Справа № 826/15330/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Епель О.В., Ісаєнко Ю.А.,

при секретарі:
Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, без фіксації
судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю «Софіт -
Люкс» на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29.11.2013 року по справі за їх позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві про скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів, стягнення надмірно
сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «Софіт - Люкс» звернулися до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Київської регіональної митниці (у
зв'язку з реорганізацією - Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів) та
Головного управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві про скасування рішення щодо
коригування митної вартості товарів №
100250000/2013/600327/2 від 09.07.2013 року, та
стягнення надмірно сплачених коштів у
розмірі 98 073, 63 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 29.11.2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ТОВ «Софіт - Люкс» подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати незаконну, на їх думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову про задоволення
позову. При цьому апелянт посилається
на незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення,
неповне з'ясування всіх обставин, що
мають значення для вирішення справи, а
також порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав відмовити у задоволенні
позову. Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Софіт - Люкс» (Україна, покупець) та
компанією ZNEJIANG FIRSD GROUP CO. LTD (Китайська
Народна Республіка, продавець) було
укладено зовнішньоекономічний договір
(контракт) № SMA 16 від 02.04.2012 року, на
поставку світлотехнічної продукції.

Позивачем, для визначення митної
вартості товару за ціною договору,
подано до митного органу пакет
документів відповідно до ч.2 ст. 53
Митного кодексу України.

Під час проведення контролю за
визначенням митної вартості товару,
відповідачем встановлено, що
документи, які надані позивачем не
містять всіх даних відповідно до
обраного методу визначення митної
вартості товару, а саме:

- відповідно до п. 4.14 контракту,
продавець постачає товари, що
виготовляються на підприємстві NINGBO
JIANBEI ELEX IMP. аnd EXP. CO. LTD, проте
декларантом було надано прайс - лист
підприємства ZNEJIANG FIRST GROUP CO. LTD, тобто не
виробника товару;

- у наданому експертному висновку
Житомирської ТПП від 02.07.2013 року при
експертному аналізі розглядалась лише
інформація від компанії продавця
товару, не було проведено аналізу цін
фірми - виробника аналогічного
обладнання, інформації фірм що
займаються продажем аналогічних
товарів, реалізації на внутрішньому
ринку України, аналізу даних
спеціалізованих торговельних
площадок, мережі інтернет;

- декларантом не було надано
перекладу поданих документів (митної
декларації країни відправлення)
необхідних для митного оформлення, що
відповідно до ст. 254 кодексу є підставою
вважати таку декларацію не поданою
митному органу;

- відповідно до п. 4.6. контракту,
продавець зобов'язується поставляти з
кожною партією товару належним чином
оформлені супровідні документи, але
згідно відмітки Південної митниці,
інвойс на теплохід разом з товаром не
надавався.

Надані апелянтом, на вимогу митного
органу, додаткові документи також не
підтвердили право на визначення митної
вартості товару за ціною договору
(перший метод).

Крім того, на підставі спрацювання
критерію ризику АС АУР ( автоматизована
система аналізу та управління
ризиками), відповідачем було
встановлено, що митна вартість
поданого до митного органу товару є
заниженою у порівнянні до подібних
товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачені такі методи визначення
митної вартості товарів:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості
товару за ціною договору не
застосовувався, оскільки декларантом
відомості не підтверджено
документально.

Методи визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних товарів
та за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів не
використовувались у зв'язку з
відсутністю цінової інформації у
митного органу щодо митної вартості
ідентичних та подібних товарів, які
продаються на експорт в Україну з тієї
ж країни і час експорту яких збігається
з часом експорту оцінюваних товарів
або є максимально наближеним до нього.

Для використання методу визначення
митної вартості на основі віднімання
вартості у митного органу була
відсутня інформація щодо ціни одиниці
товару, за якою оцінювані ідентичні чи
подібні товари продаються найбільшою
партією на території України.

Метод визначення митної вартості на
основі додавання (віднімання) вартості
не був використаний митним органом у
зв'язку з тим, що позивачем не були
надані документи на основі яких
можливо застосувати даний метод:
вартості матеріалів та витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів, обсягу прибутку та
загальних витрат, витрат на
завантаження та розвантаження, витрат
на страхування товарів.

Згідно із ст. 64 Митного кодексу України
у разі якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58-63 МК України,
митна вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісним з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість,
визначена згідно з положенням цієї
статті, повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

Таким чином, за наявності у митного
органу інформації щодо митної вартості
товару, подібного за якісними
характеристиками, митне оформлення
якого вже здійснено, вартість товару
було відкориговано за резервним
методом.

З приводу встановлених обставин
справи, колегія суддів апеляційної
інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України, митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, визначається відповідно до
глави 9 «Методи визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування» Митного кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України, декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-2 ст. 53 Митного
кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Виходячи з положень ч.3 ст.53 Митного
кодексу України, у разі якщо документи,
які підтверджують митну вартість
товару, містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

За приписами ст. 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень ст. 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 9 Конституції
України, чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.
Це безпосередньо стосується таких норм
міжнародного права, як стаття VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року.

Пунктом 2 (а) статті VII ГАТТ визначено, що
оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або на вартості
аналогічного товару.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідачем, було
підтверджено факти, які вплинули на
коригування заявленої позивачем
митної вартості товару, та доведено
правомірність прийняття оскаржуваного
рішення про коригування митної
вартості товарів, зважаючи на чисельні
розбіжності які були виявлені в
документах, та на підставі спрацювання
критерію ризику АС АУР (автоматизована
система аналізу та управління
ризиками).

Посилання апелянта на рішення судів
першої інстанції, колегією суддів не
приймаються до уваги, оскільки
обставини які викладені в даних
рішеннях відрізняються від обставин
які досліджувалися судом апеляційної
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Софіт -
Люкс» залишити без задоволення

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29.11.2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Епель О.В.