Справа № 2а-815/10/2470
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.
Справа № 876/14271/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді:
Улицького В.З.

суддів:
Гулида Р.М., Кузьмич С.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Контрольно-ревізійного
управління в Чернівецькій області на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 25.05.2010 року
у справі за позовом
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області до Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Чернівецький професійний
машинобудівний ліцей" про зобов'язання
відшкодувати кошти,-

встановила:

У лютому 2010 року позивач звернувся до
суду з позовом до Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Чернівецький професійний
машинобудівний ліцей" про
відшкодування коштів, у сумі 19345,38 грн.,
витрачених всупереч діючому
законодавству на оплату надбавок,
доплат, відпускних і премій.

Позивач позовні вимоги мотивував тим,
що внаслідок недотримання фінансової
дисципліни допустив ряд фінансових
порушень, а саме постанови КМУ "Про
оплату праці працівників на основі
Єдиної тарифної сітки розрядів і
коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери" від 30.08.2002р. № 1298 та наказу
Міністерства освіти та науки України
"Про впорядкування умов оплати праці та
затвердження схем тарифних розрядів
працівників навчальних закладів,
установ освіти та наукових установ" від
26.09.2005р. № 557 в частині, що стосується
неправомірного витрачання коштів на
оплату праці. Просив позов задоволити.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 25.05.2010 року
у задоволені адміністративного позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило Контрольно-ревізійного
управління в Чернівецькій області.
Вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2011 року
апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області задоволено
частково. Скасовано постанову суду
першої інстанції та закрито
провадження у справі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 13.11.2013 року касаційну
скаргу Контрольно-ревізійного
управління в Чернівецькій області
задоволено частково. Скасовано ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2011 року
та справу направлено до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу апелянта слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім, випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухваленим відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
проведеною працівниками КРУ в
Чернівецькій області ревізією
використання бюджетних коштів,
виділених установам, що входять до
сфери управління Міністерства освіти
та науки України, на підготовку кадрів
за період з 1 серпня 2007 року по 1 вересня
2009 року в Державному
професійно-технічному навчальному
закладі "Чернівецький професійний
машинобудівний ліцей" встановлено
наступні порушення.

Нарахування та виплата директору Ліцею
надбавки за складність, напруженість
та високу якість роботи у розмірі 50% від
посадового окладу, а також надбавки за
творчі досягнення в розмірі 20 % від
посадового окладу. Підпунктом 2 пункту 3
Постанови № 1298 та підпуктом 2 п.4 Наказу
№ 557 встановлено надбавку у розмірі до
50 % посадового окладу за: високі
досягнення у праці; виконання особливо
важливої роботи (на строк її виконання);
складність, напруженість у роботі.
Граничний розмір надбавок для одного
працівника не повинен перевищувати 50%
посадового окладу. Вказане порушення
призвело до зайвої виплати коштів в
сумі 5271,85 грн. та відповідно до зайвого
проведення відрахувань до цільових
фондів в сумі 1917,03 грн.

Разом з тим, працівникам
адміністративно-господарського
персоналу здійснено доплату до
посадового окладу за організацію
навчання незайнятого населення,
направленого Державною службою
зайнятості, та за організацію навчання
позабюджетних груп, що є порушенням п.3
Постанови № 1298, п.3 та п.4 Наказу № 557,
внаслідок чого виплачена зайво
нарахована сума заробітної плати в
розмірі 7552,80 грн. та здійснені зайві
відрахування асигнувань до цільових
фондів на суму 2749,22 грн.

Крім наведеного, зафіксовано виплату
педагогічному працівнику грошової
компенсації за невикористані дні
щорічних відпусток за 2005-2006 роки.
Нормами ст.24 Закону України "Про
відпустки" від 15.11.1996р. передбачено, що
у разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки. В зв'язку з цим, здійснені
незаконні видатки на оплату відпускних
в сумі 1359,59 грн. та відрахувань до
державних фондів у розмірі 494,89 грн.

Загальна сума здійснених зайвих
видатків становить 19345,38 грн., які
позивач просить відшкодувати.

За наслідками проведеної ревізії КРУ в
Чернівецькій області було направлено
директору Ліцею вимогу про усунення
виявлених ревізією недоліків та
порушень від 4 листопада 2009 року №
24-03-10-14/6553, де пунктами 13, 14 та 15 вказано
надбавки директору Ліцею проводити з
дотриманням вимог Наказу № 557 та
відшкодувати зайво нараховану та
виплачену доплату в сумі 5271,85 грн. та
відкоригувати розрахунки з державними
цільовими фондами на суму 1917,03 грн., при
встановленні доплат працівникам Ліцею
дотримуватися вимог Наказу № 557 та
відшкодувати безпідставно нараховані
та виплачені доплати в сумі 7552,80 грн. і
відкоригувати розрахунки з державними
цільовими фондами на суму 2749,22 грн.,
забезпечити відшкодування до
державного бюджету незаконних
видатків на оплату відпускних в сумі
1854,48 грн. з нарахуваннями до державних
фондів.

Аналізуючи наведене судова колегія
апеляційного суду звертає увагу, що
умови оплати праці директору Ліцею
встановлені п.п. 4.1-4.5 п.4 розділу ІV
контракту від 30.06.2006р., п.2 наказу
Міністерства освіти і науки України
від 30.06.2006р. № 816-К. Відповідно до п.п.4.3
п.4 розділу ІV Контракту встановлена
надбавка до посадового окладу за
складність, напруженість та високу
якість роботи у розмірі 50% посадового
окладу щомісячно за рахунок бюджетних
коштів у межах фонду заробітної плати;
творчі досягнення в розмірі 20 %
посадового окладу щомісячно за рахунок
спеціальних коштів.

Таким чином, Ліцею відкрито рахунок №
0105, призначений для зарахування
коштів, отриманих від господарської
діяльності, що підтверджується
виписками з рахунку. Наявність власних
надходжень, зарахування їх на
спеціальні рахунки Ліцею та
використання визнано самим позивачем
та знайшло відображення у акті ревізії.
Додаткові надходження Ліцею
відбувалися за рахунок доходів,
отриманих від виробничої діяльності
(за послуги з організації професійного
навчання безробітних, платних курсів
водіїв тощо). Із вказаного рахунку
здійснювалася виплата надбавки
директору Ліцею за творчі досягнення,
що також підтверджується копіями
виписок банку, платіжними дорученнями
та списками працівників на видачу
заробітної плати, які подавалися у
відділення Приватбанку.

За таких обставин судова колегія
вважає, що умови оплати праці директора
Ліцею, визначена розділом ІV Контракту,
встановлена та проводилася у
відповідності з діючими нормами
чинного законодавства України, та у
відповідності до ч.2 ст.8 Закону України
"Про оплату праці" від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР,
яка встановлює, що умови розміру оплати
праці працівників установ, що
фінансуються з бюджету, визначаються
Кабінетом Міністрів України, та ст.20
цього ж Закону, за якою оплата праці за
контрактом визначається за угодою
сторін на підставі чинного
законодавства і пов'язана з виконанням
умов контракту.

Відтак, суд апеляційної інстанції не
бере до уваги твердження позивача про
зайве нарахування та виплату директору
Ліцею коштів на оплату праці в сумі 5271,85
грн. та зайвого проведення відрахувань
до державних цільових фондів в сумі
1917,03 грн., керуючись п.п.3 п.2 Постанови
КМУ № 1298 та підпуктом 2 п.4 Наказу МОН
України № 557, оскільки вони регулюють
порядок встановлення розмірів та видів
надбавок і доплат працівникам
бюджетних установ, а не керівникам
навчальних закладів.

Щодо умов оплати праці керівників та
безпоредньо Постанови № 1298, то абз.2 п.п.
«в» п.4 передбачено, що преміювання
керівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери, їх заступників, встановлення їм
надбавок та доплат до посадових
окладів, надання матеріальної допомоги
здійснюється за рішенням органу вищого
рівня у межах наявних коштів на оплату
праці. В даному випадку на виконання
цього положення постанови виданий
наказ МОН України від 30.06.2006р. № 816-к,
який є чинним та у встановленому
законом порядку не скасований та не
визнаний недійсним.

Стосовно виплати педагогічному
працівнику грошової компенсації за
невикористані дні щорічних відпусток
за 2005-2006 роки, то порядок обчислення
заробітної плати працівникам за час
щорічної відпустки та компенсації за
невикористані відпустки
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

За заявою працівника Ліцею ОСОБА_1 від
07.08.2008р. було надано відпустку
тривалістю 24 календарних дні за 2006-2007
рік, а 18 календарних днів
невикористаної щорічної відпустки за
2005 -2006 рік замінено грошовою
компенсацією (а.с.49).

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України
"Про відпустки" від 15.11.1996р. № 504
передбачено, що у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним
дні щорічної відпустки. В зв'язку з цим,
позивач посилається на порушення
відповідачем даної норми права, що
призвело до здійснення незаконних
видатків на оплату відпускних в сумі
1359,59 грн. та відрахувань до державних
фондів у розмірі 494,89 грн.

Згідно ч.4 ст.24 Закону № 504 та п.4 ст.83
КЗпП України встановлено, що за
бажанням працівника частина щорічної
відпустки замінюється грошовою
компенсацією. При цьому тривалість
наданої працівникові щорічної та
додаткових відпусток не повинна бути
менше ніж 24 календарних дні.

Таким чином з наведеного вбачається, що
здійснення виплати грошової
компенсації за невикористану частину
щорічної основної відпустки
педагогічному працівнику, якщо цього
бажає сам працівник, а тому порушень
фінансової дисципліни в діях Ліцею
немає.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної
інстанції переконаний, що судом першої
інстанції надано належну оцінку
наявним у справі доказам, а їх достатня
кількість та взаємний зв'язок у
сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для відмови у
задоволені позову.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи
апеляційної скарги являються
безпідставними та необґрунтованими та
не спростовують висновків суду першої
інстанції, правова оцінка доказів дана
вірно, а відтак у задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від
25.05.2010 року у справі №2а-815/10/2470 - без
змін.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
Р. Гулид

С. Кузьмич