Справа № 2а-17050/11/2670
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2014 року 15:58
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О. та
позивача: Ковтонюк Ю.А.;
відповідача: Киричека О.О.
розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомДержавного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач"доМіжрегіонального
головного управління Міністерства
доходів і зборів України - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податківпровизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішенняНа
підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 17 лютого
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" (далі по тексту -
позивач, ДП "Укрзалізничпостач")
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міністерства доходів і зборів України -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків (далі по
тексту - відповідач, МГУ-ЦО), в якому
просить визнати протиправними та
повідомлення-рішення від 25 жовтня 2011
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 серпня 2012 року в адміністративній
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року, у задоволенні адміністративного
Ухвалою Вищого адміністративного суду
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 серпня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02 січня 2014 року
прийнято до провадження та призначено
до судового розгляду.
В судовому засіданні 17 лютого 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, представник відповідача
проти задоволення позовних вимог
Судом встановлено, що постановою
Кабінету Міністрів України від 20
березня 2013 року №229 "Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів" утворено як юридичні
особи публічного права територіальні
органи Міністерства доходів і зборів,
зокрема Міжрегіональне головне
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників; реорганізовано шляхом
приєднання до відповідних
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів територіальні органи
Державної податкової служби, у тому
числі Окружну державну податкову
службу - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби,
та визначено, що територіальні органи
Міністерства доходів і зборів є
правонаступниками територіальних
органів Державної податкової служби та
Державної митної служби, що
реорганізуються, зокрема
Міжрегіональне головне управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників є
правонаступником Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби.
У свою чергу Центральний офіс з
обслуговування великих платників є
правонаступником Окружної державної
податкової служби є правонаступником
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків (далі по
тексту - СДПІ по роботі з ВПП).
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Відповідно до податкового
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54,
пунктом 123.1 пункту 123 Податкового
кодексу України, за порушення
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" ДП "Укрзалізничпостач"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 11 424 885,00
грн., в тому числі за основним платежем -
7 616 590,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 3 808 295,00 грн.
Відповідно до податкового
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54,
пунктом 123.1 пункту 123 Податкового
кодексу України, за порушення
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" ДП "Укрзалізничпостач"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 14 281 107,00 грн., в
тому числі за основним платежем - 9 520
738,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 4 760 369,00 грн.
повідомлення-рішення прийняті на
підставі акта від 07 жовтня 2011 року
№856/42-10/19014832 "Про результати
документальної позапланової виїзної
документальної перевірки Державного
підприємства "Укрзалізничпостач" (код
обчислення та своєчасності сплати до
державного бюджету податку на прибуток
підприємства та податку на додану
вартість при проведенні
взаєморозрахунків з ТОВ "Інтер Ресурс
01.01.2010р. по 31.12.2010р." (далі по тексту - Акт
У висновку Акта перевірки встановлено
порушення позивачем вимог підпункту
5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", в результаті чого
занижено податок на прибуток всього у
сумі 9 520 738,00 грн., у тому числі за 3
квартали 2010 року та за 2010 рік, та
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", в результаті чого занижено
податок на додану вартість на суму 7 616
590,00 грн., у тому числі за жовтень,
листопад та грудень 2010 року.
Вказані в Акті перевірки порушення
відповідач обґрунтовує наступним: в
провадженні СВ ПМ ДПА в Черкаській
області перебуває кримінальна справа,
порушена стосовно директора та
головного бухгалтера контрагента
позивача - ТОВ "Інтер Ресурс Трейд"
ОСОБА_4 за ознаками складу злочину,
передбаченого частиною третьою статі
358 Кримінального кодексу України, в
рамках якої досліджено, що
радіостанції та комплектуючі до них на
склади ДП "Укрзалізничпостач" фактично
постачались ТОВ "Арком"; за
результатами перевірки ТОВ "Інтер
Ресурс Трейд" встановлено неможливість
фактичного здійснення ними
господарських операцій через
відсутність необхідних матеріальних
ресурсів, порушення вимог Законів
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" та "Про податок на додану
вартість", а також здійснення
правочинів, не спрямованих на настання
реальних правових наслідків, тобто
Наведена інформація, на думку
відповідача, свідчить, що правочини,
укладені між ДП "Укрзалізничпостач" та
ТОВ "Інтер Ресурс Трейд", є нікчемними,
позбавляє правового значення первинні
документи та податкові накладні по
вказаним господарським операціям і
виключає можливість позивача
формувати витрати та податковий
Позивач вважає протиправними спірні
податкові повідомлення-рішення,
оскільки господарські операції з ТОВ
"Інтер Ресурс Трейд" підтверджені
первинними документами та податковими
накладними, є реальними та
відповідають дійсному економічному
змісту, а ДП "Укрзалізничпостач"
дотримано передбачені умови для
формування витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість;
крім того оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято в
супереч приписів пункту 86.9 статті 86
Податкового кодексу України до
набрання законної сили рішенням у
кримінальній справі.
