Справа № 805/2717/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/32442/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Пролетарському районі міста
Донецька на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 01
квітня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2013 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Пролетарському районі міста Донецька
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Пролетарському районі міста Донецька
про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в Пролетарському районі
міста Донецька (далі - УПФ в
Пролетарському районі міста Донецька)
пред'явило позов до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Пролетарському
районі міста Донецька (далі - Фонд) про
стягнення з відповідача
заборгованості, пов'язаної з виплатою
та доставкою пенсії у сумі 132170,13 грн..

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі УПФ в
Пролетарському районі міста Донецька,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та прийняти
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що Фонд відмовився
відшкодовувати суму витрат на виплату
та доставку пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01 жовтня 2012 року по 31 січня 2013 року у
розмірі 132170,13 грн., що підтверджується
Актом звірки сум.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції прийшов до
висновку, що витрати, понесені
Пенсійним фондом України у зв'язку з
виплатою пенсій, передбачених Законом
України «Про пенсійне забезпечення»
визначеним особам Фонд правомірно не
відшкодував, оскільки у зазначених
осіб право на отримання пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відсутнє.

Суд апеляційної інстанції погодився
висновками суду першої інстанції та
залишив постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 01
квітня 2013 року без змін

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій погоджується із
огляду на наступне.

Відповідно до пункту «д» частини 1
статті 21 Закону України від 23 вересня
1999 року №1105 «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
№1105 (далі - Закон України № 1105) та
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого спільною
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України 4 березня 2003 року №
5-4/4 (далі - Порядок) відповідач
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 8 статті 36 Закону України від 9
липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, призначаються
відповідно до Закону України №1105.

Статтями 21, 28 Закону України № 1105
встановлено, що у разі настання
страхового випадку Фонд зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
виплатити особам, які мають на це право,
зокрема, пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 33 Закону №1105 передбачено, що у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання.

Такими непрацездатними особами,
зокрема, є жінки, які досягли 55 років, і
чоловіки, які досягли 60 років, якщо
вони не працюють.

Як вбачається з Акту звірки сум, не
прийнятих до відшкодування Виконавчою
дирекцією відділення Фонду, відповідач
відмовився відшкодовувати суму витрат
на виплату та доставку пенсії у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01 жовтня 2012
року по 31 січня 2013 року у розмірі 132170,13
грн..

Матеріалами справи підтверджено, що
усі особи, яким призначено пенсію по
втраті годувальника, були дружинами
осіб, які внаслідок нещасного випадку
отримали професійне захворювання, яке
спричинило смерть потерпілого, однак,
на момент смерті потерпілого ці особи
не були непрацездатними у розумінні
статті 33 Закону України № 1105, оскільки
на момент смерті чоловіка вони не
досягли 55 річного віку, окрім ОСОБА_5,
яка на момент смерті чоловіка
виповнилось 73 роки, а також ОСОБА_8 якій
на момент смерті чоловіка виповнилося
60 років. Стосовно ОСОБА_6, встановлено,
що на момент смерті чоловіка їй
виповнилось 63 роки, проте згідно з
копією трудової книжки, яка мається в
матеріалах справи, вона на той момент
працювала.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15
листопада 2005 року № 606 для розгляду
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням, отруєнням
або трудовим каліцтвом до МСЕК
направляються відповідні документи
постраждалих, у яких при житті було
встановлено професійне захворювання
(отруєння), трудове каліцтво, що
спричинило стійку втрату професійної
працездатності, та померлих після
вступу в дію Закону України «Про
охорону праці».

Документація на померлого для розгляду
причинного зв'язку смерті з
профзахворюванням (отруєнням) або
трудовим каліцтвом надається до МСЕК
лікувально-профілактичним закладом, в
якому при житті був під наглядом
хворий.

Висновок про наявність або відсутність
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом оформляється
довідкою у трьох примірниках, що
використовується МСЕК за формою, що
затверджується Міністерством охорони
здоров'я України та видається: перший -
установі, що надавала направлення до
МСЕК, другий - відповідному відділенню
виконавчої дирекції Фонду, третій -
заявнику. Підставою є акт визначення
причинного зв'язку смерті з
профзахворюванням (отруєнням або
трудовим каліцтвом).

Позивачем висновок МСЕК про
причино-наслідковий зв'язок смерті
потерпілих з професійним
захворюванням по зазначеним особам
надано не було.

Також судами першої та апеляційної
інстанції встановлено, що ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, також призначена пенсія в
зв'язку з втратою годувальника, але
висновок МСЕК наданий від 13 липня 2010
року, тобто пенсію по втраті
годувальника він став отримувати у
віці 52 роки.

Із огляду на вищевикладене колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що суди
першої та апеляційної інстанцій повно
і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права
та прийшли до вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, а тому відсутні
підстави для скасування або зміни
прийнятих ними рішень.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Згідно з частиною 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
правову оцінку обставинам справи дано
вірно, а тому підстав для їх скасування
з мотивів, викладених в касаційній
скарзі, немає.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Пролетарському районі міста Донецька
залишити без задоволення, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: