Справа № К/9991/33777/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/33777/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Маслія В.І.
Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Східної митниці на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду
від 11.05.2011р. у справі № 2-а-0570/2363/2011 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АСИ-ОЙЛ" до Східної
митниці про визнання дій
протиправними, скасування рішення,
зобов'язання та заборону вчиняти дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АСИ-ОЙЛ" звернулося
з позовом до Східної митниці про
визнання протиправними дій при
визначенні митної вартості товару
згідно рішень про визначення митної
вартості товарів від 25.01.2011 року
№/2011/000068/1, від 25.01.2011 року
№/2011/000067/1, від 03.02.2011 року
№/2011/000115/1; видачі картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товару і
транспортних засобів №/1/20032 від
25.01.2011 року, №№/1/20029 від 25.01.2011
року, №№/1/20061 від 03.02.2011 року,
визнання протиправними дій із затримки
митного оформлення партії дизельного
палива клас F с сіркою на більше 10 ppm в
кількості 65338 кг на 12 діб, скасування
рішення та картки відмови, зобов'язання
та заборону вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на протиправність дій
митниці щодо самостійного визначення
митної вартості та необґрунтованим
витребуванням у позивача додаткових
документів щодо підтвердження митної
вартості товару.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2011 року у справі № 2а/0570/2363/2011 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції вмотивував свої
висновки передчасністю звернення до
суду із зазначеними позовними
вимогами, оскільки товар, що
декларувався, було випущено у вільний
обіг під гарантійне зобов'язання,
недочекавшись строку закінчення якого
позивач і звернувся з даним позовом.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11.05.2011р.
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18.03.2011р.
скасовано. Прийнято нове рішення, яким
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано недійсними рішення про
визначення митної вартості товарів №
/2011/000068/1 від 25 січня 2011 року, №
/2011/000067/1 від 25 січня 2011 року, №
/2011/000115/1 від 03 лютого 2011 року.
Визнано недійсними картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №700000006/1/20029 від 25 січня
2011 року, №700000006/1/20061 від 03 лютого 2011
року, №700000006/1/20032 від 25 січня 2011 року. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Суд апеляційної інстанції
задовольняючи частково позовні вимоги
дійшов висновку, що відповідачем не
надано жодного доказу в обґрунтування
сумніву у достовірності наданих
декларантом відомостей.

На постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11.05.2011р.
надійшла касаційна скарга Східної
митниці, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про її скасування та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Отже, враховуючи що касаційну скаргу
подано відповідачем на рішення суду
апеляційної інстанції щодо
задоволення позовних вимог, колегія
відповідно до ст. 220 КАС України
перевіряє справу у межах касаційної
скарги, а саме, в частині правомірності
рішення суду апеляційної інстанції
стосовно задоволення позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, 21.12.2010р. між акціонерним
товариством «Орлен-Летува» та ТОВ
«АСИ-ОЙЛ» укладено контракт
№LT/11/025/R/ТW/Е на поставку палива
дизельного та бензину автомобільного
марки А-95.

13.01.2011р. декларантом позивача Родіною
Т.М. до митного оформлення заявлено
товар «паливо дизельне клас Р» (код
УКТЗЕД , країна походження - Литва,
фірма-виробник акціонерне товариство
«Орлен-Летува»), який надійшов на
виконання зовнішньоекономічного
контракту від 21.12.2010 №LT/11/025/R/ТW/Е
укладеного між акціонерним
товариством «Орлен-Летува» та ТОВ
«АСИ-ОЙЛ» за ВМД №700000012/11/000314.

Митна вартість товару позивачем була
визначена виходячи з ціни контракту,
тобто за основним (першим) методом, який
встановлений ст. 266 Митного кодексу
України. До митного оформлення
декларантом надані наступні документи:
-контракт від 21.12.10 №LT/11/025/R/ТW/Е; додаток
від 05.01.2011р. №4; додаток від 25.05.10 № 11;
інвойс від 05.01.2011р. №МNA0621685; експортна
декларація; біржова інформація.