Доводи відповідача, викладені в
письмовому запереченні проти позову,
повністю співпадають з висновками Акта
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає, що позовні вимоги ДП
"Укрзалізничпостач" є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.
Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій ДП
"Укрзалізничпостач" з ТОВ "Інтер Ресурс
Трейд", мету придбання та обставини
використання придбаних товарів/послуг
у власній господарській діяльності
позивача, встановити спеціальну
податкову правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
Матеріали справи підтверджують, що між
ДП "Укрзалізничпостач" (замовник) та ТОВ
"Інтер Ресурс Трейд" (постачальник)
укладено договори поставки від 31
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність замовника
продукцію - радіостанції та обладнання
до них (акумулятори до радіостанцій,
радіостанції стаціонарні та носивні
Згідно специфікацій та видаткових
накладних протягом березня, вересня,
жовтня та листопада 2010 року ТОВ "Інтер
Ресурс Трейд" поставило позивачу
обумовлений договорами товар та
виписало податкові накладні на
загальну суму 46 203 004,50 грн., у тому числі
податок на додану вартість - 7 700 500,75 грн.
В розрахунок за поставлені
товар/послуги ДП "Укрзалізничпостач"
перерахувало на рахунок постачальника
грошові кошти, що підтверджується
платіжними дорученнями та виписками
банку, які містяться в матеріалах
справи.
Вартість придбаного товару віднесена
позивачем до складу валових витрат на
підставі норм Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".
Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
За правилами підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування валових витрат при
придбанні товарів, робіт чи послуг є
придбання з метою використання таких
товарів, робіт, послуг у власній
господарській діяльності підприємства
та підтвердження відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.
За визначенням статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частина друга статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначає, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Суд звертає увагу на те що, як свідчить
зміст Акту перевірки, відповідачем не
встановлено відсутність на момент
перевірки у ДП "Укрзалізничпостач"
видаткових накладних, відповідних
розрахункових, платіжних та інших
первинних документів.
У свою чергу відповідачем не наведено,
а судом не встановлено, що первинні
документи, складені у межах спірних
правовідносин (видаткові накладні), не
відповідають вимогам частини другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"; не встановлено
таких обставин і в Акті перевірки.
При цьому суд звертає увагу, що
ймовірні порушення податкового
підприємством-постачальником не є
підставою для позбавлення правового
значення відповідних первинних та
податкових документів, що видані цим
Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
Пункт 1.32 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
визначає господарську діяльність як
будь-яку діяльність особи, направлену
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
За даними Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та інформацією,
розміщено в мережі Інтернет -
здійснює діяльність у сфері
функціонування інфраструктури
залізничного транспорту, зокрема
Судом встановлено, що придбане у ТОВ
"Інтер Ресурс Трейд" радіостанції та
обладнання до них у подальшому
реалізовано позивачем на користь
підприємств залізничного транспорту,
зокрема ДП "Одеська залізниця", ДТГО
"Львівська залізниця", ДП
"Придніпровська залізниця", на
підтвердження чого позивач надав до
суду копії договорів поставки та
додаткових угод та додатків до них,
сповіщень, рахунків-фактур, вимог на
відвантаження матеріальних цінностей,
податкових накладних, залізничних
накладних, квитанцій про приймання
вантажу, прибуткових ордерів.
Співставлення змісту первинних
документів та доказів підтвердження
подальшого продажу придбаного товару
вказує, що ДП "Укрзалізничпостач"
здійснювало витрати на придбання у ТОВ
"Інтер Ресурс Трейд" товарів для
провадження своєї господарської
діяльності; спірні господарські
операції є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій. Доказів
на підтвердження зворотного
відповідачем до суду не надано.
Так само відповідачем не надано
доказів на підтвердження того, що ТОВ
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям та не вчиняло фактичних дій,
спрямованих на виконання таких
При цьому суд встановив, що ТОВ "Інтер
Ресурс Трейд" у межах спірних
правовідносин виступало представником
офіційного представника корпорації
KENWOOD в Україні - ТОВ "Арком" на підставі
дилерського договору.
За таких підстав, суд вважає, що позивач
правомірно формував валові витрати
(витрати) за перевірений період по
взаємовідносинам з ТОВ "Інтер Ресурс
Трейд" у зв'язку з придбанням у нього
При вирішенні даного спору суд
враховує вимоги статті 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.
Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ "Інтер
Ресурс Трейд" було зареєстроване як
юридична особа в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
В частині висновків Акта перевірки про
нікчемність правочинів, укладених між
позивачем та ТОВ "Інтер Ресурс Трейд",
суд звертає увагу на наступне.
Стаття 203 Цивільного кодексу України
встановлює, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Згідно частини першої статті 215
Цивільного кодексу України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Відповідно до частини першої статті 228
Цивільного кодексу України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Згідно з частиною другою статті 228
Цивільного кодексу України правочин,
який порушує публічний порядок, є
Частина третя цієї статті визначає, що
у разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
Наведені норми вказують, що питання
недійсності правочинів, що не
відповідають інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам,
тобто нікчемних, вирішується виключно
судом.
Відповідного рішення суду про визнання
недійсними правочинів, укладених між
ДП "Укрзалізничпостач" та ТОВ "Інтер
Ресурс Трейд", матеріали справи не
У свою чергу органи державної
податкової служби не наділені
повноваженнями визнавати нікчемними
правочини, укладені між суб'єктами
господарювання та роботи відповідні
висновки в актах перевірок.
Крім того, для застосування санкцій,
передбачених статтею 228 Цивільного
кодексу України, необхідним є
наявність умислу на укладення угоди з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
наприклад, вчинення удаваного
правочину з метою приховання ухилення
від сплати податків чи з метою
неправомірного одержання з державного
бюджету коштів шляхом відшкодування
податку на додану вартість у разі його
несплати контрагентами до бюджету.
Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
У відповідності до частин першої та
четвертої статті 70 цього Кодексу,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Відповідачем не наведено, а судом не
встановлено підстав для визнання
нікчемними правочинів, укладених в
межах спірних правовідносин між
позивачем та контрагентами-покупцями,
а матеріали справи не містять доказів,
які б свідчили, що зазначені правочини
є такими, що порушують публічний
порядок чи спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
Враховуючи викладене, беручи до уваги
наявність підтверджуючих
розрахункових та інших документів, а
також придбання товару з метою
провадження господарської діяльності,
висновки Акта перевірки про порушення
норм Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" в частині
заниження податку на прибуток є
помилковими, а збільшення позивачу
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток - протиправним.
Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" є податкова
накладна, яка видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.
За приписом підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті Закону України "Про податок на
додану вартість" датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;
або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
Закон України "Про податок на додану
вартість" передбачає тільки один
випадок не включення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг) - це не
підтвердження таких сум податковими
накладними чи митними деклараціями
(підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7).
Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) назву
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
назву отримувача; ж) ціну продажу без
врахування податку; з) ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; и) загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
Відповідно до вимог підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.
З аналізу вказаних правових норм та
обставин справи суд приходить до
висновку, що необхідними та достатніми
підставами для включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним товару, робіт
чи послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності; сплата чи нарахування сум
податку на додану вартість у зв'язку з
Судом встановлено вище, що придбання
позивачем у ТОВ "Інтер Ресурс Трейд"
товару безпосередньо пов'язано з його
господарською діяльністю, а здійснені
господарські операції є реальними та
підтверджуються необхідними
Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ "Інтер Ресурс
Трейд" - був зареєстрований як платник
податку на додану вартість у
встановленому законодавством порядку,
а тому мав право нараховувати податок
на додану вартість та складати
податкові накладні на кожну поставку
послуг; в свою чергу, податкові
накладні, на підставі яких позивач
формував податковий кредит, та копії
яких знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
Враховуючи викладене, на думку суду, ДП
"Укрзалізничпостач" правомірно
формувало податковий кредит з податку
на додану вартість по взаємовідносинам
з ТОВ "Інтер Ресурс Трейд", а висновки
Акта перевірки про заниження податку
на додану вартість є помилковими, тому,
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість є
Крім того, судом також встановлено, що
документальна позапланова перевірка
ДП "Укрзалізничпостач" проведена на
підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
за постановою слідчого СВ ПМ ДПА в
Черкаській області в межах
такою, що призначена відповідно до
Кримінально-процесуального кодексу
Пункт 86.9 статті 86 Податкового кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень) встановлює, що у
разі якщо грошове зобов'язання
розраховується органом державної
податкової служби за результатами
перевірки, призначеної відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду. Матеріали перевірки
разом з висновками органу державної
податкової служби передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку. Статус таких матеріалів
перевірки та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Враховуючи те, що перевірка позивача в
межах спірних правовідносин
призначена відповідно до
кримінально-процесуального закону, суд
вважає, що СДПІ по роботі з ВПП не мала
правових підстав для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення до дня набрання
законної сили відповідним рішенням
суду.

Доказів на підтвердження того, що в
кримінальних справах існує рішення
суду, яке набрало законної сили,
відповідачем до суду не надано.

При цьому пункт 86.9 статті 86 Податкового
кодексу України не передбачає
будь-яких винятків для прийняття
податкового повідомлення-рішення до
дня набрання законної сили відповідним
рішенням суду в залежності від
характеру чи кваліфікації
розслідуваного суспільно небезпечного
діяння.

Таким чином, податкові
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
ВПП від 25 жовтня 2011 року № та
№ є протиправними та підлягають
скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, МГУ-ЦО не доведено
правомірність та обґрунтованість
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ДП "Укрзалізничпостач" підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків від 25
жовтня 2011 року № та №.

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" понесені
ним витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 882,00 грн. (одна тисяча вісімсот
вісімдесят дві гривні нуль копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Кузьменко