Справа № 2-А-ЗЗ1-1/06
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2007-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" вересня 2007 р. м. Київ
К-5714/07

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Суддів - Бутенка В.І.

Панченка О.І.

Лиски Т.О.

Сороки М.О.

Мироненка О.В. (суддя -
доповідач)

при секретарі - Семяніста С.Л.

за участю представника позивача -
ОСОБА_5 та представника третьої особи -
ОСОБА_6, представник відповідача в
судове засідання не з»явився.

за касаційною скаргою представника
ОСОБА_7

на постанову Печерського районного
суду м. Києва від 22 травня 2006 року

та ухвалу Апеляційного суду м. Києва
від 27 лютого 2007 року

за адміністративним позовом ОСОБА_8

до Київської міської державної
адміністрації

про визнання незаконним та скасування
розпорядження Старокиївської районної
державної адміністрації м. Києва,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У березні 2006 року ОСОБА_8 звернулася в
суд з адміністративним позовом до
Київської міської державної
адміністрації про визнання незаконним
та скасування розпорядження
Старокиївської районної державної
адміністрації м. Києва, посилаючись на
те, що воно порушує право власності на
квартиру.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 22 травня 2006 року було
частково задоволено позов.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
27 лютого 2007 року апеляційну скаргу
представника відповідача було
відхилено, постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7
просить скасувати постанову суду
першої і ухвалу суду апеляційної
інстанцій та відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, постанова Печерського
районного суду м. Києва від 22 травня 2006
року та ухвала Апеляційного суду м.
Києва від 27 лютого 2007 року - скасуванню,
а провадження по адміністративній
справі слід закрити.

Вирішуючи справу суд першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що даний спір є публічно-правовим і
належить до компетенції суду
адміністративної юрисдикції.

Однак з таким висновком погодитись
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Згідно ст. 15 ЦПК України (N 1618-IV від 18
березня 2004 року), суди розглядають в
порядку цивільного судочинства справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

У адміністративному позові ОСОБА_8
оскаржила розпорядження
Старокиївської районної державної
адміністрації м. Києва №9 від 13 січня 1998
року, яким встановлене право ОСОБА_7 на
користування спірним балконом разом із
ОСОБА_8

Відповідно до вимог закону між
мешканцями квартир НОМЕР_1 ОСОБА_7 та
квартири НОМЕР_2 ОСОБА_8 не визначено
площу зазначеного вище балкону, який
наданий їм у користування.

Зі справи вбачається, що її було
розглянуто Печерським районним судом
м. Києва 22 травня 2006 року та переглянуто
судом апеляційної інстанції 27 лютого
2007 року за правилами КАС України з
посиланням на порушення права
власності на квартиру, невід»ємною
частиною якої є спірний балкон,
виділений ОСОБА_7, який мешкає у
сусідній квартирі.

Ухвалюючи постанову про задоволення
позову, суд посилався на порушення
права позивачки на її власність.

Зі справи вбачається наявність спору
між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо користування
балконом, розташованого біля їх
квартир що в свою чергу виключає
розгляд цієї справи в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Даний спір не є публічно-правовим і не
підпадає під визначення справи
адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа), відповідно до
п. 1 ч. 1 ст.3 КАС України.

Вимоги позивача не стосуються захисту
його прав, свобод та інтересів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади.

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст.214 КАС
України суд касаційної інстанції
відмовляє у відкритті касаційного
провадження у справі, якщо справа не
підлягає касаційному розгляду у
порядку адміністративного судочинства
тому відкрите касаційне провадження
підлягає закриттю.

За правилами статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Керуючись статтями 157, 220, 221, 223, 227, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7
задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 22 травня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого
2007 року скасувати.

Закрити провадження у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_8 до Київської міської державної
адміністрації про визнання незаконним
та скасування розпорядження
Старокиївської районної державної
адміністрації м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає, крім
випадків, передбачених ст.237 КАС
України.

Судді: