Справа № 813/9572/13-а
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/9572/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
Головуючого - судді
за участю секретаря судового засідання
представників позивача Тибінки В.Я.,
представника відповідача Холявки І.Я.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р- Інжиніринг» до
Городоцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Р-інжиніринг»
(надалі - ТзОВ «Р-інжиніринг»)
звернулось до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Городоцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (надалі - ОДПІ), в якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що висновки
податкового органу викладені в акті
перевірки щодо порушення позивачем
податкового законодавства, яке
виражено заниженням податку на додану
вартість та податку на прибуток
ґрунтуються на припущеннях.
Господарські операції ТзОВ
«Р-інжиніринг» з ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Будівельна компанія «АРС», ТОВ
«Викуп», ТОВ «Ейс констракшен
менеджмент», ТОВ «Лідерком» у період,
що перевірявся, здійснювалися на
підставі письмових господарських
договорів, предметом яких виступали,
виконання будівельно-монтажних робіт
та поставка матеріалів для цілей цих
робіт (копії додаються). На
підтвердження виконання укладених
договорів, між сторонами були складені
первинні документи: акти приймання
будівельних робіт (КБ-2в), видаткові та
податкові накладні, які містять
достатньо інформації для
оподаткування. Доставка матеріалів в
рамках укладених підрядних договорів
здійснювалося ТзОВ «Транспортна
компанія «САТ» згідно Договору
перевезення вантажів № 3821 від 10 січня
2011 року та оформлено Актами здачі
приймання робіт (надання послуг). Акти
приймання будівельних робіт, послуг з
перевезення, видаткові та податкові
накладні оформлені відповідно до вимог
чинного законодавства, Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) (надалі - Закон N
996), є документами первинного обліку.
Стаття 1 Закону N 996 встановлює, що
первинним документом є «документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її
здійснення». Позивач також зазначає, що
контрагентами позивача видані
податкові накладні, які є підставою для
формування податкового кредиту, а
неможливість проведення зустрічної
перевірки контрагента не є
імперативною ознакою протиправності
її діяльності та не може розцінюватися
як беззаперечне свідчення фіктивності
(реальності вчинення) усіх
господарських операцій, здійснюваних
такою особою. Крім цього, позивач
вважає, що необхідними підставами для
включення до складу валових витрат
відповідних сум витрат є: придбання ним
товарів, робіт та послуг з метою його
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, що позивачем
зроблено правомірно, і чого не
спростовано відповідачем в акті
перевірки та не доведено належними
В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, пояснення надали аналогічні
до викладених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив, з
підстав, викладених у письмових
запереченнях, додатково зазначив
наступне. Позивач проводив
фінансово-господарські
взаєморозрахунки (операції) з
контрагентами: ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Будівельна компанія «АРС», ТОВ
«Викуп», ТОВ «Ейс констракшен
менеджмент», ТОВ «Лідерком», але
виконання робіт та поставка товарів не
здійснювалась. В ході перевірки
встановлено відсутність реальності
господарських операцій, поставок
товарів (робіт, послуг ) та укладення
угод з метою настання реальних
наслідків. Вважає, що у даному випадку
відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість та податком на прибуток.
Заслухавши пояснення представників
позивача, заперечення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
у позов підлягає задоволенню, з
В період з 30.07.2013 року по 07.08.2013 року
Городоцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області була проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р-Інжиніринг» з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податку
на прибуток та податку на додану
вартість при здійсненні
фінансово-господарських операцій з
ТзОВ «АРС Трейд», ТзОВ «Будівельна
компанія АРС», ТзОВ «Викуп», ТзОВ «Ейс
констракшен менеджмент», ТзОВ
«Лідерком» за період з 01.01.2010 року по
31.03.2013 року. За результатами перевірки
складено акт від 14.08.2013 року № 434/22/36769054.
Проведеною перевіркою встановлені
- п. 185.1. ст. 185, п. 188.1. ст. 188, п. 187.1. ст. 187, п.
198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198 Податкового
кодексу України в результаті чого (на
думку податкового органу) занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 184162 грн., в тому числі за рахунок
за листопад 2011 року на 298 грн., за січень
2012 року на 6401 грн., за березень 2012 року
на 1659 грн., за квітень 2012 року на 7028 грн.,
за травень 2012 року на 6793 грн.; за рахунок
завищення: за липень 2011 року 6348 грн., за
грудень 2011 року на 7805 грн.
- пп. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138, п. 134.1.1. п. 134.1. ст.
134, п. 137.1. ст. 137 Податкового кодексу
України в результаті чого (на думку
податкового органу) занижено податок
на прибуток на 210447 грн. в тому числі за
ІІ-ІV кв. 2011 року на 203705 грн., за 2012 рік на
В акті перевірки зазначено, що такий
висновок Городоцької ОДПІ у ГУ
Міндоходів у Львівській області
базується на тому, що «перевіркою
встановлено факт відсутності
реального вчинення господарських
операцій, ТзОВ «Р-інжиніринг» не
придбавало у ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Будівельна компанія «АРС», ТОВ
«Викуп», ТОВ «Ейс констракшен
менеджмент», ТОВ «Лідерком» товарів,
матеріалів, будівельних та підрядних
робіт, оскільки в останніх відсутні
об'єкти для оподаткування, операції
пов'язані з отриманням податкової
вигоди та створення такої для третіх
осіб в наслідок транзитних операцій.
На підставі Акта перевірки від 14.08.2013
року № 434/22/36769054 Городоцькою ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області
повідомлення-рішення від 30.08.2013 року:
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 211926, 00 грн., у т.ч. 184
грн. за штрафними (фінансовими)
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 213818,00 грн., у т.ч. 210447,00 грн. за
основним платежем і 3371,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.
Позивач не погоджуючись із винесеними
рішеннями ОДПІ від 30.08.2013 року №,
№ звернувся до суду з позовом про
їх скасування.

