Справа № 826/17721/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Бєлова
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2013 року у
справі за позовом Іноземного
підприємства "АІС-Столиця" до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Іноземне підприємство "АІС-Столиця"
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва
суду з позовом про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби від 24
липня 2013 року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2013 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби на
підставі наказу від 18 червня 2013 року №
31 та направлення від 20 червня 2013 року №
20/22-30, згідно із підпунктом 78.1.1 пункту
78.1 статті 78 Податкового кодексу
України проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Іноземного підприємства "АІС-Столиця" з
питань підтвердження господарських
відносин з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастини" за період з 1 січня 2013
року по 31 січня 2013 року.

За результатами проведеної перевірки
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби складено
акт від 5 липня 2013 року № 254/22-30/34486224,
яким встановлено порушення Іноземним
підприємством "АІС-Столиця" пункту 198.1
статті 198, пункту 198.3 статті198, пункту
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, внаслідок чого завищено
залишок від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24 декларації) на суму 72 959 грн., в тому
числі за січень 2013 року - 72 959 грн.

На підставі складеного акту перевірки
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби винесено
податкове повідомлення-рішення від 24
липня 2013 року № , яким зменшено
Іноземному підприємству "АІС-Столиця"
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 72
959 грн.

При цьому, суд приймає до уваги доводи
представника позивача відносно того,
що в податковому повідомленні-рішенні
прописом зазначено суму в розмірі 42 555
грн., проте враховуючи, що в акті
перевірки зазначена суму завищеного
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
вказано суму в розмірі 72 959 грн., суд
приходить до висновку про допущення
податковим органом описки в частині
зазначення в податковому
повідомленні-рішенні суми прописом - 42
555 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не погоджуючись з винесеним
податковим повідомленням-рішенням
оскаржив його в адміністративному
порядку.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 28 жовтня 2013 року №
14151/6/99-99-10-01-18 залишено без змін
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби від 24
липня 2013 року № та рішення,
прийняте за результатами розгляду
первинної скарги, а скаргу - без
задоволення.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення, з
таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що згідно зі
статтею 200 Податкового кодексу України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені розділом
V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового
кодексу України встановлено право
суб'єкта підприємницької діяльності на
віднесення сум сплаченого податку на
додану вартість до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями(іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України
є податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Відповідно до статті 9 розділу 3
Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (в редакції, яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастинита Іноземним
підприємством "АІС-Столиця" укладено
господарські договори, по яких в січні
2013 року виконані всі зобов'язання, що
підтверджується відповідними
первинними документами, що
відповідають вимогам Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Орендовані у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастини" нежитлові приміщення
використовуються Іноземним
підприємством "АІС-Столиця" для
здійснення власної господарської
діяльності, що підтверджується
відповідними документами.

З акту перевірки Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової служби
вбачається, що висновки податкового
органу щодо неправомірності
віднесення до складу податкового
кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастини" ґрунтуються на
висновках акту Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Харківської області Державної
податкової служби від 24 квітня 2013 року
№ 193/220/37023683 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастини" щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за січень 2013 року.

Чинне законодавство України не ставить
в залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

На момент складання податкових
накладних позивач та його контрагент
були зареєстровані як платники податку
на додану вартість та мали свідоцтва
платника податків на додану вартість.

Відповідач не навів жодних обставин та
доказів, які б свідчили про незвичність
цін за спірними операціями, або про
невідповідність господарських
операцій цілям та завданням статутної
діяльності сторін цих операцій,
незвичності цих операцій для цих осіб,
збитковості здійснених операцій, або
інших обставин, які б в сукупності
могли свідчити про фіктивність
вчинення операцій, а також того, що
вчинення зазначених правочинів не було
обумовлено розумними економічними
причинами (цілями ділового характеру),
а дії позивача та його контрагента були
спрямовані на отримання
необґрунтованої податкової вигоди чи
заволодіння майном держави.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивачем правомірно
віднесено до складу податкового
кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастини".

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття ДПІ у Шевченківському районі
м. Києва податкового
повідомлення-рішення від 24 липня 2013
року № .

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятого ним рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 10 грудня 2013 року
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2013 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2013 рок -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л.М.
Гром, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.