Справа № 826/19436/13-а
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі судді Григоровича П.О.,
розглянув в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Дієса»до
проКиївської міжрегіональної митниці
Міндоходів Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів №100270000/2013/700044/2 від 11.06.2013,
картки відмови в прийнятті митної
визначити митну вартість за ціною
договору, стягнення з державного
бюджету кошів ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дієса» звернулось
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправними та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів №100270000/2013/700044/2
від 11.06.2013, картки відмови в прийнятті
зобов'язання визначити митну вартість
за ціною договору, стягнення з
державного бюджету надмірно сплачених
Ухвалою суду від 11.12.2013 відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду в судовому засіданні
на 27.12.2013, яке в подальшому відкладалось
з метою отримання додаткових доказів
по справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, в порушення норм Митного
кодексу України, було необґрунтовано
використано резервний метод
визначення митної вартості товарів,
які переміщувались позивачем через
митний кордон України, що призвело до
того, що митна вартість товару була
значною мірою збільшена. Позивач також
зазначає, що у відповідача не було
підстав для непогодження із заявленою
ним митною вартістю, визначеною за
основним методом №1 (ціною договору), а
тому оскаржуване рішення підлягає
Представник відповідача проти позову
заперечував та просив суд в позові
відмовити, посилаючись при цьому на
недотриманні позивачем вимог ч.2 ст.53 МК
України в частині надання всіх
необхідних для митного оформлення
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами відповідно до ч.6
ст.128 КАС України за відсутності
необхідності заслуховувати свідків чи
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
11 червня 2013 відповідачем прийнято
оскаржуване рішення про коригування
митної вартості товарів №100270000/2013/700044/2,
яким митну вартість товару, що
імпортується скориговано із
застосуванням резервного методу
відповідно до ст.64 Митного кодексу
України. Визначена митна вартість
імпортованих товарів ґрунтується на
митній вартості товару, подібного за
якісними характеристиками, митне
оформлення якого вже здійснено за
митними деклараціями від 20.03.2013
В подальшому, на підставі вказаного
рішення про коригування митної
вартості товарів відповідачем
прийнято картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №100270000/2013/40522

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для прийняття вказаного
спірного рішення про коригування
митної вартості стали наступні
обставини, про що зазначено в графі 33
рішення, а саме.

Так, коригування митної вартості
товарів здійснено відповідно до
положень ст.55 МК України у зв'язку із
тим, що надані документи містять
неповні відомості (у наданих
документах містяться розбіжності), а
саме: згідно п.2.3. контракту від 06.10.2010
№D06102010 «ціни на товар включають в себе
вартість упаковки, маркування,
вартість завантаження, вартість
експортних митних процедур», але в
інвойсі та специфікації такі складові
митної вартості товарів відсутні - тому
неможливо перевірити правильність
визначення митної вартості самого
товару; в прас листі продавця оговорено
комерційні умови поставки, що
суперечить самій суті прайс-листа як
комерційної пропозиції продавця, що
розповсюджується на необмежену
кількість потенційних покупців.

В подальшому, зазначаючи в гр. 33 рішення
про наявність обґрунтованих сумнівів у
правильності обраного декларантом
методу визначення митної вартості,
відповідач посилається на
інформаційні ресурси, які знаходяться
у віданні митного органу та відомості,
а також дані, оброблені під час
декларування товарів іншими, аніж
позивач особами.

За таких обставин, митну вартість
товарів визначено із застосуванням
митної вартості подібних (аналогічних)
товарів на підставі МД від 20.03.2013
№100250000/2013/50777, від 18.04.2013 №500040001/2013/9678.

На думку відповідача, вказані
обставини є достатніми підставами для
відмови позивачу у визначенні митної
вартості товарів за основним методом
за ціною контракту.

Окружний адміністративний суд м.
Києва критично ставиться до таких
тверджень відповідача, як до належних
та допустимих доказів коригування
митної вартості імпортованих товарів
за методом 2в, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248
Митного кодексу України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257
Митного кодексу України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до частини шостої статті 264
Митного кодексу України митна
декларація приймається для митного
оформлення, якщо вона подана за
встановленою формою, підписана особою,
яка її подала, і перевіркою цієї
декларації встановлено, що вона
містить всі необхідні відомості і до
неї додано всі документи, визначені цим
Кодексом. Факт прийняття митної
декларації засвідчується посадовою
особою митного органу, яка її прийняла,
шляхом проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із приписами статті 57 Митного
кодексу України визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 53
Митного кодексу України документами,
які підтверджують митну вартість
товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Так, відповідно до частини третьої
статті 53 Митного кодексу України у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Як вбачається з матеріалів справи, у
червні 2013 на адресу ТОВ «ДІЄСА»
надійшов вантаж - печі мікрохвильові
побутові, торгової марки DAEWOO, нові, з
живленням від мережі 220В моделі:

KOR-6L1BW у кількості 677шт., характеристики
30,5*41*53,5см, потужність 700Вт, Об'єм -20л, без
грилю, електронне управління;

KOG-6L35 у кількості 677шт., характеристики
30*21*29,5см, потужність 700Вт, з грилем,
потужність грилю 1050Вт Об'єм - 20л,
механічне управління (надалі - Товар),
придбаний позивачем згідно
зовнішньоекономічного контракту на
поставку товарів №D06102010 від 06.10.2010
укладеного між Позивачем та ДЕУ
Електронікс ДЕМЕ ФЗКО (попередня назва
- ДЕУ Електронікс ДЕМЕ ФЗЕ).

Згідно з гр. 44 митної декларації
№100270000/2013/201200 позивачем, під час
митного оформлення до М/п «Столичний»
Київської регіональної митниці, разом
з митною декларацією подано наступні
документи:

1. Зовнішньоекономічний договір
(контракт);

2. Додаткова угода до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) від 31.08.2011;

3. Додаткова угода до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) від 12.05.2011;

4. Додаткова угода до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) від 05.01.2013;

5. Декларація про відповідність;

6. Лист від Деу Електронікс
Корпорація з перекладом;

7. Комерційний інвойс;

8. Пакувальний лист;

9. Сертифікат про походження
товару загальної форми;

10. Коносамент (Bill of Lading);

11. Екологічна декларація;

12. Міжнародна автомобільна
накладна (CMR) № 052072;

13. Висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 04.10.2011;

14. Лист №916 від 06.06.2013 про
страхування;

15. Non-negotiable морський транспортний
документ;

16. Прайс-лист;

17. Картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами;

18. виписка з бухгалтерської
документації;

19. договір про надання послуг
митного брокера;

20. акт про проведення огляду
товарів;

21. внутрішній транспортний
документ.

Митна вартість товарів була заявлена
позивачем за основним методом за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

З урахуванням положень ст.53МК України,
вбачається за можливе прийти до
висновку, що позивачем до митного
оформлення імпортованих товарів було
надано повний пакет необхідних
документів, згідно з переліком частини
2 вказаної статті МК України.

Втім, як вже зазначалось, під час
митного оформлення товару та
визначенні митної вартості товарів
приводом для висновку відповідача про
те, що митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються та витребування від
декларанта додаткових документів і, як
наслідок, прийняття рішення про
коригування митної вартості стало те,
що документи які підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості, містять неповні
відомості у наданих документах
(містяться розбіжності).

На підставі ч.3 ст.53 МК України митним
органом запропоновано декларанту
протягом 10 календарних днів надати
додаткові документи, а саме:

1. каталоги, специфікації, прейскуранти,
прайс-листи виробника товарів;

2. висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформацію про
вартість товару або сировини;

3. виписку з бухгалтерської
документації та інші (за наявності)
платіжні/бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару.

Разом з тим, посадовою особою
контролюючого органу залишено поза
увагою той факт, що виписка з
бухгалтерської документації та
прайс-лист вже були надана позивачем
під час подачі митної декларації від
№100270000/2013/201200, згідно з переліком
документів, який вказано вище.

Як зазначає представник позивача,
інших додатково витребуваних митним
органом документів товариством не
надавалось з огляду на те, що гр. 33
оскаржуваного рішення, на думку
позивача, не містила в собі викладення
обставин підробки або неточностей
(розбіжностей) в документах.

Суд погоджується з таким твердженням
позивача, оскільки гр.33 оскаржуваного
рішення дійсно не містить в собі
викладення обставин наявності
розбіжностей, ознак підробки тощо (ч.3
ст.53 МК України) в конкретних наданих
позивачем документах, з урахуванням
чого суд приходить до висновку про
передчасність та помилковість
витребування у позивача додаткових
документів.

При цьому, помилкове сприйняття
посадовою особою митного органу
положень Інкотермс2000 (в даному випадку
CIF) жодним чином не свідчить про
наявність в наданих документах
неточностей, розбіжностей, з огляду на
таке.

Матеріалами справи підтверджується, що
поставка товарів від постачальника до
позивача здійснювалась на умовах CIF
ILLYCHEVSK. Вартість товару, яка була
оплачена Позивачем на даних умовах
поставки, включає в себе: вартість
упаковки, маркування, вартість
завантаження, вартість експортних
митних процедур та додатково позивачем
не сплачується.

За таких обставин, висновок
відповідача про необхідність
додаткового зазначення вказаних
складових митної вартості в інвойсі та
специфікації є необґрунтованим.

Стосовно інформації, зазначеної в
прайс-листі, суд зазначає, що вказаний
документ містить в собі: назву
компанії, що здійснює продаж товарів;
моделі товару; вартість товару;
мінімальне замовлення товару; країну
виробництва; строк дії прайс-листа;
умови поставки товару; умови оплати
товару тощо.

Додатково слід зазначити, що наданий
відповідачу прайс-лист від 01.01.2013 не
містить жодного посилання на те, що він
розповсюджується лише на позивача, а
чинним законодавством не передбачений
виключний необхідний перелік
інформації, яку повинен містити
прайс-лист, з огляду на що жодна
інформація, викладена в прайс-листі ДЕУ
Електронікс ДЕМЕ ФЗКО від 01.01.2013 не
суперечить його суті.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відповідачем безпідставно та
необґрунтовано застосовано
другорядний метод визначення митної
вартості, а тому рішення Київської
міжрегіональної митниці про
коригування митної вартості товарів
від 11.06.2013 №100270000/2013/700044/2/2 та картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №100270000/2013/40522
є протиправними та такими, що
підлягають скасуванню.

В той же час, в задоволенні решти
заявлених позовних вимог суд вважає за
необхідне відмовити з огляду на
наступне.

Під час розгляду даної справи судом
позивачем не був документально
доведений факт дотримання ним
процедури, передбаченої розділом ІІІ
Порядку повернення платникам податків
митних та інших платежів, помилково
та/або надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20 липня 2007
року № 618, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 року за № 1097/14364, зокрема в частині
подання відповідної заяви до митного
органу з наданням підтверджуючих
документів, а тому суд не вбачає
порушеного права позивача в частині
позовних вимог про стягнення з
Державного бюджету України митних
платежів та ПДВ всього в сумі 22167,99грн.
Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
17.12.2013 за позовом приватного
підприємства «СПС» до Харківської
обласної митниці, Головного управління
Державного казначейства України в
Харківській області про визнання
протиправним та скасування рішення,
стягнення суми
(http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/36475586)

Також, на думку суду, враховуючи
відповідність поданої позивачем
митної декларації №100270000/2013/201200 від
06.06.2013, скасування судом в рамках даної
справи протиправно винесених спірних
Рішення про коригування митної
вартості товарів і Картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, позовна
вимога про зобов'язання відповідача
вчинити дії по визначенню митної
вартості товару, які імпортувалися
згідно митної декларації від 06.06.2013 №
100270000/2013/201200 за першим методом (ціною
договору (контракту) є неналежним
способом захисту порушеного права та
одночасно втручанням в дискреційні
повноваження митного органу, внаслідок
чого в цій частині позовних вимог слід
відмовити.

Згідно ч.3 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Пунктом 19 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р.
№845, визначено, що безспірне списання
коштів державного та місцевих бюджетів
і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Зі змісту листа Вищого
адміністративного суду України від
21.11.2011р. №2135/11/-11 вбачається, що якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, з урахуванням принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами, судам у
резолютивній частині такого судового
рішення слід зазначати обов'язок
органу Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача. Відповідно, у виконавчому
листі за таким судовим рішенням як
боржника слід вказувати Державний
бюджет України в особі суб'єкта владних
повноважень - відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69-71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів №100270000/2013/700044/2 від
11.06.2013 Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів.

3. Визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№100270000/2013/40522 Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів.

4. В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

5. Зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві стягнути на користь
ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДІЄСА" (, адреса: 03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ
ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, будинок 45) судові
витрати в сумі 46 (сорок п'ять)грн. 88коп. з
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання з рахунку
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів ( адреса: 03680,
м.Київ, Солом'янський район, БУЛЬВАР
ІВАНА ЛЕПСЕ, будинок 8 А).

Суддя
П.О. Григорович

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 КАС України.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.