Справа № 260/265/14-а
Суддя: Трофименко Л. Р.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження по справі № 2-а/260/45/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька у складі:

головуючого судді:
Трофименко Л.Р.

при секретарі: Ткач Є.Г.

за участю позивача:
ОСОБА_1

за участю представника відповідача:
Столярової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у місті Донецьку
ради про визнання дій противоправними,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у місті Донецьку ради про визнання дій
противоправними, зобов'язання вчинити
певні дії. В обґрунтування позову
позивач зазначив, що він у віці 17 років,
тобто ще неповнолітнім, був насильно
«угнаний» в Німеччину у табір Койхауз
(Нойтхауз) у місті Царабрикен, де
працював на вугільній шахті шахтарем з
26 травня 1942 року по 18 лютого 1945 року.
Даний факт підтверджується довідкою
державного архіву Запорізької області
від 09 жовтня 2000 року № с-651. З 06 вересня
2007 року йому було надано статус «жертва
нацистських переслідувань», а саме
«пільги колишнім неповнолітнім в'язням
концентраційних таборів, гетто, інших
місць примусового тримання».
Відповідно до законодавства України
держава забезпечує соціальний захист
жертв нацистських переслідувань та їх
громадських організацій шляхом
надання пільг колишнім (яким на момент
ув'язнення не виповнилося 18 років)
в'язням концентраційних таборів, гетто,
інших місць примусового тримання,
створених фашистською Німеччиною та її
союзниками в період Великої
Вітчизняної війни, а також дітям, які
народилися в зазначених місцях
примусового тримання їх батьків.
Колишнім неповнолітнім (яким на момент
ув'язнення не виповнилося 18 років)
в'язням концентраційних таборів, гетто,
інших місць примусового тримання,
створених фашистською Німеччиною та її
союзниками в період Великої
Вітчизняної війни, а також дітям, які
народилися в зазначених місцях
примусового тримання їх батьків,
надаються, окрім багатьох і такі
пільги: 75-відсоткова плата за
користування житлом; 75-відсоткова
плата за користування комунальними
послугами;75-відсоткова знижка вартості
полива, у тому числі рідкого; щорічне
медичне обстеження і диспансеризація
із залученням необхідних спеціалістів;
та інші. Однак, раптово, у травні 2012 року
йому стало відомо, що управління праці
та соціальної захисту населення
Ленінської районної у місті Донецьку
ради позбавило його вказаного статусу,
тому як у ході перевірки ніби то
встановлено, що статус : «жертва
нацистських переслідувань» йому було
надано безпідставно, оскільки начебто
згідно архівної довідки державного
архіву Запорізької області від 09
жовтня 2000 року № - 651 визначено, що його
було примусово вивезено до Німеччини,
де він працював шахтарем на вугільній
шахті. Враховуючи те, що робота на
фабриках, заводах, шахтах не
відноситься до місць примусового
тримання визначених законодавством
України, тобто підстав для
встановлення статусу жертви
нацистських переслідувань немає. При
цьому, він не просто працював у
Німеччині на шахті, а був насильно
вивезений на примусові роботи та
знаходився у таборі Койхауз ( Нойтхауз)
з 26 травня 1942 року по 18 лютого 1945 року,
про що свідчить саме та архівна
довідка, на яку посилається відповідач.
З невідомих йому причин співробітники
управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у місті Донецьку ради кожного разу
відповідають, що не бачать у довідці
даних про табір Нойтхауз, хоча вона там
є. Згідно архівної довідки від 19 червня
2012 року № 0-1-32/С-937, яка також
підтверджує перебування позивача у
німецькому таборі. Вважає, що своїми
діями відповідач не тільки
безпідставно скасував його статус, але
і наніс йому матеріальну шкоду та
глибокі моральні страждання. На
підставі вищевикладеного просив
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі.

В судове засідання позивач з'явився,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив суд їх задовольнити,
надав пояснення аналогічні тим, що
викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Столярова Ю.С.
у судове засідання з'явилася, надала
суду письмові заперечення проти позову
та пояснила у судовому засіданні, що
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради заперечує проти
позовних вимог позивача у повному
обсязі з наступних підстав. Правові,
економічні та організаційні засади
державної політики щодо жертв
нацистських переслідувань і
спрямовані на їх соціальний захист та
збереження пам'яті про них визначено
Законом України «Про жертви
нацистських переслідувань» (далі
Закон). Стаття 4 Закону надає визначення
осіб, які належать до числа жертв
нацистських переслідувань. Так,
особами, які належать до числа жертв
нацистських переслідувань є, в тому
числі, колишні в'язні концентраційних
таборів, гетто та інших місць
примусового тримання та місць
примусових робіт у роки Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни; особи, які були насильно
вивезені з території колишнього Союзу
РСР на примусові роботи на територію
Німеччини або її союзників, що
перебували у стані війни з колишнім
Союзом РСР, або на території окупованих
ними інших держав та інші. Статтею 6-1
Закону передбачено пільги колишнім
неповнолітнім (яким на момент
ув'язнення не виповнилося 18 років)
в'язням концентраційних таборів, гетто,
інших місць примусового тримання,
створених фашистською Німеччиною та її
союзниками в період Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни, а також дітям, які народилися у
зазначених місцях примусового
тримання їх батьків. ОСОБА_1 06.09.2007 року
було встановлено статус «жертва
нацистських переслідувань» відповідно
до ст. 6-1 Закону. Відповідно до п.4
Положення про Єдиний державний
автоматизований реєстр осіб, які мають
право на пільги, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.01.2003 №117, управлінням проведено
перевірку щодо відповідності нормам
діючого законодавства статусів
пільгових категорій громадян. У ході
перевірки встановлено, що ОСОБА_1,
статус «жертва нацистських
переслідувань» відповідно до ст. 6-1
Закону було надано безпідставно. В
довідці управління Служби безпеки
України Запорізької області від 07.09.1992
року №10/85557 зазначено ОСОБА_1 було
насильно відправлено до Німеччини де
він працював на вугільній шахті в м.
Царабрикен, звільнений 18.02.1945 року. В
архівної довідці Державного архіву
області Запорізької обласної
Державної адміністрації від 09.10.2000
№С-651 вказано що ОСОБА_1 працював на
вугільній шахті в м. Царабрикен
шахтарем, утримувався в таборі
Нойтхауз з 25.05.1942 по 18.02.1945 року.
Враховуючи те, що робота на фабриках,
заводах, шахтах, сільськогосподарських
роботах не відноситься до місць
примусового тримання, визначених
статтею 1 Закону, підстав для
встановлення статусу жертви
нацистських переслідувань відповідно
до ст. 6-1 Закону немає. Для вірного
застосування положень Закону 15.05.2012
управлінням було зроблено запит до
Державного архіву Запорізької області
про надання інформації про табір, в
якому перебував ОСОБА_1 Згідно
відповіді Державного архіву
Запорізької області від 19.06.2012 № 01-32/С-937
ОСОБА_1 утримувався в таборі «Койхауз»,
тип табору в документах відсутній.
Враховуючи всі наявні документи 01.08.2012
року ОСОБА_1 було видано посвідчення
відповідно до ст. 6-3 Закону. Враховуючи
вищевикладене, керуючись ст.1,4, 6-1, 6-3
Закону України „Про жертви
нацистських переслідувань ", п.2
постанови Кабінету Міністрів України
від 27.09.2000 №1467 „Про затвердження
Порядку виготовлення та видачі
посвідчень, листів талонів на право
одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань ". Просила
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються вимоги, дослідивши
матеріали справи, вислухавши сторін,
всебічно та повно дослідивши надані
докази, суд вважає наступне.

Згідно архівної довідки державного
архіву Запорізької області від 09
жовтня 2000 року № с-651 позивач з 26 травня
1942 року по 18 лютого 1945 року був
примусово відправлений німецькою
владою до Німеччини , де мешкав у м.
Царабрікен де працював шахтарем та
утримувався у таборі Койхауз
(Нойтхауз). На підставі вказаної
довідки позивачеві відповідачем було
встановлено статус жертви
нацистських переслідувань за ст.6-1
ЗУ «Про жертви нацистських
переслідувань» та видано тимчасову
довідку.

Відповідно до пункту 4 Положення про
Єдиний державний автоматизований
реєстр осіб, які мають право на пільги,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 29 січня 2003 року №
117, відповідачем було проведено
перевірку щодо відповідності нормам
діючого законодавства статусів
пільгових категорій громадян. В
результаті перевірки встановлено, що
статус «жертва нацистських
переслідувань» відповідно до статті 6-1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» 06 липня 2007 року
позивачеві було надано безпідставно.

