем 261785,18 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями 0 грн. (а.с.72,105
том 1);

- податкове повідомлення-рішення
№/0 від 03.08.2010 року, згідно якого
позивачу нараховано податкове
зобовязання за платежем "збір за
забруднення навколишнього природного
середовища" в сумі 2040,00 грн., в тому
числі за основним платежем 0 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2040,00
грн. (а.с.73,106 том 1);

- податкове повідомлення-рішення
№/0 від 03.08.2010 року, згідно якого
позивачу нараховано податкове
зобовязання за платежем "податок з
доходів фізичних осіб " в сумі 1503527,25
грн., в тому числі за основним платежем
501175,75 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями 1002351,50 грн. (а.с.74,104 том 1);

- податкове повідомлення-рішення
№/0 від 03.08.2010 року, згідно якого
позивачу нараховано податкове
зобовязання за платежем "податок на
додану вартість" в сумі 645008,50 грн., в
тому числі за основним платежем 428419,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями 216589,50 грн. (а.с.75,107 том 1);

- рішення про застосування штрафних
санкцій № від 03.08.2010 року, згідно
якого позивачу нараховано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 12916579,85
грн. (а.с.7).

Позивач звертався зі скаргами на
вказані рішення до керівника
податкового органу, за результатами
чого прийнято рішення про залишення
скарг платника податків без
задоволення та з метою доведення
нового строку узгодження та сплати
податкового зобовязання винесено
податкові повідомлення-рішення від
08.10.2010 року з дробами "1" на аналогічні
суми (а.с.8-15, 67-71, 86-96 том 1)

В основу податкового
повідомлення-рішення №/0 від
03.08.2010 року покладено висновки про
встановлення перевіркою порушень
вимог п.7.1 ст.7, пп.9.12.1, пп.9.12.2. п.9.12 ст.9
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003 року,
ст.13, абз. б) п.1 ст.14 Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" №13-92 від 26.12.1992 року, в
результаті чого позивачем у
перевіряємому періоді не оподатковано
чистий дохід отриманий від
підприємницької діяльності, не
охоплений єдиним податком урозмірі
61444,3 грн. за IV квартал 2008 року, 1621017,65 грн.
за 2009 рік та 62772,52 грн. за I квартал 2010
року.

В основу податкового
повідомлення-рішення №/0 від
03.08.2010 року покладено висновки про
встановлення перевіркою порушень
вимог ст.9,10 постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку встановлення нормативів збору
за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення
цього збору" №303 від 01.03.1999 року, п.6.2
Інструкції про порядок обчислення та
сплати збору за забруднення природного
середовища, затвердженого наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, ДПА України №162/379 від
19.07.1999 року, пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, в
результаті чого позивачем не подано
розрахунки збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 12 періодів.

В основу податкового
повідомлення-рішення №/0 від
03.08.2010 року покладено висновки про
встановлення перевіркою порушень
вимог пп.4.3.36, п.4.3. ст.4, п.7.1 ст.7, пп.8.1.1.,
п.8.1.2 п.8.1 ст.8, пп."а" п.9.12 ст.9, пп."а" пп.20.3.1,
пп.20.3.2 п.20.3 ст.20 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб" №889-IV
від 22.05.2003 року, в результаті чого
позивачем у перевіряємому періоді не
утримано та не перераховано до сюжету
податок з доходів, виплачених
громадянам за здану худобу, у розмірі
501175,75 грн.

В основу податкового
повідомлення-рішення №/0 від
03.08.2010 року покладено висновки про
встановлення перевіркою порушень
вимог пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, пп.7.2.8 п.7.2., пп.7.3.1
п.7.3, п.7.8. ст.7, п.9.3, п.9.4 ст.9 Закону
України "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року та
пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" №2181-III
від 21.12.2000 року, в результаті чого
позивачем у перевіряємому періоді
занижено податкові зобовязання в
розмірі 7800,74 грн. - за лютий 2009 року, 20729,62
грн. за березень 2009 року, 39844,93 грн. за
квітень 2009 року, 51984,89 грн. за травень 2009
року, 45845,30 грн. за червень 2009 року, 350,00
грн. - за липень 2009 оку, 7750,00 грн. за
серпень 2009 року, 119534,73 грн. за вересень
2009 року, 2068,85 грн. за жовтень 2009 року,
115769,74 грн. за грудень 2009 року, 16739,34 грн.
за березень 2010 року.

В основу рішення про застосування
штрафних санкцій № від 03.08.2010
року, покладено висновки про
встановлення перевіркою порушень
вимог п.1, п.2 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року, в
результаті чого право позивачем не
використовувалися реєстратор
розрахункових операцій або
розрахункова книжка при здійсненні
готівкових розрахунків на загальну
суму 2558415,87 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с.18, 23, 26, 144-145 том 1), у період з 01.04.2007
року по 31.03.2010 року, позивач провадив
такий вид діяльності:посередництво в
торгівлі сільськогосподарською
сировиною, живими тваринами, заготівля
та реалізація сільського-подарської
продукції і оподаткування одержаних
доходів від здійснення господарської
діяльності здійснював на спрощеній
системі оподаткування.

Позивачем декларувався обсяг виручки у
звітах субєкта підприємницької
діяльності платника єдиного податку на
рівні: 2007 рік 190937,00 грн., 2008 рік 251339 грн.,
2009 рік 176541,00 грн., I квартал 2010 року 37938,20
грн. (а.с.18,23 том 1).