При вирішенні вказаного спору, суд
виходив з наступного.

Згідно пп.14.1.179. п.14.1. ст.14 Податкового
кодексу України (далі - ПК) податкове
зобов'язання для цілей розділу V цього
Кодексу - загальна сума податку на
додану вартість, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1. ст.14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п.198.2. ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6. ст.198 зазначеного
Кодексу, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Пункт 201.1. ст.201 ПК України встановлює,
що платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну

У відповідності до пп. 201.6., 201.10 ст. 201 ПК
України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Позивачем в обґрунтування позовних
вимог надано суду копії:

- Договору підряду № 16-ТМ від 01.04.2011р.;
довідок про вартість виконаних
будівельних робіт за квітень 2011 року
від 21 та 29 квітня 2011р., за травень 2011
року від 30 травня 2011 року, за червень 2011
року від 21 червня 2011 року, за липень 2011
року; актів приймання виконаних
будівельних робіт за квітень 2011 року
від 21 та 29 квітня 2011р., за травень від 30
травня 2011 року, за червень 2011 року від 21
червня 2011 року, за липень 2011 року від 25
липня 2011 року, за серпень 2011 року від 25
серпня 2011 року; податкових накладних:
від 21.04.2011р. № 58, № 59, від 29.04.2011р. № 119,
від 30.05.2011 № 184, від 21.06.2011р. № 207, № 208, №
209, від 25.07.2011р. № 342, № 343, № 344, № 345 від
29.07.2011р. № 605, від 25.08.2011р. № 532.

- Договору субпідряду № 28-ОВ від 03
серпня 2011 року; акту приймання
виконаних підрядних робіт за серпень
2011 року від 30 серпня 2011 року, податкової
накладної від 30.08.2011р. № 636.

- Договору субпідряду № 28-ТМ від 03
серпня 2011 року, довідки про вартість
виконаних підрядних робіт за серпень
2011 року, акта № 1 приймання виконаних
підрядних робіт за серпень 2011 року від
30 серпня 2011 року; податкової накладної
від 31.08.2011р. № 712.

- Договору субпідряду № 23-ОВ від 20 липня
2011 року; довідки про вартість виконаних
будівельних робіт за серпень 2011 року
від 30 серпня 2011 року; акта № 1 та № 2
приймання виконаних будівельних робіт
за серпень 2011 року від 30 серпня 2011 року;
податкових накладних від 30.08.2011 р. № 69,
№ 632, № 633; видаткової накладної №
РН-8-03007 від 3 серпня 2011 р.

- Договору відступлення права вимоги і
переведення боргу від 01 березня 2012 року
по договору № 42-ОВ, № 44-ОВ, № 26-1-1 від
01.12.11, повідомлення про відступлення
права вимоги і переведення боргу № 01/047
від 01.03.2012 року; видаткової накладної №
РН-12-0510 від 5 грудня 2011 року; податкової
накладної від 05.12.2011 р. № 108.

- Договору купівлі-продажу № 08-Т від 01
серпня 2011 року; договору поставки 24 від
01 квітня 2011 року; видаткової накладної
№ РН-8-04012 від 4 серпня 2011 року, № РН-8-05011
від 5 серпня 2011 року, № РН-8-08009 від 8
серпня 2011 року, № РН-8-09010 від 9 серпня 2011
року, РН-8-11009 від 11 серпня 2011 року;
податкових накладних від 04.08.2011 р. № 104,
від 05.08.2011 р. № 132, від 08.08.2011 р. № 161, від
09.08.2011 р. № 193, від 11.08.2011 р. № 252;
видаткових накладних № РН-10-0305 від 03
жовтня 2011 року; податкової накладної
від 03.10.2011 р. № 24.

- Договору поставки б/н від 01 вересня 2011
року; видаткових накладних № РН-9-17082
від 02 вересня 2011 року, № РН-9-05018 від 5
вересня 2011 року, № РН-9-17087 від 5 вересня
2011 року, № РН-9-17090 від 07 вересня 2011 року,
№ РН-9-17093 від 8 вересня 2011 року, № РН-9-23009
від 23 вересня 2011 року, № РН-9-27005 від 27
вересня 2011 року; податкових накладних
від 02.09.2011 р. № 37, від 05.09.2011 р. № 86, від
05.09.2011 р. № 73, від 08.09.2011 р. № 154, від 23.09.2011
р. № 470, від 27.09.2011 р. № 514.

- Договору № 42-ОВ від 01.12.2011 року;
договірної ціни; локального кошторису
№ 2-1-1; довідки про вартість виконаних
будівельних робіт за січень 2012 року від
31 січня 2012 року; акта № 2 приймання
виконаних будівельних робіт за січень
2012 року від 31 січня 2012 року; податкової
накладної від 31.01.2012 року № 1146;
видаткової накладної № РН-2-20004 від 20
лютого 2012 року; податкової накладної
від 20.02.2012 р. № 633.

- Договору № 22-ТП від 17.07.2011 р.;
локального кошторису № 1 від 17 липня 2011
року; акта № 1, № 2 приймання виконаних
підрядних робіт по наданню послуг за
серпень 2011р. - січень 2012р.; податкових
накладних від 29.02.2012 р. № 861, № 862.

- Договору купівлі-продажу № 24 від 01
квітня 2011 р.; видаткових накладних №
РН-4-16001 від 16 квітня 2011 року, № РН-4-20005
від 20 квітня 2011 року, РН-5-16023 від 16
травня 2011 року, № РН-5-18014 від 18 травня 2011
року, РН-5-24020 від 24 травня 2011 року, №
РН-6-22012 від 22 червня 2011 року, № РН-6-22010
від 22 червня 2011 року, № РН-6-22014 від 22
червня 2011 року, № РН-6-25004 від 25 червня 2011
року, № РН-7-08009 від 8 липня 2011 року, №
РН-7-08010 від 8 липня 2011 року, № РН-7-08011 від
8 липня 2011 року, РН-7-11005 від 11 липня 2011
року; податкових накладних від 16.04.2011 р.
№ 55, від 20.04.2011 р. № 58, від 16.05.2011 р. № 372,
від 18.05.2011 р. № 373 та № 374, від 24.05.2011 р. №
380, від 22.06.2011 р. № 427, 428 та 429, від 25.06.2011 р.
№ 454, від 08.07.2011 р. № 8, 9, 11, від 11.07.2011 р. №
14.

- Договору перевезення вантажів № 3821
від 10 січня 2011 року; Акти
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ЛВ0008340 від 01.09.2011р., № ЛВ0006589, № ЛВ0007184,
№ ЛД0000723, № ЛВ0013368 від 19.12.2011 р.; накладні
на вантаж в кількості 4 шт.

Крім цього, позивачем надано копії
банківських виписок з яких вбачається
належне проведення розрахунків по
зазначених вище господарських
операціях.

Судом також встановлено, що укладення
вище зазначених договорів та їх
виконання, відбулося ТзОВ
«Р-інжиніринг» на виконання замовлень
пов'язаних з поставкою товарів (робіт,
послуг) для ТОВ «АКО Індастріс», ДТГО
«Львівська залізниця», ТОВ «Ніко
інвест», ТОВ «Ювента-груп», ТОВ «ФХ
Сервіс», ДП «ПрикарпатЗахідтранс», ПП
«Рабмер», ПП «Арт-Енерго», ТОВ «МС БУД»,
що підтверджується складеними та
доданими до матеріалів справи копіями
договорів, довідок про вартість
виконаних будівельних робіт, актів
приймання виконаних підрядних робіт,
видатковими та податковими накладними,
розрахунок коригування кільк. і
вартісних показників.

Судом встановлено, що зазначені вище
первинні документи відповідають
передбаченим п. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а також п. 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.1995
року вимогам, Наказу Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України від 04.12.2009 року № 554 «Про
затвердження примірних форм первинних
документів з обліку в будівництві».

З наявних у матеріалах справи доказів,
суд дійшов висновку, що господарські
операції між ТзОВ «Р-інжиніринг» та ТОВ
«АРС Трейд», ТОВ «Будівельна компанія
«АРС», ТОВ «Викуп», ТОВ «Ейс
констракшен менеджмент», ТОВ
«Лідерком» мають реальний характер,
оскільки факт виконання робіт
підтверджується усіма характерними
для даного виду правовідносин
первинними документами оформленими
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Підставою для включення витрат
підприємства до валових є належне
документальне підтвердження факту
понесення таких витрат за правилами
ведення податкового обліку, що
відображають реальність господарської
операції, їх зв'язок з господарською
діяльністю товариства, яка є підставою
для формування податкового обліку
платника податків. Факт
безпосереднього зв'язку витрат з
господарською діяльністю позивача
встановлений з врахуванням
характеристик придбаних товарів та
наданих послуг, які свідчать про
призначення таких для використання у
господарській діяльності позивача та
відповідають змісту цієї діяльності.

З метою встановлення факту здійснення
платником податку господарської
діяльності, формування витрат для
визначення цілей оподаткування
податком на прибуток, а також
встановлення зв'язку між фактом
придбання (послуг) та понесення витрат
і господарською діяльністю платника
податку, обов'язковому дослідженню
підлягає наявність господарської мети
при вчиненні відповідних дій такого
платника, тобто наявність мети
використання придбаних послуг у такій
діяльності.

Мета позивача полягала у використанні
придбаних товарів (робіт, послуг) у
власній господарській діяльності
товариства, зокрема у їх реалізації,
яка спричинить реальні зміни майнового
стану позивача як платника податку.

Відповідачем, належними та допустимими
доказами не спростовано мету та
реальність здійснення господарських
операцій, факту використання позивачем
вищевказаних товарів у власній
господарській діяльності.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Такі первинні документи
повинні мати обов'язкові реквізити:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції, посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Позивачем на підтвердження здійснення
господарських операцій та
правомірності включення до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість подано суду копії:
податкових, видаткових накладних,
виписок банку про рух коштів, як
доказів здійснення оплати за отриманий
товар.

Податковий кодекс України (в редакції,
на час виникнення спірних
правовідносин) не ставить в залежність
отримання бюджетного відшкодування
платником податків від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентами податку до
бюджету. Якщо контрагенти позивача не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо контрагентів
позивача. Відповідачем невиконання
вказаного обов'язку контрагентом
позивач жодними належними та
допустимими доказами не підтверджено.

Припущення зазначені в акті перевірки
позивача не є підставою для
позбавлення позивача, як
добросовісного платника податку, права
на віднесення сплачених ним у ціні
товару та послуг відповідних сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту. Позивач виконав
усі передбачені законом обов'язки щодо
цього та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту та понесених
витрат. Саме на податковий орган
покладений обов'язок контролю за
сплатою податкових зобов'язань із
врахуванням конституційного принципу
щодо індивідуальності зобов'язань
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом, а
відтак вказані податковим органом
заперечення не можуть бути причиною
позбавлення позивача на віднесення
сплачених ним у ціні товару (послуг)
відповідних сум податку на додану
вартість до податкового кредиту та
віднесення понесених витрат до
валових.

Обставини щодо фактичності здійснення
господарських операцій з придбання у
контрагентів товарів (робіт, послуг), на
які платник податку посилається як на
підставу виникнення у нього права на
включення нарахованого (сплаченого)
податку на додану вартість до
податкового кредиту відповідачем не
спростовано.

Надані позивачем докази дають суду
достатні підстави для висновку про
сплату позивачем сум податку на додану
вартість у ціні придбаних товарів
(робіт, послуг) контрагенту, який мав
статус платників податку на додану
вартість.

Мету та реальність здійснення
позивачем господарських операцій на
які платник податку (позивач)
посилається як на підставу виникнення
у нього права на включення
нарахованого ПДВ до податкового
кредиту відповідачем беззаперечними
доказами спростовані не були.

Судом також не враховуються висновки
податкового органу зазначені у акті
перевірки позивача від 14.08.2013 року №
434/22/36769054 з посиланням на акти перевірки
його контрагентів - у якому встановлено
їх незнаходження за місцезнаходженням,
відсутність основних фондів,
складських приміщень, виробничих
потужностей для здійснення будь-якого
виду діяльності, недостатність
трудових ресурсів для здійснення
діяльності, що свідчить проведення
транзитних фінансових потоків
спрямованих на здійснення операцій з
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами які не виконують свої
податкові зобов'язання, оскільки за
свою природою акт перевірки є лише
носієм доказової інформації, яка
відповідачем не підтверджена жодними
належними та допустимими доказами.

Чинне податкове законодавство не
пов'язує право платника податку на
податковий кредит з проведенням
будь-яких зустрічних перевірок, та не
ставить право платника податку на
бюджетне відшкодування в залежність
від податкового обліку (стану) інших
осіб і фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету іншими учасниками
(контрагентами) по всьому ланцюгу
товарообігу. Чинне на час виникнення
спірних правовідносин законодавство
не встановлює обов'язок покупця
сплачувати ПДВ повторно ще й до бюджету
в разі, коли такий податок не буде
сплачений продавцем або іншою особою, з
врахуванням суми податку, отриманого
від покупця у складі ціни товару. ПДВ,
яке включене до ціни товару, є
податковим зобов'язанням продавця
товару, і саме продавець несе обов'язок
по сплаті цього податку до бюджету.

З урахуванням вимог податкового
законодавства, покупець сплачує суму
ПДВ у ціні товару безпосередньо
продавцю, тому не може в подальшому у
будь-якому вигляді впливати на
надходження чи на ненадходження цих
сум ПДВ до Державного бюджету.

Інших належних та допустимих доказів
порушення позивачем вимог податкового
законодавства у перевірений період,
відповідачем не надано.

Одночасно суд вважає і безпідставним
та не обґрунтованим нарахування
позивачу податку на прибуток, оскільки
в силу абз. п. 137.1. ст. 137 ПК України, дохід
від надання послуг та виконання робіт
визнається за датою складення акта або
іншого документа, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства, який підтверджує
виконання робіт або надання послуг.
Відповідачем не доведено належними та
допустимими доказами, виникнення у
позивача за перевірений період доходу,
в порядку передбаченому ст. 135 ПК
України, що підлягав оподаткуванню, як
дохід від операційної діяльності
визначений в розмірі договірної
(контрактної) вартості, але не менше ніж
сума компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
позивачем переконують в
обґрунтованості позовних вимог.

З огляду на припис зазначеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків відмовлено у
наданні податкових вигод, зокрема, яким
платнику податків збільшено суму
грошового зобов'язання, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Вказана позиція узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду України викладеною в постанові
від 30.01.2013 року у справі № К-32084/10.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, виходячи із заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а позов підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають відшкодуванню з державного
бюджету України понесені позивачем
судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 7-11, 14, 69-71, 72, 86, 87, 94, 159,
160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
винесені Городоцькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Львівській області №, № від
30.08.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р- Інжиніринг»
сплачений судовий збір в розмірі 458
(чотириста п'ятдесят вісім) грн 80 коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч. 3 ст. 160
цього Кодексу, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений
28.02.2014 року.

Суддя
Мричко Н.І.