Справа № К/9991/15996/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/15996/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Приватного підприємства
"Компанія "АлМакс" на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 07.02.2009р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2011р. у
справі № 2-а-1597/08/1370 за позовом
Приватного підприємства "Компанія
"АлМакс" до Львівської митниці,
Головного управління Державного
казначейства у Львівській області, за
участю прокуратури Львівської області,
про визнання дій протиправними щодо
визначення митної вартості,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Компанія
"АлМакс" звернулось до Львівської
митниці, Головного управління
Державного казначейства у Львівській
області з позовом, в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просило, визнати протиправними дії
Львівської митниці щодо самостійного
визначення митної вартості та визнати
нечинною довідку про визначення митної
вартості № 18/28-30 від 05.05.2008р., а також
зобов'язати Львівську митницю
зарахувати в рахунок його майбутніх
платежів суму зайво сплачених коштів в
розмірі 12 714,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на протиправність дій
митниці щодо самостійного визначення
митної вартості та необґрунтованим
витребуванням у позивача додаткових
документів щодо підтвердження митної
вартості товару.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07.02.2009р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2011р., в задоволенні позову
відмовлено.

На постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07.02.2009р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2011р.
надійшла касаційна скарга Приватного
підприємства "Компанія "АлМакс", в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 18.04.2008р. позивачем
ввезено на митну територію України і
представлено для митного оформлення
товар - меблева форнітура (волокно 3122
кв.м. по ціні 0,88 доларів США за одиницю,
всього на 2747,36 доларів США; волокно
обивочне 9888 кв.м. по ціні 0,96 доларів США
за одиницю, всього на 9492,64 долари США).

Для проведення усіх митних процедур
позивачем надано митному органу
вантажну митну декларацію ВМД №
209030007/2008/005727 від 18.04.2008р., накладну СМР №
819329 від 08.04.2008р., рахунок-фактуру
(інвойс) (S)FSE-1/08/IZD від 08.04.2008 р., контракт
№ 24/04/04 від 24.04.2004р., доповнення до нього
№ 5 від 04.09.2006р., внутрішній
договір № 89-185 від 05.04.2005р., сертифікат
про походження товару № PL/MF/АВ 0046372 від
14.04.2008р.

Декларантом (позивачем) за
вищезазначеною ВМД був обраний та
заявлений метод визначення митної
вартості № 6 (резервний) та до пакету
документів була надана ДМВ-2, у гр. 8 якої
не було надано обґрунтування обрання
даного методу та зазначення причин
незастосування попередніх методів
визначення митної вартості товару.

Враховуючи відсутність
документального підтвердження рівня
митної вартості, заявленої
декларантом, на підставі статті 265
Митного кодексу України та на підставі
п.11 Порядку № 1766 посадовою особою
митного органу було здійснено запис на
ДМВ-2 про надання документів
передбачених постановою КМ України від
20.12.06 № 1766, з якою 23.04.2008р. був
ознайомлений п. Ковтун Є.Ю.

05.05.08 декларантом Ковтуном Є.Ю.
зроблений наступний запис:
„Документів надати не можу для
підтвердження ціни».

Отже, Декларант був ознайомлений з
необхідністю надання додаткових
документів. Однак такі вимоги митного
органу не виконав.

Митним органом була складна довідка
Відділу контролю митної вартості та
номенклатури № 18/28-30 від 05.05.2008р. про
визначення митної вартості товарів
(здійснення митної оцінки), якою митну
вартість ввезених товарів визначено в
розмірі 19987,97 доларів США (також за 6-м
методом).

Підставою для самостійного визначення
відповідачем митної вартості товарів
слугувала розбіжність умов поставки
товарів між даними укладеного
контракту (СІР) та виставленого
рахунку-фактури (ЕХW), а також
відсутність обґрунтування
застосованого декларантом методу
визначення митної вартості.

У подальшому позивачем було надано
митному органу ВМД №
209000007/8/001991 від 05.06.2008р. (форма МД-2), при
цьому митна вартість товару визначена
декларантом з урахуванням довідки
Відділу контролю митної вартості та
номенклатури № 18/28-30 від 05.05.2008р. в
розмірі 19 987,97 доларів США.

Отже, предметом даного спору є
правомірність визначення митної
вартості товару.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р. (далі - МК України)
митна декларація - письмова заява
встановленої форми, яка подається
митному органу і містить відомості
щодо товарів і транспортних засобів,
які переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265
МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія
суддів вважає, що у разі незгоди
Митниці із митною вартістю
імпортованого товару, вона відповідно
до вимог статті 266 МК зобов'язана
провести процедуру консультацій, у
ході яких мала б дійти висновків щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів,
при цьому кожний наступний метод
застосовується у разі неможливості
застосування попереднього із
наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може
бути визначена за першим методом,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Аналізуючи матеріали справи колегією
суддів встановлено, у митниці виникли
обґрунтовані сумніви у достовірності
заявленої митної вартості товару в
зв'язку з чим і були витребувані
додаткові документи, однак позивачем
їх надано не було.

Обов'язок суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
подати додаткові документи на вимогу
митного органу встановлений ч.2 ст. 264
Митного кодексу України, а також
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1766 від 20.12.2006р. За
ст. 267 МК України перший метод
визначення митної вартості може бути
використаний лише за умови, якщо дані,
заявлені декларантом, підтверджені
документально та є достовірними.

У зв'язку з безмотивним ненаданням
позивачем додаткових документів,
відмовою надання додаткових
документів, у митниці не було
можливості застосувати митну вартість,
визначену позивачем. При визначенні
митної вартості товару за шостим
методом митниця діяла відповідно до
вимог ст. 266 МК України та мотивувала
позивачу неможливість застосування
попередніх методів визначення митної
вартості товару.

Таким чином, враховуючи, що з самого
початку декларантом самостійно був
обраний та заявлений метод визначення
митної вартості за шостим (резервним)
методом, а також ненаданням
декларантом витребуваних додаткових
документів, що унеможливило
застосування митним органом
попередніх п'яти методів, колегія
суддів вважає, що Митниця діяла в межах
повноважень та підставі вимог чинного
законодавства.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Компанія "АлМакс"
відхилити, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
07.02.2009р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2011р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: