Справа № 2а-13079/12/2670
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/10941/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Черпіцької Л.Т.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України у м. Києві
третя особа - Головне управління
Державного казначейства України у м.
Києві про визнання відмови
неправомірною за касаційною скаргою
Головного управління Пенсійного фонду
України у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 липня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року позивач звернувся в
суд із позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України у м. Києві
третя особа - Головне управління
Державного казначейства України у м.
Києві про визнання відмови
неправомірною.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 липня 2012 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року апеляційну скаргу відповідача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернулася із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухваливши нову постанову, якою позов
задовольнити, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 придбав
автомобіль Hyndai i30 вартістю 140 708,33 грн. та
при його оформленні в органах МРЕВ 14
березня 2012 року сплатив 3% від вартості
автомобіля, що становить 4 221,25 грн.
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування при відчуженні легкових
автомобілів.

Позивач 06 вересня 2012 року звернувся до
відповідача із заявою про повернення
помилково сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі ним легкового
автомобіля у розмірі 3% його вартості.
Позивач зазначив, що такий збір повинна
сплачувати особа, яка продавала
транспортні засоби, а не їх покупець.

Листом від 18 вересня 2012 року № 25273/03/с-2836
відповідачем відмовлено позивачу в
поверненні зазначених коштів, з
посиланнями на приписи пункту 12
Порядку сплати збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року № 1740.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування», в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, визначено виключний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, та передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

З аналізу наведеної норми вбачається,
що відповідно до вказаного Закону
обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування покладається на осіб лише
у випадку відчуження, а не при купівлі
автомобілів.

Однак, відповідно до пункту 12 Порядку
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року № 1740 (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Згідно постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
грудня 2011 року, залишеної в силі
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року, пункт 12 Порядку сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року № 1740, визнано
таким, що не відповідає нормативному
акту вищої юридичної сили та нечинним.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 Положення
про Державну казначейську службу
України, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
№ 460/2011 (далі - «Положення»), Державна
казначейська служба України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України та, крім іншого, здійснює
реалізацію державної політики у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів; здійснює повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до бюджету, за поданням
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету; здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
місцевих бюджетів на підставі рішення
суду.

Згідно пункту 7 цього ж Положення,
Казначейство України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення.

Безпосередньо порядок повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, затверджено наказом
Державного казначейства України від 10
грудня 2002 року N 226 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 25 грудня
2002 року за N 1000/7288.

Відповідно до пункту 3 зазначеного
Порядку повернення помилково або
надміру зарахованих до бюджету
платежів у національній валюті
здійснюється органами Державного
казначейства України з відповідних
рахунків, відкритих в органах
Державного казначейства України
згідно з Планом рахунків
бухгалтерського обліку виконання
державного та місцевих бюджетів,
затвердженим наказом Державного
казначейства України від 28 листопада
2000 року № 119, зі змінами, шляхом
оформлення розрахункових документів.

Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
надається, зокрема, до органу
Державного казначейства України з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування (П. І. Б.) платника,
ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або
реєстраційного номера облікової
картки платника податків з ДРФО, або
серії та номера паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
офіційно повідомили про це відповідний
орган державної податкової служби і
мають відмітку

Пунктом 11 Порядку передбачено, що
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету здійснюється з того
бюджету, до якого зараховується у
поточному бюджетному році платіж, який
підлягає поверненню.

Отже, з огляду на вищевикладене, в
даному випадку повернення позивачу
безпідставно сплачених до пенсійного
фонду України коштів в сумі 4 221,25 грн.
має бути здійснено з Державного
бюджету України через Головне
управління державної казначейської
служби України у м.Києві (за місцем
зарахування помилково сплаченої суми
збору).

Відповідачем у відповідності до
положень ч.2 ст.71 КАС України
відповідачем не доведено
правомірність своїх дій.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що дії відповідача по
відмові у поверненні позивачу надмірно
сплачених коштів збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
купівлі автомобіля в сумі 4 221, 25 грн. є
протиправними.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у м. Києві
залишити без задоволення, постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 липня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді