Справа № 826/16294/13-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Шейко Т.І.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді
Літвіної Н.М.,

Суддів
Коротких А.Ю.

Ганечко О.М.

при секретарі
Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби
України, Начальника відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Черноволова Вячеслава Андрійовича,
третя особа - заступник начальника
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Власюк Дмитро Васильович про визнання
протиправною та скасування постанови,
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом
до ДВС України, Начальника відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Черноволова В.А., третя особа -
заступник начальника Відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Власюк Д.В. про визнання
протиправною та скасування постанови,
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
листопада 2013 року у задоволенні
адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4 , звернулися з
апеляційною скаргою, в якій просять
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким адміністративний позов
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивачі, у межах
виконавчого провадження № 4529908,
відкритого постановою старшого
державного виконавця Абісова A.B. від 30
серпня 2007 року щодо примусового
виконання рішення Європейського суду з
прав людини № 25476/02, виданого 15 лютого
2007 року, стягувачем у якому виступає
ОСОБА_3, звернулися до начальника
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Черноволова В.А. з заявою
про відвід та не довіру заступнику
начальника відділу примусового
виконання рішень ДВС України Власюка Д.
В. Вказана заява надійшла до Державної
виконавчої служби України 09 вересня 2013
року вх. № КО-13010.

За результатами розгляду заяви про
відвід, начальником відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Черноволовим В. А. винесено
постанову про відмову в задоволені
заяви про відвід від 13 вересня 2013 року
ВП № 4529908.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
виконавче провадження» - державний
виконавець, експерт, спеціаліст,
оцінювач, перекладач не можуть брати
участі у виконавчому провадженні і
підлягають відводу, якщо вони є
близькими родичами сторін, їх
представників або інших осіб, які
беруть участь у виконавчому
провадженні, або заінтересовані в
результаті виконання рішення, або є
інші обставини, що викликають сумнів у
їх неупередженості.

За наявності підстав для відводу
зазначені особи зобов'язані заявити
самовідвід. З тих самих підстав відвід
таким особам може бути заявлений
стягувачем, боржником або їх
представниками. Відвід має бути
вмотивованим, викладеним у письмовій
формі і може бути заявлений у будь-який
час до закінчення виконавчого
провадження.

Питання про відвід державного
виконавця вирішується начальником
відділу, якому підпорядкований
державний виконавець, про що
виноситься постанова.

Питання про відвід, самовідвід
начальника відділу або всіх державних
виконавців зазначеного відділу
вирішується керівником відповідного
органу державної виконавчої служби
вищого рівня. Постанова про
задоволення чи відмову у задоволенні
відводу, самовідводу начальника
відділу або всіх державних виконавців
зазначеного відділу може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Відмова у задоволенні відводу
державного виконавця, експерта,
спеціаліста, оцінювача, перекладача
може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Посадові особи, які мають право на
розгляд питання про відвід державного
виконавця, експерта, спеціаліста,
оцінювача чи перекладача, зобов'язані
розглянути заяву про відвід або
самовідвід у строк до п'яти робочих
днів.

Підставою для заяви про відвід стали
обставини, викладені в постанові від 16
серпня 2013 року про відмову в
задоволенні скарги № 17 від 06 серпня 2013
року за підписом в.о. начальника
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Власюка Д.В., зокрема, що
ОСОБА_3 або її представника ОСОБА_4 не
було запрошено на розгляд скарги № 17
від 06 серпня 2013 року та не було
надіслано постанови про відновлення
виконавчого провадження від 23 липня 2013
року до Європейського суду з прав
людини та до Комітету Міністрів Ради
Європи, а також, що в.о. начальника
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Д.В. Власюк обґрунтував
відмову в задоволені вимог скарги
листом Генерального директора Ради
Європи з прав людини та правових питань
Депаратменту виконання рішень
Європейського суду прав людини від 13
лютого 2013 року, копію якого ні позивач,
ні її представник не надавали
державному виконавцю.

Так, позивачі посилалися на те, що
постанова від 16 серпня 2013 року про
відмову в задоволенні скарги № 17 від 06
серпня 2013 року, винесена за підписом
нелегітимної посадової особи, а саме:
виконуючого обов'язки начальника
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Власюка Д.В., оскільки
перший заступник Голови Державної
виконавчої служби України Миронюк І.В.
та інші посадові особи Державної
виконавчої служби України не мали
права та повноважень 07 червня 2013 року
призначати Власюка Д.В. на посаду
заступника начальника відділу
примусового виконання рішень ДВС
України, що, на думку представника
позивача, виключає законність
виконання ним обов'язків начальника
відділу примусового виконання рішень.

При цьому наголошували, що відповідно
до Указу Президента України № 82/2013 від
19 лютого 2013 року «Про звільнення
ОСОБА_10 з посади Голови Державної
виконавчої служби України», ОСОБА_10
звільнено з посади Голови Державної
виконавчої служби України, і лише
Указом Президента України №518/2013 від 19
вересня 2013 року «Про призначення В.
Дудінова Головою Державної виконавчої
служби України» Дудінова В.О.
призначено Головою Державної
виконавчої служби України, а відтак у
період з 19 лютого 2013 року по 19 вересня
2013 року не було призначено Голову
Державної виконавчої служби України,
який саме і наділений повноваженнями
щодо призначення заступника
начальника відділу примусового
виконання рішень ДВС України.

Між тим, колегія суддів вважає вказані
доводи необґрунтованими, зазначивши,
що відповідно до положень наказу
Державної виконавчої служби України №
31/2 від 07 липня 2012 року «Про розподіл
функціональних повноважень між
керівництвом Державної виконавчої
служби України» (зі змінами та
доповненнями станом на момент
виникнення спірних правовідносин),
копія якого наявна у матеріалах справи,
у разі відсутності Голови Державної
виконавчої служби України його
обов'язки виконує перший заступник, у
разі відсутності його відповідно
заступник Голови.

Отже, у першого заступника Голови
Державної виконавчої служби України
Миронюка І.В. були повноваження щодо
призначення Власюка Д.В. виконуючим
обов'язки начальника відділу
примусового виконання рішень ДВС
України.

Крім того, позивачі посилаються на те,
що їх не було запрошено на розгляд
скарги, про що вони просили у своїй
скарзі, що, на їх думку, є порушенням ст.
18 Закону України «Про звернення
громадян» якою передбачено право
громадянина, який звернувся із заявою
чи скаргою до органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, посадових
осіб, особисто викласти аргументи
особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та
брати участь у перевірці поданої
скарги чи заяви.

Відповідно до ч. 8 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження» - скарга,
подана у виконавчому провадженні
начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, розглядається у
десятиденний строк з дня її
надходження. За результатами розгляду
скарги начальник відділу виносить
постанову про її задоволення чи
відмову, яка в десятиденний строк може
бути оскаржена до вищестоящого органу
державної виконавчої служби або до
суду. Скарга, подана без додержання
вимог, викладених у частині шостій цієї
статті, розглядається начальником
відділу в порядку, встановленому
Законом України «Про звернення
громадян».

З аналізу вищевикладеного вбачається,
що положення Закону України «Про
звернення громадян» застосовуються
лише у разі невідповідності скарги
положенням ч. 6 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження».

Як встановлено вище, за наслідками
розгляду скарги позивача виконуючим
обов'язки начальника відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Власюком Д.В. винесено
постанову про відмову в задоволенні
скарги від 16 серпня 2013 року ВП №4529908,
тобто дану скаргу було розглянуто у
відповідності до ч. 8 ст. 82 Закону
України «Про виконавче провадження» як
таку, щодо якої не встановлено
невідповідності положенням ч. 6 ст. 82
Закону України «Про виконавче
провадження».

Разом з тим, положення ст. 82 Закону
України «Про виконавче провадження» не
передбачають особистої участі
заявника при розгляді його скарги.

Як підставу для задоволення відводу
позивачі посилалися на те, що
виконуючий обов'язки начальника
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Власюк Д.В. протиправно
посилається на лист Генерального
директора Ради Європи з прав людини та
правових питань Департаменту
виконання рішень Європейського суду з
прав людини від 13 лютого 2013 року,
оскільки станом на 24 вересня 2013 року у
матеріалах виконавчого провадження №
4529908 не містилося жодної копії листа
Генерального директора Ради Європи з
прав людини та правових питань
Департаменту виконання рішень
Європейського суду з прав людини від 13
лютого 2013 року. Крім того, у матеріалах
справи наявний неофіційний та неточний
переклад листа від 13 лютого 2013 року, що
підписаний начальником відділу, який
не уповноважений відповідати за
Комітет Міністрів Ради Європи.

З метою забезпечення виконання вимог
Закону України «Про державну виконавчу
службу» та Закону України «Про
виконавче провадження» наказом
Міністерства юстиції України від 25.12.2008
року №2274/5 затверджено Порядок роботи з
документами в органах державної
виконавчої служби.

Відповідно до п. п. 3.1 - 3.3 Порядку -
діловодство з виконання рішень в
органах державної виконавчої служби це
- сукупність процесів, що забезпечують
документування управлінської
інформації і організацію роботи із
службовими документами, що віднесені
до компетенції органів державної
виконавчої служби, з моменту їх
створення або надходження до
відправлення або передачі в архів.

Документи, віднесені до компетенції
органів державної виконавчої служби,
складаються з документів виконавчого
провадження та інших службових
документів.

Документи виконавчого провадження, в
тому числі скарги, заяви (клопотання)
сторін виконавчого провадження, які
подаються відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження» та
матеріали за наслідками їх розгляду, є
невід'ємною частиною виконавчого
провадження і приєднуються до нього.

У матеріалах справи міститься копія
листа Генерального директора Ради
Європи з прав людини та правових питань
Департаменту виконання рішень
Європейського суду з прав людини від 13
лютого 2013 року, адресованого ОСОБА_3Г із
зазначенням «неофіційний переклад».

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, вказаний лист разом з
перекладом був направлений виконуючим
обов'язки керівника Секретаріату
Урядового уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини
Давидчук О.В. на адресу Державної
виконавчої служби України за допомогою
факсу 25 вересня 2013 року, а тому
посилання відповідача в постанові від
16 серпня 2013 року на лист Генерального
директора Ради Європи з прав людини та
правових питань Департаменту
виконання рішень Європейського суду з
прав людини від 13 лютого 2013 року є
цілком обґрунтованим.

Стосовно не надіслання постанови про
відновлення виконавчого провадження
від 23 липня 2013 року до Європейського
суду з прав людини та до Комітету
Міністрів Ради Європи, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити, що в
постанові від 16 серпня 2013 року про
відмову в задоволенні скарги № 17 від 06
серпня 2013 року вказано, що положеннями
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» не
передбачено направлення державним
виконавцем до Європейського суду з
прав людини та Комітету Міністрів Ради
Європи постанови про відновлення
виконавчого провадження та інших
документів виконавчого провадження.

Згідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції, що
діяла станом на момент винесення
постанови про відновлення виконавчого
провадження) - про відновлення
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову, копії
якої не пізніше наступного дня
надсилаються до суду, який визнав
незаконною постанову державного
виконавця, сторонам, а також органу
(посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закон України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» №3477-ГУ від 23.02.2006 року - порядок
виконання Рішення визначається цим
Законом, Законом України «Про
виконавче провадження», іншими
нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Законом.

Статтею 1 даного Закону передбачено, що
орган представництва - це орган,
відповідальний за забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
координацію виконання його рішень.

Згідно до ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону - контроль
за виконанням додаткових заходів
індивідуального характеру,
передбачених у Рішенні, що
здійснюються під наглядом Комітету
міністрів Ради Європи, покладається на
Орган представництва.

Орган представництва в рамках
здійснення передбаченого частиною
другою цієї статті контролю має право
отримувати від органів, які є
відповідальними за виконання
додаткових заходів індивідуального
характеру, передбачених у Рішенні,
інформацію про хід і наслідки
виконання таких заходів, а також
вносити Прем'єр-міністрові України
подання щодо забезпечення виконання
додаткових заходів індивідуального
характеру .

Крім того, згідно положень п. 3
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 784 від 31 травня 2006 року «Про заходи
щодо реалізації Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» представництво України в
Європейському суді з прав людини у разі
розгляду питань дотримання нею
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та звітування
про хід виконання рішень Європейського
суду з прав людини у справах проти
України здійснюється в установленому
порядку Міністерством юстиції через
Урядового уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини.

Виходячи з вищевикладеного,
безпосередній контроль за виконанням
рішення Європейського суду з прав
людини покладається на Орган
представництва - Урядового
уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини, якому
і було направлено постанову про
відновлення виконавчого провадження №
4529908 від 23 липня 2013 року, а тому вимоги
позивачів про зобов'язання державного
виконавця надіслати постанови
державної виконавчої служби України
від 23 липня 2013 року про відновлення
виконавчого провадження ВП 4529908 до
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ, а саме до
Європейського суду з прав людини та до
Комітету Міністрів Ради Європи є
безпідставними.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений 28
лютого 2014 року.

.

Головуючий суддя
Літвіна Н. М.

Судді:
Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.