Справа № 826/18536/13-а
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Повного товариства «Ломбард Розман і
Компанії» до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві про визнання протиправними дій,
скасування податкових
повідомлень-рішень від 08.11.2013 року
№ та №, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві про визнання
протиправними дій, скасування
податкових повідомлень-рішень від
08.11.2013 року № та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковим органом проведено планову
виїзну перевірку Повного товариства
«Ломбард Розман і Компанії» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року, за
результатами якої складено акт від
25.10.2013 року за № 259/22-02-08/35289903.

Так, перевіркою встановлено допущення
позивачем порушень:

п. 180.1 ст. 180, ст. 181, п. 183.1 ст. 183, п. 185.1 ст.
185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 2 651 503,95 грн. в тому числі :
за липень 2011 року в сумі 809 110,80 грн.; за
серпень 2011 року в сумі 583 178,40 грн.; за
вересень 2011 року в сумі 141 067,40 грн.; за
жовтень 2011 року в сумі 468 517,00 грн.; за
листопад 2011 року в сумі 552 915,80 грн. та за
грудень 2011 року в сумі 96 714,60грн.

п.п.14.1.27 п.14-1 ст.14, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового Кодексу України
встановлено заниження податку на
прибуток у сумі 814 356,00 грн.

У зв'язку із встановленням допущення
позивачем зазначених норм податкового
законодавства податковим органом
винесено податкові
повідомлення-рішення:

№ від 08.11.2013 року яким за
позивачем визначено суму зобов'язання
з податку на прибуток підприємств в
розмірі 825 636,00грн. в тому числі за
основним платежем в сумі 814 356,00 грн. та
штрафні санкції в розмірі 11 280,00 грн.

№ від 08.11.2013 року яким за
позивачем визначено суму зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі 3
314 380,00грн. в тому числі за основним
платежем в розмірі 2 651 504,00 грн. та
штрафні санкції в розмірі 662 876,00грн.

Позивач не погоджуючись з такими
рішеннями відповідача звернувся до
суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів виходить з
наступного.

Отже, колегією суддів, під час
апеляційного розгляду справи,
встановлено, що згідно акту перевірки
висновки податкового органу
ґрунтуються на безтоварності
правочинів, що укладались між
позивачем TOB «Ей бі Комюнікейшиз», TOB
«Ед Хорс» та TOB «Азбрук трейд», оскільки
надана позивачем до перевірки
документація не містить відомостей про
товарність.

Як вбачається, з матеріалів справи, між
позивачем та TOB «Ей бі Комюнікейшинз»
було укладено договір №Z040112 від 04.01.2012
року про надання послуг. Відповідно до
договору від 04.01.2012 року TOB «Ей бі
Комьюнікейшинс» здійснювало для
позивача роботи у сфері розробки та
втілення розробки маркетингової
стратегії.

Згідно п. 1.1 вказаного договору
виконавець за замовленням позивача
зобов'язується надати маркетингові
послуги. Вартість послуг за цим
договором складає 257 826,60 грн. в т.ч. ПДВ 42
971,10 грн.

За результатами виконання умов
вказаного договору сторонами
підписані та складені акти
здачі-прийняття робіт, а саме: від 29.02.2012
року за №ОУ-0000002 на суму 108 000,00 грн. без
ПДВ та від 31.01.2012 року за №ОУ-0000001 на
суму 149826,60 грн. без ПДВ.

Оплата вказаних послуг
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень: від
24.01.2012 року на суму 60 000,00 грн., від 25.01.2012
року на суму 60 000,00 грн., від 26.01.2012 року
на суму 29 826,60 грн., від 13.02.2012 року на
суму 54 000,00 грн. та від 14.02.2012 року на суму
54 000,00 грн.

Разом з цим, згідно договору про
надання послуг № EZ150811 від 15.08.2011 року
укладеного між позивачем та TOB «Ед
Хоре» виконавець за замовленням
замовника зобов'язується надати
послуги у сфері розробки та втілення
маркетингової стратегії які
включатимуть, анкетування, проведення
акцій таємний клієнт, дослідження
ринку ломбардного бізнесу, методи
активності у ломбардному бізнесі.
Вартість послуг за цим договором і
порядок розрахунків визначається
додатками до договору.

В листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11
зазначено, що відсутність реально
вчиненої господарської операції може
бути встановлено через юридичну
дефектність відповідних первинних
документів, на підставі яких
відповідно не можуть формуватися дані
податкового обліку платника податків
незалежно від спрямованості їх
(платників) умислу.

Під час апеляційного розгляду справи
встановлено, що в порушення статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» акти
виконаних робіт не містять інформації
про зміст та обсяг господарських
операцій, не вбачається які саме було
проведено дослідження, який обсяг
інформації було зібрано якого
характеру інформація, яким саме чином
надавались маркетингові послуги, чим
підтверджується надання таких послуг,
матеріальне вираження, до податкової
перевірки не надано звітів про
виконання робіт що є невід'ємною
частиною акта виконаних робіт та
відображає проведення робіт.

Також, договір не конкретизує якого
характеру маркетингові послуги
замовляються, та містить тільки
загальну ціну.

Відповідно до договору про надання
послуг № EZ11111 від 11.11.2011 року укладеного
між позивачем та ТОВ«Ед Хоре»
виконавець зобов'язується за
замовленням Замовника надати послуги з
розповсюдження рекламних матеріалів,
листівок.

Так, до податкової перевірки позивачем
надано акти-здачі виконаних робіт, та
відповідно до наданих до перевірки
первинних документів позивачем
отримано послугу на виготовлення
рекламного ролику, що підтверджено
актом виконаних робіт.

Однак, позивачем не надано копію звітів
про виконання робіт, зразків рекламних
послуг, відсутні відомості щодо
реальності здійснення послуг та їх
зв'язок з господарською діяльністю.

Відповідно до договору про надання
послуг №2305-1К від 23.05.2011 року TOB «Азбрук
Трейд» надавав послуги з прибирання
приміщень структурних підрозділів ТОВ
«Ломбард Розман і компанія».

Згідно договору про надання послуг
№2705-1П від 27.05.2011 року TOB «Азбрук трейд»
надавав послуги з перепродажної
підготовки ювелірних виробів.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до інформації баз даних
«Податковий блок» TOB «Азбрук трейд»
відсутнє за місцезнаходженням.
Основним видом діяльності товариства є
організація перевезень вантажів. Крім
того, період надання послуг позивачу
товариство не декларувало наявність
значного обсягу трудових ресурс із дня
здійснення послуг з прибирання та
передпродажної підготовки ювелірних
виробів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

У відповідності до п.п.44.6 ст.44
Податкового кодексу України у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Як встановлено колегією суддів під час
апеляційного розгляду справи,
позивачем до перевірки документів в
підтвердження здійснення
вищенаведених господарських
правовідносин у повному обсязі надано
не було.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(стаття 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіна України від 24.05.95. № 88,
зареєстрованого в Мінюсті України 05.06.95
за № 168/704.(далі Положення № 88) первинні
документи (на паперових і
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники(у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Як встановлено перевіркою, в первинних
документах позивача наданих під час
перевірки відсутні відомості щодо
реальності надання зазначених послуг
контрагентами та їх зв'язок з
господарською діяльністю.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» .

Крім того, як зазначено в акті до
перевірки не надано матеріалів, що
підтверджують фактичне виконання
робіт та розкривають їхню суть,
встановити пов'язаність даних витрат
із господарською діяльністю
підприємства не видається можливим.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 зі
змінами та доповненнями, не
включаються дo складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Тобто, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг, або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до валових витрат навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку,
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Щодо визначення за податковим
повідомленням-рішенням № суми
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 3 314 380,00 грн., в тому
числі за основним платежем в розмірі 2
651 504,00 грн. та штрафні санкції в
розмірі 662 876,00 грн. слід зазначити
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для винесення вказаного
податкового повідомлення-рішення
слугувало встановлення актом
перевірки здійснення позивачем у
період з липня 2011 року по грудень 2011
року реалізації предметів застави
фізичним особам на загальну суму 13 257
519, 00 грн. з порушенням п. 180.1 ст. 180, ст. 181,
п. 183.1 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1
ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу
України.

Згідно п.185.1 ст.185 Податкового кодексу
України встановлено наступне. Об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 180.1 ст. 180 , для цілей
оподаткування платником податку є
будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному ст. 183 Кодексу.

Відповідно п. 183.1 ст. 183 Кодексу,
встановлено порядок реєстрації
платників податку на додану вартість, а
саме: будь-яка особа, що підлягає
обов'язковій реєстрації чи прийняла
рішення про добровільну реєстрацію як
платника податку, подає до органу
державної податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
реєстраційну заяву.

Пунктом 183.2 ст. 183 Кодексу, визначено
наступне, а саме, у разі обов'язкової
реєстрації особи як платника податку
реєстраційна заява подається до органу
державної податкової служби не пізніше
10 числа календарного місяця, що настає
за місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій,
визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Крім того, п. 181 ст. 181 Кодексу,
встановлено, вимоги щодо реєстрації
осіб як платників податку, а саме: у
разі якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню ,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням і місцем
проживання) з дотриманням вимог,
передбачених статтею 183 цього Кодексу.
Крім особи, яка є платником єдиного
податку відповідно п. 183.10 ст. 183
встановлено: будь-яка особа, яка
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку, і у випадках та в
порядку, передбачених цією статтею, не
подала до органу державної податкової
служби реєстраційну заяву, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не заперечується факт
допущення такого порушення
податкового законодавства у вказаний
період, але в обґрунтування свого
позову вказується на недопустимість
притягнення особи до відповідальності
за одне й теж порушення двічі.

З акту перевірки вбачається, що
донарахування податку на додану
вартість за вказане порушення було
здійснено за період з липня 2011 року по
грудень 2011 року включно, а саме:

за липень 2011 року в сумі 809 110,80 грн.;

за серпень 2011 року в сумі 583 178.40 грн.;

за вересень 2011 року в сумі 141 067,40 грн.;

за жовтень 2011 року в сумі 468 517,00 грн.;

за листопад 2011 року в сумі 552 915,80 грн.;

за грудень 2011 року в сумі 96 714,60 грн.

Згідно поданих, сторонами у справі,
доказів, колегією суддів було
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Святошинському районі м.
Києва проведено позапланову виїзну
перевірку Повного товариства «Ломбард
Розман і Компанії» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість за період з
01.07.2011 року по 30.11.2011 року, за наслідками
якої було складено акт від 15.12.2011 року
за № 69/22-025/35289903. Так, перевіркою було
встановлено аналогічне допущення
позивачем порушень п. 180.1 ст. 180, ст. 181, п.
183.1 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1
ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу
України в результаті чого занижено
зобов'язання з податку на додану
вартість, у зв'язку із чим винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 23.11.2011 року та збільшено
позивачу зобов'язання з податку на
додану вартість в тому числі накладено
штрафні санкції.

У судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представником
позивача було зауважено, що всі
нараховані податковим
повідомленням-рішенням № від
23.11.2011 року зобов'язання з податку на
додану вартість були сплачені ним у
повному обсязі.

Разом з цим, у судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представник
податкового органу на питання колегії
суддів чи дійсно був один і той самий
період предметом перевірки та яка
конкретна сума порушення, у зв'язку з
тим, що донараховані суми по проведенню
двох перевірок за один і той самий
період відрізняються, було зазначено,
що дійсно дві перевірки охопили
однаковий період, однак за
результатами позапланової виїзної
перевірки ПТ «Ломбард Розман і
Компанії» з питань дотримання вимог
податкового законодавства податку на
додану вартість за період з 01.07.2011 року
по 30.11.2011 року було встановлено
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 50 279,03 грн. за період з
липня 2011 року по листопад 2011 року, а за
результатами планової виїзної
перевірки ПТ «Ломбард Розман і
Компанії» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року по
30.06.2013 року було встановлено заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 2 651 503,95 грн., за період з липня 2011
року по грудень 2011 року. Сума грошового
зобов'язання нарахована під час
проведення позапланової перевірки
позивача в 2011 році в розмірі 50 279,03 грн.
була включена податковим органом в
суму грошового зобов'язання під час
планової перевірки, і в результаті
склала 2 651 503,95 грн. Такі дії
податкового органу, як стверджує
представник відповідача, були
зумовлені тим, що під час позапланової
перевірки позивачем надавалися одні
документи, а під час планової перевірки
зовсім інші, що і спричинило
донарахування за вказаний період.

Також, в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представником
позивача було конкретизовано, що
Податковим кодексом України дійсно не
передбачено двічі перевіряти один і
той же податковий період, однак
Податковий кодекс України не містить і
заборони щодо проведення таких
перевірок.

Однак, з вказаним твердженням
податкового органу колегія не
погоджується.

Так, представником позивача у судовому
засіданні в суді апеляційної інстанції
було звернуто увагу колегії суддів на
те, що у відповідності до ст.4 Указом
Президента України від 23 липня 1998 року
№817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності»
вищестоящий контролюючий орган може за
власною ініціативою перевірити
достовірність висновків нижчестоящого
контролюючого органу шляхом перевірки
документів обов'язкової звітності
суб'єкта підприємницької діяльності
або висновків акта перевірки,
складеного нижчестоящим контролюючим
органом. Вищестоящий контролюючий
орган вправі прийняти рішення щодо
повторної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності лише у тому
разі, коли стосовно посадових або
службових осіб контролюючого органу,
які проводили планову або позапланову
перевірку зазначеного суб'єкта,
розпочато службове розслідування або
порушено кримінальну справу. Державна
податкова адміністрація України
вправі прийняти рішення про проведення
повторної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності у разі,
коли таке рішення оформляється наказом
за підписом її Голови.

Таким чином, враховуючи те, що вказаний
Указ Президента України від 23 липня 1998
року №817/98 є чинним на момент
виникнення спірних правовідносин,
проаналізувавши вищенаведені норми
податкового законодавства та
вказаного указу, колегія суддів дійшла
висновку, що право на проведення
повторної перевірки у даному випадку
мав вищестоящий контролюючий орган,
яким є Головне управління Міндоходів у
місті Києві, а не Державна податкова
інспекція у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві.

Отже, за одне і теж правопорушення
допущене позивачем у період з липня 2011
року по листопад 2011 року, його
зобов'язано сплатити податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість як податковим
повідомленням-рішенням № від
23.11.2011 року так і податковим
повідомленням-рішенням № від
08.11.2013 року, що як наслідок оскаржуване
податкове повідомлення-рішення №
від 08.11.2013 року підлягає скасуванню в
частині донарахування позивачу
зобов'язання з податку на додану
вартість за період з липня 2011 року по
листопад 2011 року включно, та відповідно
нараховані у зв'язку із цим штрафні
санкції.

Позивачем не заперечується факт
допущення порушення п. 180.1 ст. 180, ст. 181,
п. 183.1 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1
ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу
України у визначений перевіркою
період, а тому податкове
повідомлення-рішення № від 08.11.2013
року в частині донарахування грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 96 714,60 грн. за грудень
2011 року, та відповідно нараховані у
зв'язку із цим штрафні санкції -
скасуванню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Державної податкової інспекції
у Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві
підлягає частковому задоволенню, а
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 грудня 2013 року
скасуванню як така, що ухвалена з
порушенням норм матеріального права.
При цьому слід ухвалити нову постанову
про часткове задоволення
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві - задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 грудня 2013 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Повного
товариства «Ломбард Розман і Компанії»
до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправними дій, скасування
податкових повідомлень-рішень від
08.11.2013 року № та № -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві №
від 08.11.2013 року в частині
визначення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 2 554 789, 40 грн. (два
мільйони п'ятсот п'ятдесят чотири
тисячі сімсот вісімдесят дев'ять
гривень сорок копійок) основного
платежу та 638 697,35 грн. (шістсот
тридцять вісім тисяч шістсот
дев'яносто сім гривень тридцять п'ять
копійок) штрафних (фінансових) санкцій.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 27
лютого 2014 року.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя

Романчук О.М

Судді:

Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.