Справа № 752/21283/3-а; 6а/752/211/3
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Новак А.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого
суддів при секретарі
Хрімлі О.Г., Ганечко
О.М., Літвіної Н.М.,
Архіповій Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 грудня 2013 року у справі за
заявою ОСОБА_5 про зміну способу і
порядку виконання судового рішення у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернулася до Голосіївського
районного суду м. Києва із заявою про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 грудня 2013 року заяву
ОСОБА_5 про зміну способу і порядку
виконання судового рішення -
задоволено. Змінино спосіб та порядок
виконання постанови Голосіївського
районного суду м. Києва, на підставі
якою якої видано виконавчий лист №
2а-2071 від 12 липня 2011 року про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_5 пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни», починаючи з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 рік та з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 рік з урахуванням
індексу інфляції за відповідні
періоди. Стягнено з Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
користь ОСОБА_5 нараховану, але
невиплачену суму, відповідно до
виконавчого листа № 2а-2071, виданого
Голосіївським районним судом м. Києва 12
липня 2011 року в розмірі 1301 (одна тисяча
триста одна) гривня 80 копійок.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу та прийняти нову, якою відмовити
у задоволенні заяви.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - необов'язкова,
колегія суддів, у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України, визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
обґрунтована та підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 30 липня 2009 року позов
ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
позивачу щодо нарахування та виплати
державної соціальної допомоги з
урахуванням підвищення на 30 %
мінімальної пенсії за віком, згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни», починаючи з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_5 пенсії у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, згідно із Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», починаючи з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року з урахуванням індексу
інфляції за відповідні періоди. У
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
11 травня 2011 року постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 30 липня 2009 року залишено без змін.

19 липня 2011 року старшим державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Григорян
О.Г. винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 28442677.

24 липня 2013 року на виконання постанови
про відкриття виконавчого провадження
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
повідомило про часткове виконання
судового рішення шляхом здійснення
нарахування доплати, яка буде
виплачена в разі повного фінансування,
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету Пенсійного фонду
України.

Перевіряючи обґрунтованість заяви про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення та її відповідність
чинному законодавству, колегія суддів
виходить з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.

Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України,
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

Аналіз резолютивної частини постанови
Голосіївського районного суду м. Києва
від 30 липня 2009 року та синтез наведених
процесуальних норм дають підстави
зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог та вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст.ст. 198, 223 КАС України).

Відтак, суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою, як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача, та способом
виконання судового рішення, як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Підставою для застосування правил
наведеної норми є обставини, що
перешкоджають належному виконанню
судового рішення в адміністративній
справі: ускладнюють його виконання або
роблять неможливим. Для відстрочення
чи розстрочення виконання судового
рішення такою обставиною може бути
недостатність коштів на рахунку,
стихійне лихо, для зміни способу чи
порядку виконання судового рішення -
неможливість виконання судового
рішення внаслідок відсутності,
пошкодження або знищення об'єкта
стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів зазначає, що аналіз
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції свідчить про те, що суд
першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 12 лютого 2014 року у справі №
К/800/598/14.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», цей Закон регулює відносини,
що виникають у зв'язку з обов'язком
держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України; з необхідністю
усунення причин порушення Україною
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї; з впровадженням в українське
судочинство та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини; зі створенням передумов для
зменшення числа заяв до
Європейського суду з прав людини проти
України.

Згідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у
справі «Кечко проти України»
зазначено, що органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як причину невиконання своїх
зобов'язань.

Таким чином, колегія суддів вважає
безпідставною заяву ОСОБА_5 про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення, оскільки заявником не
доведено наявність обставин,
передбачених ч. 1 ст. 263 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 6, 202 ч. 1 п.п. 1, 4
КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право: скасувати ухвалу
суду і постановити нову ухвалу, якщо
визнає, що судом першої інстанції
неповно з'ясовано обставини справи,
порушено норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини справи, у
зв'язку з чим ухвала підлягає
скасуванню з ухваленням нової про
відмову у задоволенні заяви про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 199, 202, 205, 206, 212,
254, 263 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва -
задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 грудня 2013 року - скасувати
та постановити нову.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.