Справа № 815/8709/13-а
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/8709/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Чернобай А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Ремерцентр» до
Державної фінансової інспекції в
Одеській області, третя особа -
Департамент розвитку інфраструктури
та житлово-комунального господарства
Одеської обласної державної
адміністрації, про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просить суд
визнати неправомірними дії Державної
фінансової інспекції в Одеській
області при проведенні ревізії
фінансово-господарської діяльності
Департаменту розвитку інфраструктури
та житлово-комунального господарства
Одеської обласної державної
адміністрації за період з 01.06.2010 року по
30.09.2013 року та при внесенні до акту
ревізії від 20.12.2013 року за № 06-76/65
відомостей, які отримані з порушенням
чинного законодавства та не
відповідають дійсності; зобов'язати
відповідача в десятиденний термін з
моменту набрання судовим рішенням
законної сили скасувати викладені в
акті ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Департаменту розвитку інфраструктури
та житлово-комунального господарства
Одеської обласної державної
адміністрації за період з 01.06.2010 року по
30.09.2013 року висновки: ПП «Ремерцентр»
безпідставно включено до актів форми
КБ-2в за грудень 2011 року №№ 1-8 та акту
приймання-передачі обладнання від
29.12.2011 року б/н завищені обсяги робіт та
кількість обладнання загальною
вартістю 9602198 гривень, що є порушенням
п.3.3.9 «Правил визначення вартості
будівництва» (ДБН Д.1.1-1-2000),
затверджених Наказом Держбуду України
від 27.08.2000 року № 174 (по об'єкту
«Реконструкція системи водовідведення
та очистки господарсько-побутових
стоків м. Біляївка Одеської області»).
Ревізією питання правильності
визначення вартості та обсягів
виконаних ПП «Ремерцентр» робіт з
будівництва об'єкту «Глибоководний
випуск» за період з 01.06.2010 року по 30.09.2013
року встановлено завищення вартості
виконаних робіт на загальну суму
205556813,70 гривень, в т.ч.: 93542925,69 гривень -
внаслідок завищення вартості
виконаних робіт; 88766751,88 гривень -
внаслідок завищення обсягів виконаних
робіт; 23247136,13 гривень - внаслідок
завищення вартості труби. Зазначене
призвело до матеріальної шкоди
(збитків) на загальну суму 120180477,5
гривень та завищення кредиторської
заборгованості в сумі 85376336,20 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки в акті ревізії
від 20.12.2013 року № 06-76/65 містять
відомості щодо виявлених порушень,
факт існування яких не підтверджений
належними засобами доказування та
допустими доказами. Зокрема,
перевіряючими встановлено
безпідставне включення до актів форми
КБ-2в за грудень 2011 року №№ 1-8 акту
приймання-передачі обладнання від
29.12.2011 року б/н завищені обсяги робіт та
кількість обладнання загальною
вартістю 9602198 гривень по об'єкту
«Реконструкція системи водовідведення
та очистки господарсько-побутових
стоків м. Біляївка Одеської області»,
що не відповідає дійсності, оскільки
згідно з актом приймання-передачі від
29.12.2011 року ПП «Ремерцентр» придбав
обладнання і передав його Замовнику,
який прийняв обладнання без заперечень
та зауважень. Крім того, ревізією
встановлено завищення по об'єкту
«Першочергові роботи з будівництва
системи відводу стічних вод від
станції біологічної очистки
«Північна» в м. Одесі на об'єкті
«Глибоководний випуск» вартості
виконаних загальних робіт. Зазначені
висновки ґрунтуються на підставі
відповідей на запити, а не дійсних
обставинах. Так, пісок транспортувався
сухопутним шляхом; улаштування пуску у
траншею трубопроводу здійснювалось з
використанням насосно-розпилювальних
систем. Встановлені ревізією завищення
вартості труби та порушень п.3.2.5, 3.3.3.2
ДБН Д.1.1-1-2000 також не відповідають
дійсності, що підтверджується
постановою про закриття кримінальної
справи від 19.03.2012 року, а норми ДБН є
диспозитивними, тому порушеними бути
не можуть. Висновки про завищення
Генпідрядником вартості виконаних
робіт не ґрунтуються на вимогах
законодавства, оскільки розрахунки
здійснювалися у відповідності до
договірної ціни, встановленої
договором. При цьому вартість
виконання робіт погоджена із
замовником та підрядником, а вартість
робіт між підрядником та субпідрядною
організацією відповідає договірній
ціні, встановлені по договору підряду
від 26.07.2010 року № 26. Жодної втрати
активів не відбулося, оскільки
відсутні факти безповоротного
зменшення активів через перерахування
(сплату) коштів; відчуження, недостачу,
знищення (псування) чи придбання
неліквідного (зіпсованого) майна;
втрату боржника у зобов'язанні;
зменшення частки державної
(комунальної) власності у статному
фонді господарського товариства.
Зважаючи на протиправність дій
Державної фінансової інспекції в
Одеській області при проведенні
ревізії фінансово-господарської
діяльності Департаменту розвитку
інфраструктури та
житлово-комунального господарства
Одеської обласної державної
адміністрації за період з 01.06.2010 року по
30.09.2013 року та при складанні акту
ревізії від 20.12.2013 року за № 06-76/65,
позивач вернувся за судовим захистом.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги із викладених
вище підстав підтримали у повному
обсязі та просили суд задовольнити
позов.

Представники відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали у
повному обсязі, в задоволенні позову
просили відмовити, зазначивши, що
висновки Держфінінспекції в Одеській
області щодо завищення вартості
виконаних будівельних робіт здійснені
на підставі проведеної ревізії, в ході
якої були проведені зустрічні звірки,
здійснені запити тощо. Перевіркою
встановлено низку порушень на підставі
документальних відомостей, які є
обґрунтованими та відповідають
чинному законодавству.

Представник третьої особи -
Департаменту розвитку інфраструктури
та житлово-комунального господарства
Одеської обласної державної
адміністрації підтримала позицію
представників відповідача та просила
відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників
сторін, третьої особи, покази свідка та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
адміністративного позову та
відсутність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до п.5
Основних напрямів
контрольно-ревізійної роботи ДФІ та її
територіальних органів на 2013 рік,
затверджених розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 20.02.2013 року № 101-р
та п.3.2 Плану контрольно-ревізійної
роботи Держфінінспекції України на ІІІ
квартал 2013 року, на підставі направлень
на проведення ревізії від 25.09.2013 року №
1901 та від 31.10.2013 року № 2384, від 21.11.2013
року № 2576, виданих першим заступником
Голови ДФІ України, ревізійною
бригадою проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Департаменту розвитку інфраструктури
та житлово-комунального господарства
Одеської обласної державної
адміністрації (до 27.11.2012 року - Головне
управління розвитку інфраструктури та
енергозабезпечення
облдержадміністрації) за період з
01.06.2010 року по 30.09.2013 року, за
результатами якої складено акт від
20.12.2013 року № 06-76/65.

Перевіркою, серед іншого, встановлено
безпідставне включення ПП
«Ремерцентр» до актів форми № КБ-2в за
грудень 2011 року №№ 1-8 та акту
приймання-передачі обладнання від
29.12.2011 року б/н завищені обсяги робіт та
кількість обладнання загальною
вартістю 9602198 гривень, чим порушено
п.3.3.3 Правил визначення вартості
будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000), затверджених
Наказом Держбуду України від 27.08.2000
року № 174 (по об'єкту «Реконструкція
системи водовідведення та очистки
господарсько-побутових стоків м.
Біляївка Одеської області.

Крім того, ревізією питання
правильності визначення вартості та
обсягів виконаних ПП «Ремерцентр»
робіт з будівництва об'єкту
«Глибоководний випуск» за період з
01.06.2010 року по 30.09.2013 року встановлено
завищення вартості виконаних робіт на
загальну суму 205556813,7 гривень, в т.ч.:
93542925,69 гривень - внаслідок завищення
вартості виконаних робіт, 88766751,88
гривень - внаслідок завищення обсягів
виконаних робіт, 23247136,13 гривень -
внаслідок завищення вартості труби.
Зазначені порушення призвели до
матеріальної шкоди (збитків) на
загальну суму 120180477,50 гривень та
завищення кредиторської
заборгованості в сумі 85376336,20 гривень.

Ревізією правильності визначення
вартості виконаних робіт з
капітального будівництва, виконаних
підрядними організаціями, а саме:
перевіркою обсягів виконаних робіт,
правильності розрахунків,
застосування одиничних розцінок по
актах приймання виконаних будівельних
робіт ф. КБ-2в в порушення п.1 ст.193
Господарського кодексу України, вимог
державних будівельних норм «Правил
визначення вартості будівництва (ДБН
Д.1.1.1-2000), затверджених наказом Держбуду
України від 27.08.2000 року № 174 та вимог п.1
ст.9, п.п. 3, 7 ст.28 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» встановлено
завищення вартості виконаних
будівельних робіт на загальну суму
208246713,86 гривень (у т.ч. 2010 - 2436810 гривень;
2011 - 191899274,90 гривень; 2012 - 13910628,96 гривень),
чим завдано матеріальної шкоди
(збитків) на суму 122731434,96 гривень та
завищено кредиторську заборгованість
на суму 85515278,90 гривень.

Позивач вважає вищевикладені висновки
контролюючого органу, які викладені в
акті ревізії від 20.12.2013 року № 06-76/65,
такими, що не відповідають дійсності та
порушують права ПП «Ремерцентр»,
оскільки ці відомості є недостовірними
та суттєво впливають на ділову
репутацію підприємства та його
працівників, що зумовило позивача
звернутись за судовим захистом.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає позовні вимоги не підлягаючими
задоволенню у зв'язку з наступним.

Загальне поняття акта перевірки
наведено у пункті 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за № 34/18772), згідно з яким акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому
відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
частини першої статті 17 КАС.

За змістом частини першої статті 13
Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) дії або
бездіяльність службових осіб
державної фінансової інспекції можуть
бути оскаржені в судовому або
адміністративному порядку.

Диспозиція цієї статті передбачає
оскарження дій службової особи, які
пов'язані з порушенням порядку
проведення перевірки (ревізії),
наприклад із порушенням трудового
розпорядку такою особою під час
проведення ревізії; дій, які полягають
у перевищенні повноважень службовою
особою щодо обмеження прав у
можливості ознайомлення з
результатами контрольного заходу,
(ревізії); дій щодо проведення ревізії
без установлених законом підстав
та/або з порушенням чинного
законодавства тощо.

Дії службової особи щодо включення до
акта певних висновків не можуть бути
предметом розгляду у суді, оскільки
відповідно до пункту 3 Порядку
проведення інспектування Державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550 (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин),
заперечення, зауваження до акта
ревізії (за їх наявності) та висновки на
них є невід'ємною частиною акта. Це
свідчить про те, що дії, пов'язані з
включенням до акта висновків, є
обов'язковими, тоді як самі висновки
такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.
Водночас судження контролюючого
органу про нікчемність окремих угод є
висновками тільки контролюючого
органу, зазначення яких в акті
перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадувані висновки акта.

Отже, предметом оскарження відповідно
до статті 13 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) є дії чи
бездіяльність службових осіб, якщо
вони обмежують чи порушують права,
свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.

Акт перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Наведена правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
10 вересня 2013 року.

У даному спорі позивач оскаржує окремі
висновки за актом ревізії, у зв'язку із
чим такий позов не направлений на
захист порушеного права позивача в
публічно-правових відносинах, оскільки
матеріально-правовий інтерес позивача
не порушений. Посилання ж позивача на
те, що спірними висновками, викладеними
в акті ревізії, завдається шкода
діловій репутації підприємства та його
працівникам, є неналежними доводами у
спорі щодо оскарження дій суб'єкта
владних повноважень в суді
адміністративної юрисдикції, адже
справи з приводу захисту ділової
репутації підсудні судам загальної
юрисдикції та розглядаються за
правилами цивільного судочинства.

Крім того, суд враховує, що постановою
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 14 лютого 2014 року № 2 «Про
внесення змін до постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів» пункт 24 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів», яким роз'яснювалось, що акт
ревізії може бути оскаржено до
адміністративного суду в порядку,
визначеному КАС України, виключений.
Даною Постановою Пленуму ВАС України
судову практику приведено у
відповідність до висновків Верховного
Суду України, викладених у постанові
від 10 вересня 2013 року, згідно з ч.1 ст.244-2
КАС України.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу
вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки, що з
огляду на запроваджений ст.8
Конституції України принцип
верховенства права та в кореспонденції
з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає
абсолютний і безумовний обов'язок
кожної особи, яка бере участь в
адміністративній справі довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових
норм при застосуванні до
правовідносин, що є предметом судового
дослідження, вказує на те, що
відповідач не допускав порушень прав
позивача при проведенні ревізії та
оформленні відповідних матеріалів
перевірки.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог, у зв'язку із чим в
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Приватного підприємства
«Ремерцентр» до Державної фінансової
інспекції в Одеській області, третя
особа - Департамент розвитку
інфраструктури та
житлово-комунального господарства
Одеської обласної державної
адміністрації, про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 03
березня 2014 року.

Суддя _______________
І.В. Завальнюк