Актом перевірки констатовано, що за
даними про рух коштів по
розрахунковому рахунку та відомостей з
Центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України про
суми виплачених доходів (а.с.121,122-126 том
1) СПДФО ОСОБА_4 (і. н. НОМЕР_1) отримував
грошові кошти від наступних субєктів
господарювання і в наступних розмірах:

в 2008 році: ТОВ "Компанія "Зевс ЛТД" - 436740,50
грн., ТОВ "Дубноагротрейд" 131279,95 грн. (в
т.ч. винагорода 604,45 грн.), ТОВ
"Дубенський край"- 1317,71 грн., ТОВ
"Шепетівський мясокомбінат" 12585,86 грн.,
проценти в банку - 1,71 грн., - разом 581925,73
грн.

в 2009 році: ТОВ "Компанія "Зевс ЛТД" -
2384323,92 грн. (в т.ч. комісійна винагорода
2271141,82 грн.), ТОВ "Заготзбут" 2965,57 грн., ТОВ
"Дубноагротрейд" 171126,38 грн. (в т.ч.
комісійна винагорода 23913,28 грн.), ТОВ
"Шепетівський мясокомбінат" 35210,06 грн. (в
т.ч. комісійна винагорода 35210,06 грн.),
проценти в банку - 2,31 грн., - разом 2593628,24
грн.;

у I-му кварталі 2010 року: ТОВ "Компанія
"Зевс ЛТД" - 100436,03 грн.

Відповідно, за результатами перевірки
обсяг виручки позивача визначено: у 2007
році 359805,12 грн., у 2008 році 581925,73 грн., у 2009
році 2593628,24 грн., у I-му кварталі 2010 року
100436,03 грн. (а.с.27 том 1).

Дослідженими у судовому засіданні
матеріалами справи, на які посилається
відповідач, а саме виписками по
розрахунковому рахунку приватного
підприємця ОСОБА_4 № НОМЕР_2 відкритого
в ГВБВ ВАТ «Ощадний банк України» МФО
333368 (який відповідає інформації бази
даних Дубенської ОДПІ і є додатком до
акту перевірки №131/17-38/НОМЕР_1) та
відомостями з Центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб ДПА
України про суми виплачених доходів
оформлених довідкою №1002 від 22.06.2010
року (а.с.121 том 1), встановлено що обсяг
виручки позивача за 2008 рік складає - 471
985,08 грн., а саме, нараховано та
виплачено на користь позивача від: ТОВ
"Компанія "Зевс ЛТД" - 436740,50 грн., ТОВ
"Дубенський край"- 1317,71 грн., ТОВ
"Шепетівський м'ясокомбінат" -12585,86 грн.,
ТОВ «Дубноагротрейд» - 21 339,30 грн.,
проценти банку - 1,71 грн..

Так, у відповідності до виписки по
розрахунковому рахунку приватного
підприємця ОСОБА_4 № НОМЕР_2 відкритого
в ГВБВ ВАТ «Ощадний банк України» МФО
333368 в 2008 році останній отримав грошові
кошти від ТОВ "Шепетівський
м'ясокомбінат" на суму 12 585,86 грн. згідно
платіжного доручення № 363 від 17.03.2008
року, № 2147 від 19.03.2008 року № 701 від 02.06.2008
року та банківські проценти в розмірі -
1,71 грн., а всього на загальну суму 12 857,57
грн. Інших надходжень грошових коштів,
в тому числі від інших контрагентів,
виписка по розрахунковому рахунку
приватного підприємця ОСОБА_4 № НОМЕР_2
не містить.

У відповідності до виписки по
розрахунковому рахунку приватного
підприємця ОСОБА_4 № НОМЕР_2 відкритого
в ГВБВ ВАТ «Ощадний банк України» МФО
333368 в 2009 році останній отримав грошові
кошти від ТОВ "Шепетівський
м'ясокомбінат" на суму 35210,06 грн. згідно
платіжного доручення № 135 від 02.06.2009
року, № 1320 від 08.09.2009 року та банківські
проценти в розмірі - 2,31 грн., а всього на
загальну суму 35212,37 грн. Інших
надходжень грошових коштів, в тому
числі від інших контрагентів, виписка
по розрахунковому рахунку приватного
підприємця ОСОБА_4 № НОМЕР_2 не містить.

У відповідності до відомостей з
Центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України про
суми виплачених доходів (а.с.121,122-126 том
1) СПД ОСОБА_4 в 2008 році не отримував та
на його користь не нараховувались
грошові кошти від ТОВ "Дубноагротрейд"
в розмірі 131 279,95 грн. (в т.ч. винагорода
604,45 грн.), оскільки такі відомості в
зазначеному реєстрі відсутні .

Також відповідачем у вказаному акті
перевірки не вказано, а матеріалами
справи не підтверджено, у
відповідності до яких первинних
бухгалтерських документів позивачем у
2008 році отримані грошові кошти від ТОВ
"Дубноагротрейд" в розмірі 131 279,95 грн.

У відповідності до листа № 3/7 від 28.07.2010
року та довідок № 1/7 і № 2/7 від 05.07.2010
року ТОВ «Дубноагротрейд», адресованих
заступнику начальника Дубенської ОДПІ
та позивачу, сума винагороди по
договору - доручення на заготівлю ВРХ
виплаченої в 2008 році на користь ОСОБА_4
склала - 21 339,30 грн.

У відповідності до даних книги обліку
доходів і втрат, яку позивачем надано
під час проведення перевірки та копії
якої долучено до матеріалів справи -
документально підтвердженою виручкою
отриманою СПД ОСОБА_4 з приводу
здійснення господарської діяльності
(надання послуг по заготівлі худоби) за
2007 рік є сума в розмірі 190937, 29 грн.; за 2008
рік сума в розмірі 251 339, 29 грн.; за 2009 рік
сума в розмірі 176 541,70 грн., за перший
квартал 2010 року сума в розмірі 37938,20
грн..

Вказані факти підтверджуються
відповідачем на сторінках 13,16 акту
перевірки.

З огляду на викладені обставини та
досліджені докази які містяться в
матеріалах справи, обсяг виручки
позивача за 2008 рік, без проведення
розмежування призначення (виду)
платежів як «винагороди за договором
-дорученням» та «загальної суми
виручки від підприємницької
діяльності», складає - 471 985,08 грн., а
саме: ТОВ "Компанія "Зевс ЛТД" - 436740,50
грн., ТОВ "Дубенський край"- 1317,71 грн., ТОВ
«Дубноагротрейд» - 21 339,30 грн., ТОВ
"Шепетівський м'ясокомбінат" -12585,86 грн.,
проценти банку - 1,71 грн..

Згідно відомостей з Центральної бази
даних Державного реєстру фізичних осіб
ДПА України про суми виплачених
доходів оформлених довідкою №1002 від
22.06.2010 року, СПД ОСОБА_4, в 2009 році
отримував грошові кошти від: ТОВ
"Компанія "Зевс ЛТД" - 119 812,65 грн.; ТОВ
"Заготзбут" -2965,57 грн., ТОВ "Дубенський
край" - 758.83 грн., ТОВ "Шепетівський
м'ясокомбінат" -35210,06 грн., проценти
банку - 2,31 грн., а всього на загальну
суму 158749,42 грн.;

У I-му кварталі 2010 року: ТОВ "Компанія
"Зевс ЛТД" - 141 714,75 грн .

Вказані розбіжності про визначення
розміру сум обов'язкових податкових
платежів належних до сплати, виникли
внаслідок того що позивачем, обсяг
виручки від таких контрагентів як ТОВ
"Компанія "Зевс ЛТД", ТОВ "Шепетівський
мясокомбінат", ТОВ "Дубенський край"
визначався як сума грошових надходжень
у вигляді винагороди отриманої як
повіреним, на обґрунтування чому
надано договора доручення, за умовами
яких кошти, які надходять від
довірителів для заготівлі худоби не
належать йому, як і не належить йому
заготовлена сільськогосподарська
продукція (а.с.108-120,138-143 том 1), а
податковим органом обсяг виручки
позивача визначався, як сума усіх
грошових коштів, отриманих у звітних
періодах, в тому числі і від
довірителів для здійснення ним як
повіреним закупівлі худоби у
населення.

Відповідно дост.11Закону України "Про
державну підтримку малого
підприємництва" №2063-III від 19.10.2000 року,
застосування суб'єктами малого
підприємництва спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності
здійснюється в порядку, встановленому
законодавством України.

Згідно з ч.1 ст.1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" №727/98
від 03.07.1998 року, спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500000 гривень.

Згідно з ч.3 ст. 1 Указу № 727/ 98, виручкою
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) вважається сума,
фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Абзацом 5 ст.1 Указу передбачено, що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

В силу ст.ст.2, 6 Указу, для суб'єктів
малого підприємництва - фізичних осіб,
що відповідають зазначеним критеріям,
оподаткування відбувається за
спрощеною системою, тобто зі сплатою
єдиного податку, ставка якого
встановлюється місцевими радами,
замість цілого ряду інших податків і
зборів; сплачена сума єдиного податку є
остаточною і не включається до
перерахунку загальних податкових
зобов'язань платника податку, а доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника.

Із вказаних положень Указу вбачається,
що критеріями малого підприємництва
для запровадження спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності є
встановлені межі середньооблікової
чисельності працюючих у суб'єкта
підприємницької діяльності осіб та
обсягу фактично отриманої річної
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг).

У відповідності до ст. 1000 ЦК України, за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути
встановлено виключне право повіреного
на вчинення від імені та за рахунок
довірителя всіх або частини юридичних
дій, передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Кошти отримані за договором-доручення
не можуть вважатися виручкою
повіреного, так як відповідно до умов
договору-доручення всі операції з
купівлі великої рогатої худоби
здійснювались від імені і за рахунок
довірителя.

Виручкою є винагорода за надані
послуги по заготівлі ВРХ яка фактично
отримувалась позивачем в касу та
реєструвалась в книзі обліку доходів і
витрат, а не вся сума коштів, як
помилково визначено відповідачем,
оскільки до позивача не переходило
право власності на всю суму коштів.

На підставі викладеного, позивач
протягом 2007 - 2010 років, правомірно
перебував на спрощеній системі
оподаткування, а обсяг виручки
позивача визначений у відповідності до
руху коштів та відомостей ЦБД ДРФОДПА
України (сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)) у 2008
- 2010 роках, не перевищувала 500 000 грн. і
складала в 2008 році - 471 985,08 грн., в 2009
році - 158749,42 грн.; в 1-2 кварталах 2010 року -
141 714,75 грн .

Так як у спірному випадку, позивач
протягом 2008 року не перевищував
граничний обсяг виручки від здійснення
підприємницької діяльності, що
дозволяє перебувати на спрощеній
системі оподаткування, податковим
органом не правомірно визначено суму
перевищення до складу річного
оподатковуваного доходу.

Тому висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог Закону
України «Про податок на додану
вартість», Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб», Указу
Президента №727 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» є
необґрунтованими і безпідставним.

За таких підстав позовні вимоги про
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
03.08.2010 року слід задовільнити.

Крім того, як зазначалось вище, Ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 10.12.2013 року касаційні скарги
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_4 (і. н. НОМЕР_1) та
Дубенської об'єднаної державної
податкової інспекції задоволені
частково, постанова Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11.07.2011 року та постанова
Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 року
по справі №2а-4737/10/1770 скасовані, а
справу направлено на новий розгляд до
Рівненського окружного
адміністративного суду.

Як вбачається з вказаної ухвали, суди
попередніх інстанцій, приймаючи
рішення по даній справі, виходили з
того, що при визначенні обсягу виручки
фізичної особи-суб'єкта малого
підприємництва повинні враховуватися
всі надходження на його поточний
розрахунковий рахунок при здійсненні
операцій з реалізації, в тому числі й
отримані в межах договору доручення. На
думку судів, дані кошти повинні
зараховуватися при визначенні
граничного обсягу виручки, у випадку
перевищення якого суб'єкт малого
підприємництва втрачає право
перебувати на спрощеній системі
оподаткування.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звернула увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Так, спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності для суб'єктів
малого підприємництва запроваджено
Указом Президента України від 03 липня
1998 року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємства» (далі -
Указ № 727/98), пункт перший статті 1 якого
надає фізичним особам право перебувати
на такій системі оподаткування за
умови, якщо вони здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 000 грн.

Згідно з положенням пункту 4 статті 1
Указу № 727/98 як виручку розуміють суму,
фактично отриману суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу) (стаття 5
Указу № 727/98).

Як зазначено в ухвалі ВАСУ від 03.12.2013
року, відповідно до договорів
доручення позивач від контрагентів під
звіт отримував кошти для розрахунків з
населенням за здану худобу, а
довірителю надавав платіжні відомості
з підписами здавачів. Позивач не
реалізував м'ясопродукцію довірителів,
а забирав її від їх імені і поставляв їм
за їх кошти.

Необхідні кошти довірителі видавали
повіреному за видатковими касовими
ордерами.

Видатковий касовий ордер - це грошовий
документ, відповідно до якого
оформляється касова грошова операція
щодо видачі готівкових грошових сум
касами підприємств, організацій,
установ.

За таких обставин, готівкові гроші,
отримані позивачем під звіт на
виконання умов договорів, не є виручкою
останнього від реалізації продукції у
розумінні положень Указу №727/98. Обсяг
виручки фізичної особи - підприємця, що
є платником єдиного податку і здійснює
свою діяльність як комерційний
представник за договором доручення,
складається лише із сум винагороди.
Операції з передачі позивачем від
продавців (населення) до покупців
(довірителів) зібраної у населення
м'ясопродукції не є операціями з
реалізації позивачем товару, внаслідок
яких отримується виручка.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України,
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

Судом встановлено обставини справи що
не були встановлені попередніми
судовими інстанціями. Під час нового
розгляду справи враховано висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення,
всебічно і повно з'ясовані та
перевірені всі фактичні обставини
справи, оцінені докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті.

Стосовно визначення відповідачем
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 645 008,5 грн. ( в
тому числі про сплату основного
платежу - 428419 грн. та про сплату
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
214 209,5 грн.), суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та не
заперечується відповідачем у справі,
підставою для таких висновків
(визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 645
008,5 грн.) слугувало встановлене
порушення позивачем вимог ст.1 Указу
Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва».

В силу вимог пп.2.3.1 п.2.3 ст. 2 Закону
України "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі, коли: загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Вказана норма є імперативною. Тобто,
законодавцем чітко визначено, що
будь-яке перевищення такої межі тягне
за собою обовя"зкову реєстрацію особи
платником податку на додану вартість.

Виключення становлять ті особи, які у
встановленому законодавством порядку
є зареєстрованими платниками єдиного
податку. Так, в силу вимог пункту 6 Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року,
суб"єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок не є платником
податку на додану вартість.

З огляду на встановлені судом
обставини про те, що позивач протягом
2008 року не перевищував граничний обсяг
виручки від здійснення
підприємницької діяльності, що
дозволяє перебувати на спрощеній
системі оподаткування, правові
підстави до застосування вимог пп.2.3.1
п.2.3 ст. 2 Закону України "Про податок на
додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року
відсутні.

Крім того, у відповідності до п.п. 3.1.1 п.
3.1 Закону України «Про податок на
додану вартість», чинного на час
виникнення спірних правовідносин,
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України, у тому числі операції з:
передачі права власності на об'єкт
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
розпорядження лізингоотримувача....»

Термін поставка товарів» наведено в
п.1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на
додану вартість»:

«Поставка товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають
передачу прав власності на такі
товари за компенсацію незалежно від
строків її надання, а також операції
з безоплатної поставки товарів
(результатів робіт) та операції з
передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Не належать до поставки операції
з передачі товарів в межах договорів
схову (відповідального зберігання),
довірчого управління, оперативної
оренди (лізингу), інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачу права
власності (користування або
розпорядження) на такі товари іншій
особі.»

Також відповідно до п.31 ст.1. 1.31. Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», чинного на час
виникнення спірних правовідносин :

Продаж товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за плату або
компенсацію, незалежно від строків її
надання, а також операції з
безоплатного надання товарів.

Не вважаються продажем операції з
надання товарів у межах договорів
комісії, схову (відповідального
зберігання), доручення, інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачу прав власності
на такі товари.

Отже безпосередньо в Законі України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» вказано, що операції по
договору-доручення не є операціями з
продажу продукції.

В зв'язку із викладеним, господарські
операції із закупівлі худоби в межах
договорів - доручень не передбачають
передачу прав власності на худобу за
компенсацію і відповідно такі операції
не є операціями з поставки товарів,
отже не є обєктом оподаткування
податком на додану вартість.

Стосовно висновків відповідача
про необхідність застосування до
позивача штрафу за неподання до
податкового органу декларацій з
податку на додану вартість за
січень-грудень 2009 року та
січень-березень 2010 року ( 14 періодів х
170,00 грн. = 2380,00грн (а.с.98 том 1), суд
зазначає наступне.

В силу вимог п.9.4 ст.9 Закону
України "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, особа,
що не надсилає заяву про реєстрацію
платником податку на додану вартість,
несе відповідальність за
ненарахування або несплату податку на
додану вартість на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Застосування штрафних санкцій за
порушення податкового законодавства
здійснюється у розмірах, визначених
статтею 17 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000
року та у порядку згідно з Інструкцією
про порядок застосування та стягнення
сум штрафних (фінансових) санкцій
органами державної податкової служби,
затвердженою наказом ДПА України №110
від 17.03.2001 року, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 23.03.2001
року за №268/5459.

Відповідно до пп.17.1.1 п.17.1 ст.17
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, платник
податків, що не подає податкову
декларацію у строки, визначені
законодавством, сплачує штраф у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян за кожне
таке неподання або її затримку.

Враховуючи зазначене, а також те,
що до дати реєстрації платником
податку на додану вартість особа (у
тому числі і несвоєчасної реєстрації)
не має права на подання податкової
декларації, то штрафні санкції,
передбачені пп.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону за
неподання податкових декларацій з
податку на додану вартість суб"єктом
підприємницької діяльності, який не
подав до органу податкової служби
заяву про реєстрацію платником податку
на додану вартість, не застосовуються.

Відтак, податкове повідомлення-рішення
№/0 від 03.08.2010 року, згідно якого
позивачу нараховано податкове
зобов"язання за платежем "податок на
додану вартість" в сумі 645008,50 грн., в
тому числі за основним платежем 428419,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями 216589,50 грн., підлягає
скасуванню а позовні вимоги слід
задовільнити.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
№889-IV від 22.05.2003 року, доходом фізичної
особи є сума будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених пп.4.2.16 п.4.2 ст.4
цього Закону, протягом відповідного
звітного податкового періоду з різних
джерел як на території України, так і за
її межами.

У відповідності до п.1.3 ст.1 цього
Закону, доходом з джерелом його
походження з України є будь-який дохід,
одержаний платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України. Такий дохід, в
силу вимог пп.3.1.3 п.3.1 ст.3 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
№889-IV від 22.05.2003 року, є об'єктом
оподаткування і підлягає кінцевому
оподаткуванню при його виплаті. Ставка
податку, відповідно до п.7.1. ст.7 Закону,
становить 15% від об'єкта оподаткування.

В розумінні п.1.15 ст.1 Закону, податковим
агентом є юридична особа або фізична
особа чи представництва нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.
Податковим агентом, зокрема, є фізична
особа, що є суб'єктом підприємницької
діяльності чи здійснює незалежну
професійну діяльність, яка
використовує найману працю інших
фізичних осіб, щодо виплати заробітної
плати (інших виплат та винагород) таким
іншим фізичним особам.

В силу положень пп.9.12.3. п.9.12 ст.9 Закону,
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності або фізична особа, яка
сплачує ринковий збір, вважається
податковим агентом найманої нею особи
або фізичної особи, що перебуває з нею у
цивільно-правових відносинах, стосовно
будь-яких оподатковуваних доходів,
нарахованих на користь такої особи,
включаючи будь-які доходи, які кінцево
оподатковуються при їх виплаті.

Відповідно до пп.4.3.36 п.4.3. ст.4 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" №889-IV від 22.05.2003 року, до складу
загального місячного або річного
оподатковуваного доходу платника
податку не включаються доходи від
відчуження безпосередньо власником
сільськогосподарської продукції
(включаючи продукцію первинної
переробки), вирощеної (виробленої) ним
на земельних ділянках, наданих для:
ведення особистого селянського
господарства, якщо їх розмір не було
збільшено в результаті отриманої в
натурі (на місцевості) земельної частки
(паю); будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибних ділянках),
ведення садівництва та
індивідуального дачного будівництв.
При цьому, отримувач таких доходів
подає податковому агенту довідку про
своє право на отримання доходу у
джерела його виплати без утримання
податку.

Відповідно, податковий агент - суб'єкт
підприємницької діяльності, при
закупівлі у власників
сільськогосподарської продукції має
право не утримувати податок з доходів
фізичних осіб з виплачених за таку
продукцію доходів за умови
пред'явлення такими власниками
зазначеної вище довідки. В іншому
випадку, податковий агент зобов'язаний
утримати та перерахувати до бюджету
податок із всієї суми, виплаченої
власнику сільськогосподарської
продукції.

Податковим органом за рахунок
констатації факту порушення позивачем
вказаних вище вимог нараховано СПД ФО
ОСОБА_4 податкове зобов"язання за
платежем "податок з доходів фізичних
осіб " в сумі 501175,75 грн. та застосовано
санкцію відповідно пп.17.1.9 п.17.1. ст.17
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, в
подвійному розмірі суми основного
зобов"язання, тобто 1002351,50 грн.

Вказані зобов"язання нараховані в
розмірі 15% від суми коштів, виплачених
громадянам за здану худобу: за 2007 рік
53623,99 грн., за 2008 рік 86382,24 грн., за 2009 рік
346104,12 грн., за I квартал 2010 року 15065,40 грн.
(а.с.36 том 1).

В свою чергу, вказані суми визначені
відповідачем на підставі виплат
отриманих позивачем від таких
контрагентів як: ТОВ "Компанія "Зевс
ЛТД" - 2257618,13 х 15% = 338642,72 грн., ТОВ
"Дубноагротрейд" 147203,10 х15% = 22081,97 грн.,
ТОВ "Заготзбут" 2965,57 х 15% = 444,84 грн., ТОВ
"Компанія "Зевс ЛТД" - 512973,82 х 15% = 76946,07
грн., ТОВ "Сарнимясопром" 7669,78 х15% = 1195,47
грн., ТОВ "Дубенський край" 2448,71 х15% = 367,31
грн., ТОВ "Шепетівський мясокомбінат"
284744,93 х15% = 42711,74 грн. (а.с.3-4 том 3), які в
свою чергу не підтверджені
документально.

Так відповідач не надав суду доказів
виплат грошових коштів позивачу від
таких контрагентів як: ТОВ
"Дубноагротрейд" в розмірі 147203,10 грн.,
ТОВ "Заготзбут" в розмірі 2965,57 грн., ТОВ
"Сарнимясопром" в розмірі 7669,78 грн.

Відсутні останні і в матеріалах справи.

Податковим органом під час проведення
планової перевірки позивача та з
урахуванням наданих ним пояснень,
встановлено що заготівля худоби
проводилась підприємцем на підставі
договорів доручення в інтересах ТОВ
"Компанія "Зевс ЛТД", ТОВ
"Дубноагротрейд" та ТОВ "Шепетівський
мясокомбінат", за умовам яких позивач
не набував права власності ні на
худобу, ні на отримані від даних
контрагентів грошові кошти, та
зобовязувався передати довірителям
усю документацію по закупівлі у
населення худоби, зокрема форми ПК-1,
ПК-2 та довідки із сільської ради про
наявність господарства та земельної
ділянки.

Матеріали справи містять надані на
вимогу суду ТОВ "Шепетівський
мясокомбінат" та ТОВ "Дубноагротрейд"
копії корінців форми ПК-2 на закупку у
дворі худоби і іншої с/г продукції від
населення та довідок про право
фізичної особи на отримання доходу від
податкового агента без утримання
податку, які повністю відповідають
вимогам постанови Кабінету Міністрів
України "Про затвердження Порядку
видачі довідки про право фізичної
особи на отримання доходу від
податкового агента без утримання
податку та її форми" №1063 від 01.08.2006 року,
та які передавались їм СПД ФО ОСОБА_4
під час виконання договорів доручення
(а.с.189-194, 214-250 том 1, а.с.1-251 том 2), а ТОВ
"Компанія "Зевс ЛТД", надані частково,
покликаючись на великий обєм
документації та її передачу на
адвокатське зберігання, а в решті -
письмово підтвердила наявність такої
документації (а.с.172-183, 207-213 том 1).

Відповідно висновки податкового
органу про те, що позивач сплачував
кошти фізичним особам за худобу, що
придбавалась для ТОВ "Шепетівський
мясокомбінат", ТОВ "Дубенський край" та
ТОВ "Компанія "Зевс ЛТД", без отримання у
них довідки про право на отримання
доходу у джерела його виплати без
утримання податку, та не утримував і не
перераховував до бюджету податок з
доходів фізичних осіб, що призвело до
заниження податку, який підлягає
сплаті до бюджету, є необґрунтованими
та спростовуються матеріалами справи.

Що стосується висновків податкового
органу про суми коштів, які виплачені
громадянам на підставі виплат,
отриманих позивачем від таких
контрагентів, як: ТОВ "Заготзбут", ТОВ
"Сарнимясопром", ТОВ "Дубенський край"
та ТОВ "Дубноагротрейд", слід зазначити,
що ні в акті перевірки, ні жодним іншим
чином Дубенською ОДПІ не зафіксовано, в
рамках здійснення яких операцій
вказані субєкти виплачували позивачу
кошти. Податковим органом не надано
жодного доказу тому, що позивач для
вказаних осіб в охопленому періоді
придбавав у населення худобу, хоча в
акті перевірки зроблено висновки про
те, що СПД ФО ОСОБА_4 не утримав податок
з доходів, виплачених громадянам саме
за здану худобу. ТОВ "Дубенський край"
на вимогу суду повідомив, що договорів
за закупівлю худоби з позивачем він не
укладав та й з часу заснування
заготівлею ВРХ не займався (а.с.206 том 1).

Згідно з пунктом "б" пп.4.2.2. п.4.2. ст.4
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III від 21.12.2000 року,
податковому органу надано право
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у тому
випадку, якщо дані документальних
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях.

Таким чином, донарахування податковим
органом податкових зобовязань
допустиме лише у випадку підтвердження
факту заниження субєктом
господарювання суми зобовязань, який, в
свою чергу, підтверджено
документально.

Оскільки твердження про неутримання з
джерела виплати та неперерахування до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб за ставкою 15% ґрунтуються на тому,
що позивач в такого роду операціях,
відповідно до п.1.15 ст.1 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
№889-IV від 22.05.2003 року мав статус
податкового агента, то податковий
орган мав право зробити висновки про
заниження позивачем своїх податкових
зобовязань з податку на доходи
фізичних осіб лише маючи в своєму
розпорядженні документи, які б
підтверджували факт настання такої
події, як виплата фізичним особам
доходу за закуплену у них худобу чи
іншу сільськогосподарську продукцію
без довідок, що підтверджують право на
отримання доходу без утримання
податку. Втім, ні на момент перевірки,
ні на момент розгляду справи судом,
жодного доказу на підтвердження тієї
обставини, що позивачем виплачувались
громадянам кошти із виплат, отриманих
ним від таких контрагентів, як ТОВ
"Заготзбут", ТОВ "Сарнимясопром" та ТОВ
"Дубенський край" і, відповідно, не
утримано податок від таких виплат,
відповідач в своєму розпорядженні не
мав і не має.

Порядком оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового та валютного
законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, затвердженого наказом ДПА
України №326 від 11.06.2004 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.06.2004 року за №803/9402, на
податковий орган покладено обовязок в
акті документальної перевірки
викладати систематизований виклад
виявлених у ході перевірки фактів
порушень, зокрема, норм податкового та
валютного законодавства, висвітлювати
всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності,
які мають відношення до фактів
виявлених порушень податкового та
валютного законодавства. Факти
виявлених порушень податкового та
валютного законодавства повинні
викладатися чітко, об'єктивно та в
повній мірі, з посиланнями на первинні
або інші документи, які зафіксовані за
обліком та підтверджують наявність
зазначених фактів. Акт перевірки в
частині, що стосується висновків про
виплату позивачем для населення
грошових коштів в рамках заготівлі
худоби без утримання податку на доходи
та довідок про право таких осіб на
отримання доходу без утримання
податку, наведеним вимогам не
відповідає.

Вирішуючи спір по справі, суд виходить
з того, що в силу пп."б" пп.4.2.2 п.4.2 ст.4
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, норм
Інструкції про порядок застосування
штрафних (фінансових) санкцій органами
державної податкової служби,
затвердженої наказом ДПА України №110
від 17.03.2001 року, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 23.03.2001
року за №268/5459, норм Порядку
направлення органами державної
податкової служби України податкових
повідомлень платникам податків та
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, затвердженої
наказом ДПА України №253 від 21.06.2001 року,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 06.07.2001 року за №567/5758, правова
специфіка податкових повідомлень
рішень, як актів органів державної
податкової служби України полягає у
тому, що владний припис таких правових
актів індивідуальної дії міститься
безпосередньо в самому податковому
повідомленні-рішенні, а мотиви його
винесення, тобто обставини, яким
керувався субєкт владних повноважень,
у відповідному акті перевірки, на
підставі якого і приймався такий
правовий акт індивідуальної дії.

За таких обставин, перевірка
законності податкового
повідомлення-рішення з огляду на
приписи ч.3 ст.2 КАС України полягає, в
тому числі, і у визначенні достатності
тих обставин, які наведені у
відповідному акті перевірки, для
обґрунтованого (юридично та фактично
вірного) висновку про наявність в діях
особи порушення конкретно визначеного
положення чинного законодавства.

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд не знаходить підстав
для визнання правильним висновку
відповідача про порушення позивачем
пп.4.3.36, п.4.3. ст.4, п.7.1 ст.7, пп.8.1.1., п.8.1.2 п.8.1
ст.8, пп."а" п.9.12 ст.9, пп."а" пп.20.3.1, пп.20.3.2
п.20.3 ст.20 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003
року.

Відповідач не довів належними доказами
наявність порушення, яке стало
підставою для винесення спірного
повідомлення-рішення, що є підставою
для задоволення позовних вимог в
частині податкового
повідомлення-рішення №/0 від
03.08.2010 року.

В силу вимог ст.1 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року,
реєстратори розрахункових операцій
застосовуються суб'єктами
підприємницької діяльності, які
здійснюють операції з розрахунків в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг.

Суд зазначає, що продаж товарів
передбачає здійснення операцій згідно
з договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за плату
або компенсацію, незалежно від строків
її надання, а також операції з без
компенсації. Операції з надання
товарів у межах договорів комісії,
схову, доручення, інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачу прав власності
на такі товари не вважаються продажем.

Відповідно до п.1 та п.2 ст.3 цього Закону,
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють такі операції
зобов'язані: проводити розрахункові
операції на повну суму покупки (надання
послуги) через зареєстровані,
опломбовані у встановленому порядку та
переведені у фіскальний режим роботи
реєстратори розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок та
видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну
суму проведеної операції.

Порушення вказаних вище вимог
відображено в рішенні № від 03.08.2010
року про застосування до позивача
штрафних санкцій в сумі 12916579,85 грн.
Вказані санкції нараховані в
п"ятикратному розмірі від суми
готівкових розрахунків позивача за 2009
рік з такими контрагентами: ТОВ
"Компанія "Зевс ЛТД" - 2384323,92 грн. х 5 =
11921619,60 грн., ТОВ "Заготзбут" 2965,57 грн. х 5 =
14827,85 грн., ТОВ "Дубноагротрейд" 171126,38
грн. х5 = 855631,90 грн. (а.с.1 том 3).

Разом з тим, і актом перевірки і
долученими до матеріалів справи
договорами та документами оформленими
на їх виконання (а.с.21-22, 103-118, 138-143, 149-150,
172-182 том 1) обєктивно встановлено, що СПД
ФО ОСОБА_4 продажу худоби за готівку ні
для ТОВ "Компанія "Зевс ЛТД", ні для ТОВ
"Дубноагротрейд" не проводив.

Натомість вказані субєкти
господарювання, видаючи йому з каси
готівку на виконання функцій
повіреного для закупівлі для них в
населення худоби, оформляли видаткові
касові ордери на відповідні суми
коштів. Враховуючи ту обставину, що СПД
ФО ОСОБА_4 передавав для ТОВ "Компанія
"Зевс ЛТД" і ТОВ "Дубноагротрейд" худобу
у межах договорів доручення, за умовами
яких він, як повірений, закуповував
таку у населення за кошти вказаних
суб"єктів господарювання і не набував
на неї права власності, вказані
операції не можна розглядати як продаж,
а відтак і висновки про протиправне
незастосування позивачем реєстратора
розрахункових операцій та невидачу
розрахункових документів на суму
покупки для ТОВ "Компанія "Зевс ЛТД" і
ТОВ "Дубноагротрейд" є такими, що не
ґрунтуються за Законі.

Таким чином суд приходить до висновку,
що оспорюване рішення про застосування
фінансових санкцій № від 03.08.2010
року підлягає скасуванню в повній мірі.

В силу вимог п.2.1. Інструкції про
порядок обчислення та сплати збору за
забруднення природного середовища,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України,
ДПА України №162/379 від 19.07.1999 року,
платниками збору за забруднення
навколишнього природного середовища є
суб'єкти господарювання незалежно від
форм власності, юридичні особи, що не
здійснюють господарської
(підприємницької) діяльності; бюджетні,
громадські та інші підприємства,
установи і організації, постійні
представництва нерезидентів, які
зареєстровані в Україні, або
нерезиденти, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
громадяни, які здійснюють на території
України і в межах її континентального
шельфу та виключної (морської)
економічної зони викиди і скиди
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище та розміщення
відходів.

Пункт 6.2. вказаної Інструкції
встановлює, що суми збору, який
справляється за викиди пересувними
джерелами забруднення, обчислюються
платниками самостійно щокварталу
наростаючим підсумком з початку
звітного року, виходячи з кількості
фактично використаного пального та
його виду, на підставі нормативів збору
за ці викиди і визначених за місцем
перебування платників збору на
податковому обліку коригуючих
коефіцієнтів, наведених у таблицях 2.1,
2.2 додатка 2 до Порядку, і визначаються
за формулою.

В силу вимог ст.9,10 постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку встановлення нормативів збору
за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення
цього збору" №303 від 01.03.1999 року,
платники збору складають податкові
розрахунки за формою, затвердженою
центральним органом державної
податкової служби, і подають їх
протягом 40 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) кварталу, до
органів державної податкової служби.

Як встановлено перевіркою (а.с.39,101 том 1)
і фактично визнано в судовому
засіданні позивачем, він, маючи у
власності автомобіль ЗІЛ-130 та
використовуючи його у власній
господарській діяльності, податкові
розрахунки збору за забруднення
природного середовища не складав і до
органу державної податкової служби не
подавав.

Відповідно до пп.17.1.1. п.17.1 ст.17 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, платник
податків, що не подає податкову
декларацію у строки, визначені
законодавством, сплачує штраф у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян за кожне
таке неподання або її затримку.

Судом встановлено що автомобіль марки
ЗІЛ-431410 д.н.з. НОМЕР_3 був зареєстрований
за позивачем 11.09.2008 року на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4
виданого ВРЕР ДАІ м. Дубно УДАІ УМВСУ в
Рівненській області .

Відтак, з врахуванням часу реєстрації
право власності на вказаний автомобіль
та часу фактичного використання
останнього позивачем у власній
господарській діяльності,
правомірними є висновки Дубенської
ОДПІ про нарахування штрафу за 3-4
квартали 2008 року, 1-4 квартали 2009 року та
1 квартал 2010 року, а всього протягом
семи квартальних періодів на загальну
суму 1190 грн. ( сума штрафу 170 грн. X 7 = 1190
грн.).

В іншій частині, податкове
повідомлення-рішення № /0 від
03.08.2010 року про визначення суми штрафу
в розмірі 850 грн. за період 2-4 кварталів
2007 року та 1-2 кварталів 2008 року є
неправомірним і підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні, у
відповідності до вимог ст.. 51 КАСУ,
заявив про свою відмову в частині
оскарження податкового повідомлення -
рішення №/0 від 03.08.2010 року про
сплату штрафних (фінансових) санкцій
за несвоєчасне подання розрахунку
збору за забруднення навколишнього
природного середовища у розмірі 1190 грн.
( неподані розрахунки за 3-4 кв. 2008 року,
2009 рік, 1 кв. 2010 року - 7 X 170 = 1190 грн.).

Відтак, позовні вимоги в частині
оскарження податкового повідомлення -
рішення №/0 від 03.08.2010 року про
сплату штрафних (фінансових) санкцій
за несвоєчасне подання розрахунку
збору за забруднення навколишнього
природного середовища у розмірі 1190 грн.
не є предметом спору у даній справі.

Таким чином суд приходить до висновку,
що оспорюване податкове
повідомлення-рішення №/0 від
03.08.2010 року в частині визначення суми
штрафу за несвоєчасне подання
розрахунку збору за забруднення
навколишнього природного середовища в
розмірі 850 грн. , за період 2-4 кварталів
2007 року та 1-2 кварталів 2008 року, є
неправомірним і підлягає скасуванню в
цій частині.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку про обгрунтованість вимог
позивача, відтак адміністративний
позов підлягає до задоволення.

Судовий збір відповідно до ст.94 КАС
України присуджується на користь
позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Дубенської ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
№/0 від 03.08.2010 року (№/1 від
08.10.2010 року), №/0 від 03.08.2010 року
(№/1 від 08.10.2010 року), №/0 від
03.08.2010 року (№/1 від 08.10.2010 року) та
рішення про застосування штрафних
санкцій № від 03.08.2010 року.

Визнати протиправним та скасувати в
частині податкове повідомлення -
рішення Дубенської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області №/0 від 03.08.2010 року
(№/1 від 08.10.2010 року) про сплату
штрафних (фінансових) санкцій за
несвоєчасне подання розрахунку збору
за забруднення навколишнього
природного середовища у розмірі 850 грн.

Присудити на користь позивача Суб"єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_4 із Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 3,45грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Щербаков
В. В.