Згідно ст. 1 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» від 23.03.2000
року № 1584-111 (з наступними змінами) до
інших місць примусового тримання та
місця примусових робіт відносяться:

- виправно-трудовий табір - місце
ув`язнення громадян на визначений
термін за ухилення від трудової
повинності, з подальшим направленням
на попереднє місце роботи або до
концтабору, підпорядкований
комендатурі СД та поліції безпеки, з
особливо жорстоким режимом тримання;

- табір примусової праці для осіб
єврейської національності - місце
ув`язнення осіб єврейської
національності з метою їх використання
на важких роботах, перетворений із
гетто або новостворений з вивезенням
працездатних євреїв із гетто,
підпорядкований керівництву поліції
та СС;

- табори знищення, створені з метою
проведення екзекуцій в стаціонарних
приміщеннях, та місця масових страт
мирного населення;

- гестапівські тюрми - місця ув`язнення
і тримання з політичних мотивів із
застосуванням до ув`язнених
насильницьких дій виняткової
жорстокості, включаючи катування і
вбивства;

- медичні та дитячі заклади, в яких
насильно утримувалися особи-донори,
особи, над якими проводилися злочинні
медичні експерименти, та особи,
відібрані для онімечування;

- створені в місцях активних
антифашистських дій табори для
заручників, які підлягали масовому
фізичному знищенню;

- пересувні загони (команди) з числа
мирного населення, які
використовувались окупантами для
власного захисту під час проведення
військових операцій або робіт з
розміновування;

- карантинні інфекційні табори,
створені нацистами на передньому краї
оборони для розповсюдження
інфекційних хвороб серед мирного
населення та військ Радянської Армії;

- табори для членів сімей офіцерів
Радянської Армії.

Статтею 6-1 вказаного Закону
встановлені пільги колишнім
неповнолітнім (яким на момент
ув'язнення не виповнилося 18 років)
в'язням концентраційних таборів, гетто,
інших місць примусового тримання,
створених фашистською Німеччиною та її
союзниками в період Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни, а також дітям, які народилися у
зазначених місцях примусового
тримання їх батьків.

Статтею 6-3 вказаного закону
встановлені пільги колишнім в'язням
концентраційних таборів, гетто та
інших місць примусового тримання в
період Великої Вітчизняної війни та
Другої світової війни; особам, які
були насильно вивезені на примусові
роботи на територію Німеччини або
її союзників, що перебували у стані
війни з колишнім Союзом РСР, або на
території окупованих Німеччиною
інших держав; дітям партизанів,
підпільників, інших учасників
боротьби з
націонал-соціалістськимрежимом у тилу
ворога, яких у зв'язку з патріотичною
діяльністю їх батьків було піддано
репресіям, фізичним розправам,
гонінням.

В довідці управління Служби безпеки
України Запорізької області від 07.09.1992
року №10/85557 зазначено, що ОСОБА_1 було
насильно відправлено до Німеччини де
він працював на вугільній шахті в м.
Царабрикен, звільнений 18.02.1945 року. В
архівної довідці Державного архіву
області Запорізької обласної
Державної адміністрації від 09.10.2000
№С-651 вказано що ОСОБА_1 працював на
вугільній шахті в м. Царабрикен
шахтарем, утримувався в таборі
Нойтхауз з 25.05.1942 по 18.02.1945 року.
Враховуючи те, що робота на фабриках,
заводах, шахтах, сільськогосподарських
роботах не відноситься до місць
примусового тримання, визначених
статтею 1 Закону, підстав для
встановлення статусу жертви
нацистських переслідувань відповідно
до ст. 6-1 Закону немає. Тому в
задоволенні позовних вимог позивача
слід відмовити в повному обсязі та
оскільки позивач звільнений від сплати
судового збору, суд вважає за необхідне
покласти їй на Державу.

На підставі Керуючись Законом
України «Про жертви нацистських
переслідувань», ст.ст. ст. ст. 159,160,162,163
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні
адміністративної позовної заяви
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у місті Донецьку
ради про визнання дій противоправними,
зобов'язання вчинити певні дії.

Судові витрати по справі покласти на
Державу.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя: ____________