Справа № 813/986/14
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/986/14
Львівський окружний адміністративний
суд,
головуючого-судді
секретар судового засідання
за участю представника позивача Макари
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові адміністративну
справу за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій і скасування
Головне Управління Пенсійного фонду
України у Львівській області
звернулось до суду з позовом до
Головного Управління юстиції у
Львівській області, Управління
державної виконавчої служби Головного
Управління юстиції у Львівській
області, Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
Управління юстиції у Львівській
області, в якому просить визнати
протиправними дії державного
виконавця і скасувати постанову про
накладення штрафу від 31.12.2013 р. ВП №
Позовні вимоги мотивує тим, що
постанова про накладення штрафу від
21.12.2013 р. ВП № 31264937 винесена без
врахування обставин, що впливають на
можливість виконання судового рішення,
а тому є незаконною та підлягає
скасуванню. Зазначає, що постанова не
набрала законної сили, так як головне
управління пенсійного фонду України у
Львівській області повідомлено про
подачу позову на позову на постанову
Дрогобицького міськрайоннного суду
Львівської області від 27.10.2009 року. Крім
цього, станом на час відкриття даного
виконавчого провадження рішення
Львівського апеляційного
адміністративного суду на адресу
позивача не надходило.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, з підстав, викладених в
позовній заяві, просив позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки не повідомив, хоча був
повідомлений про розгляд справи,
заперечень по суті позовних вимог не
надав. Оскільки відповідач є суб'єктом
владних повноважень відповідно до
частини 4 ст. 128 КАС України справа
розглядається за наявними в ній
доказами.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши подані документи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні обставини
справи та надав їм правову оцінку.

На виконанні у Відділі примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
Управління юстиції у Львівській
області перебуває виконавчий лист
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області № 2-а-9656/09 від 28.11.2011
р. про зобов'язання Головного
Управління Пенсійного фонду України у
Львівській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, передбаченої ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», за
період з 11 вересня 2008 року по 31 грудня
2008 року з в врахуванням ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум. Вимогою державного
виконавця від 23.12.2013 року повторно
зобов'язано боржника в строк до 30.12.2013
року виконати зазначене рішення суду
та надати державному виконавцю
письмове підтвердження про виконання.

Листом від 30.12.2013 р. боржник повідомив
державного виконавця при причини
невиконання судового рішення, які
полягають в тому, що головне управління
пенсійного фонду України у Львівській
області позбавлене можливості
виконати вимогу в зазначений строк.

У зв'язку з невиконанням рішення суду
державним виконавцем винесено
постанову від 31.12.2013 р. ВП № 31264937 про
накладення на боржника - Головне
Управління Пенсійного фонду України у
Львівській області штрафу в розмірі 2040
грн., за невиконання без поважних
причин у встановлений строк судового
рішення. Одночасно в постанові вказав,
що не вважає причини, наведені
боржником в листі від 30.09.2013 р.
поважними.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентується Законом
України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у Законі України "Про
виконавче провадження", спрямованих на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (стаття 1 Закону України від 21
квітня 1999 року № 606-ХІV "Про виконавче
провадження").

Державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом; надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження та їх
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їх права і обов'язки;
проводить оцінку (переоцінку) майна в
порядку, встановленому законодавством
про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Закону України
"Про виконавче провадження" підлягає
виконанню державною виконавчою
службою такий виконавчий документ як
виконавчий лист, що видається судами.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону у тому числі за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.25 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. Частиною 5 цієї ж статті
визначено, що копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.31 Закону України "Про
виконавче провадження", копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст.89 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника.

З матеріалів справи вбачається, що
Головне Управління Пенсійного фонду
України у Львівській області не
виконало судове рішення, яким його, як
божника зобов'язано нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, передбаченої ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», за
період з 11 вересня 2008 року по 31 грудня
2008 року з в врахуванням ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум.

Зі змісту вищезазначених норм слідує,
що законом чітко визначено право
державного виконавця виносити
постанову про накладення штрафу лише у
випадку невиконання судового рішення
без поважних причин. Судом в судовому
засіданні встановлено, що листом від
30.12.2013 року № 13785/06-22 державного
виконавця повідомлено про
неможливість виконання рішення у
зв'язку з тим, головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області позбавлене можливості
виконати вимогу у зазначений термін.
Однак, судом не береться до уваги даний
лист оскільки в ньому не вказано
поважних причин. Які перешкоджали
виконанню рішення.

Згідно з приписами статті 87 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу в розмірі від двох до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, на посадових осіб - від десяти
до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від двадцяти
до тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання.

Таким чином, при винесенні
оскаржуваної постанови, державним
виконавцем було чітко дотримано вимог
Закону України "Про виконавче
провадження".

Суд не приймає, до уваги посилання
позивача про те, що ним оскаржувалась
постанова про відкриття виконавчого
провадження, тому у відповідача не було
підстав для винесення постанови про
накладення ширафу, оскільки суду не
надано доказів зупинення виконавчого
провадження , а такої обставини, що
зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження у ст.37 Закону
України "Про виконавче провадження" не
зазначено.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Так, статтею 6 Конвенції передбачено
право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі "Горнсбі
проти Греції" від 19 березня 1997 року
зазначив, що право на суд було б
ілюзорним, якби національна правова
система Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі "Піалопулос та інші проти
Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

В той же час, ЄСПЛ визначає, що одним із
основоположних аспектів верховенства
права є принцип юридичної
визначеності, який полягає, inter alia, у
тому, що у разі винесення судом
остаточного рішення у справі таке
рішення не може бути піддано сумніву
(рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95,
пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Оскільки позивачем не було виконано
вимоги відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області та не виконано рішення суду,
яке набрало законної сили, без поважних
причин, оскаржувана постанова про
накладання на Головне Управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області штрафу в розмірі 2040,00 грн. є
належним способом забезпечення
виконання рішення суду і винесена у
порядок та спосіб, що передбачені
чинним законодавством.

Окрім зазначеного, Європейський Суд у
справах "Кечко проти України", "Ромашов
проти України", "Шевченко проти України"
зауважує, що реалізація особою права,
яке пов'язано з отриманням бюджетних
коштів, що базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
органами державної влади на
відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань, є
безпідставними. Європейський Суд з
прав людини у своїх рішеннях констатує,
що не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатись
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Щодо судових витрат, то такі у
відповідності до ст. 94 КАС України зі
сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної карги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено
28.02.2014 року.