Справа № 814/2207/13-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

11 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/2207/13-а

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Желєзний І. В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.

суддів - Бойка А.В.

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2013 року у справі за
адміністративним позовом
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Югтранс-Ніка» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі ОВ ФСЗІ) звернулось до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю (далі ТОВ)
«Югтранс-Ніка» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 1 846,16 грн. та пені за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 11,47 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував, що відповідач добровільно не
сплатив нараховані йому
адміністративно-господарські санкції
та пеню за невиконання 4% нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі Миколаївського ОВ
ФСЗІ ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального права, а також що у
зв'язку з тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції, може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд за їх участю, а
також у разі неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги Миколаївського ОВ
ФСЗІ, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем було
вжито усі передбачені чинним
законодавством заходи для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, а тому на нього не може бути
покладено відповідальність за
ненаправлення органами соціального
захисту населення необхідної
кількості інвалідів на підприємство
для працевлаштування та відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

В апеляційній скарзі Миколаївського ОВ
ФСЗІ вказується, що рішення суду першої
інстанції є неправильним, підлягає
скасуванню з задоволенням позовних
вимог у повному обсязі, оскільки
відповідачем не сплачені штрафні
санкції та пеня у розмірі та порядку,
передбаченому ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» за невиконання у
2012 році 4% нормативу створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
передбаченого ст. 19 цього Закону.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

За змістом ст. 19 Закону України від 21
березня 1991 року №875-ХІІ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ) для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року
№1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини 1 ст.
218 Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної ст. передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно зі ст. 18 Закону №875-ХІІ (у
редакції до 18 березня 2006 року)
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року
№3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон
№875-ХІІ доповнено ст. 18-1, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання вищезазначених вимог
законодавства відповідачем вживалися
усі можливі заходи по створенню
робочих місць для інвалідів, про
свідчать: звіти про наявність вакансій
для інвалідів по формі №3-ПІ, що
подавалися відповідачем протягом 2012
року державній службі зайнятості
(а.с.26-37); відповідач приймав участь і
«Ярмарці вакансій для осіб з
обмеженими фізичними можливостями»
(а.с.20); відповідач звертався до
відповідних органів про
працевлаштування інвалідів (а.с.21-25).

У зв'язку з тим, що відповідачем вжито
усіх залежних від нього заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування. а також відсутність
у населених пунктах за місцем
знаходження підприємства достатньої
кількості інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція також була
висловлена і Верховним Судом України у
постановах від 20 червня 2011 року (справа
№21-60а11) та від 26 червня 2012 року (справа
№21-105а12).

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Т.М. Танасогло

Суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
О.В. Яковлєв