Під час порівняння заявленої митної
вартості з рівнем митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, відповідачем встановлено,
що митна вартість товару «паливо
дизельне клас F» за ВМД №700000012/11/000314
складає 0,83 дол. США/кг. Разом з тим,
згідно цінової інформації ЄАІС ДМСУ
рівень митної вартості раніше
оформлених ідентичних та подібних
товарів складав 0,87 дол.США/кг. На цій
підставі 18.01.2011р. посадовою особою
митниці витребувано у позивача в
якості додаткового документу -
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством.

У зв'язку з ненаданням на вимогу органу
додаткового підтверджуючого документу
митницею 25.01.2011р. було прийняте спірне
рішення про визначення митної вартості
№ 700000006/2011/000068/1 та видано картку
відмови в митному оформленні №
700000006/1/20032.

Також, 24.01.2011р. декларантом позивача
Родіною Т.М. до митного оформлення
заявлено товар «паливо дизельне клас F»
(код УКТЗЕД , країна походження -
Литва, фірма-виробник АО
«Орлен-Летува»), який надійшов на
виконання зовнішньоекономічного
контракту від 21.12.10 №LT/11/025/R/TW/E за ВМД
№700000012/11/000772.

До митного оформлення декларантом
надані наступні документи: контракт
від 21.12.10 №LT/11/025/R/TW/E; додаток від 12.01.2011р.
№5; рахунок-фактура від 15.01.2011р. №MNA0623363;
платіжне доручення від 11.01.2011р. № 132;
платіжне доручення від 18.01.2011р. № 133;
рахунок-проформа від 05.01.2011р. № РА-01/11;
рахунок-проформа від 12.01.2011р. № РА-02/11;
інформація по цінах, засвідчена
генеральним директором «Аси-Ойл»
Русановим С.В.; розрахунок ціни товару
по додатку від 12.01.2011р. №5; залізнична
накладна №832601 від 15.01.2011р.; паспорт
якості;сертифікат
відповідності;детальний список партії
товару №149298.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товарів декларанту
відповідачем було запропоновано
додатково надати документи, а саме:
копію ВМД країни відправлення;
висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством.
Про необхідність подати додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості 24.01.2011р. (о 13.00 годин)
декларант повідомлена письмово, про що
нею зроблено запис на декларації
митної вартості, наданої до митного
оформлення.

24.01.2011р. декларантом Родіною Т.М. надано
документи, які митним органом не
запитувалися, і зроблено запис на ДМВ
наступного змісту: «Надані наступні
документи: 1.Лист ТОВ «Аси-Ойл» про
існування сайту АТ «Орлен-Летува», де

існує відкрита інформація про
продукцію і ціни, що відправляються;
2.Витяг з сайту АТ «Орлен-Летува» з
динамікою цін на 24.01.2011р.; 3.Лист
«Майжейкю-Нафта» від 25.06.09 №11.19-7.2-15497
про електронне декларування і
відсутність паперової декларації;
4.Лист АТ «Орлен-Летува» від 24.01.2011р.
№02(11.19-7)-1288 про електронне
декларування і що ВМД у письмовому
вигляді не оформлюється. Будь які інші
документи надати неможливо.»

На підставі викладеного 25.01.2011р.
митницею було видане спірне рішення
про визначення митної вартості №
700000006/2011/000067/1 та картка відмови в
митному оформленні № 700000001/20029.

Також, 02.02.2011р. декларантом ПП «Імекс
консульт» Родіною Т.М. до митного
оформлення заявлено товар «бензин
автомобільний марки А-95» (код УКТЗЕД
5000, країна походження - Литва,
фірма-виробник АО «Орлен-Летува»), який
надійшов на виконання
зовнішньоекономічного контракту від
21.12.2010р. № LT/11/025/R/ТW/Е за ВМД
№700000012/11/001380. До митного оформлення
декларантом надані наступні документи:
контракт від 21.12.2010р.
№ LT/11/025/R/ТW/Е; додаток від 26.01.2011р.
№7; рахунок-фактура від 27.01.2011р. №MNA0625415;
інформація по цінах, засвідчена
генеральним директором «Аси-Ойл»
Русановим С.В.; розрахунок ціни товару
по додатку від 26.01.2011р. №7; залізнична
накладна №832845 від 27.01.2011р.; паспорт
якості; сертифікат відповідності; лист
АТ «Орлен-Литува» від 24.01.2011р. №02
(11.19-7)-1288.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товарів відповідач
запропонував декларанту додатково
надати документи, а саме: рахунки про
сплату комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
копія ВМД країни відправлення товару,
митна вартість якого визначається;
висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
бухгалтерська документація, що
підтверджує факт оплати за товар.

Про необхідність подати додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості 02.02.2011р. декларант
повідомлена письмово, про що зроблено
запис на декларації митної вартості,
наданої до митного оформлення.

У зв'язку з ненаданням додаткових
документів 03.02.2011р. митницею були
видані спірне рішення про визначення
митної вартості № 700000006/2011/000115/1 та
картка відмови в митному оформленні №
700000006/1/20061.

У картках відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів через митний контроль
від 03.02.2011р. № 700000006/1/20061, від 25.01.2011р. №
700000001/20029 та від 25.01.2011р. № 700000006/1/20032
зазначалось, що митне оформлення може
бути здійснено за умов подання нових
ВМД із заявленою митною вартістю,
визначеною митним органом у
відповідних рішеннях про визначення
митної вартості.

Отже, предметом даного спору є
правомірність визначення митної
вартості товару.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р. (далі - МК України)
митна декларація - письмова заява
встановленої форми, яка подається
митному органу і містить відомості
щодо товарів і транспортних засобів,
які переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265
МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Колегія суддів дійшла висновку, що зі
змісту норм пункту 14 Порядку
декларування митної вартості товарів
та частини четвертої статті 266 МК
України убачається, що позивач не
зобов'язаний надавати повний перелік
документів, визначених пунктом 11
зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Разом з тим, витребувавши додаткові
документи, передбачені пунктом 11
Порядку декларування митної вартості
товарів, митний орган не зазначив, які
саме обставини ці документи повинні
підтвердити.

Також, відповідач не надав доказів
того, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Крім того, колегія суддів вважає, що у
разі незгоди Митниці із митною
вартістю імпортованого товару, вона
відповідно до вимог статті 266 МК
України зобов'язана провести процедуру
консультацій, у ході яких мала б дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів, при цьому кожний
наступний метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може
бути визначена за першим методом,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
неправомірність дій Східної митниці
щодо застосування одразу шостого
(резервного) методу визначення митної
вартості товару без послідовного
застосування попередніх п'яти, як це
встановлено частиною п'ятою статті 266
МК України, за відсутності будь-якого
обґрунтування неможливості їх
застосування в рішенні про визначення
митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постановах від 21 січня 2011
року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011
року (справа № 21-76а10), від 14 листопада 2011
року (справа № 21-213а11), від 6 лютого 2012
року (справа № 21-418а11), від 29 травня 2012
року (справа № 21-91а12).

Колегія суддів погоджується також з
висновком суду апеляційної інстанції
стосовно того, що відмовляючи в
задоволенні позовних вимог лише з тих
підстав, що товар було випущено у
вільний обіг під гарантійне
зобов'язання, строк якого не
закінчився, суд першої інстанції
фактично ухилився від вирішення справи
по суті.

Спірні рішення митного органу є
індивідуальними актами, створюють
правові наслідки з моменту їх
прийняття, процесуальний закон не
утримує в собі будь-яких обмежень, або
застережень, щодо можливості
оскарження даних рішень.

Дана позиція суду першої інстанції
також не узгоджується з положеннями
статті 6 КАС України, які, зокрема,
визначають, що ніхто не може бути
позбавлений права на розгляд його
справи в адміністративному суді, до
підсудності якого вона віднесена цим
Кодексом.

Крім того відповідно п. 2 Постанови КМ
України від 09.06.1997 р. № 574 "Про
затвердження Положення про вантажну
митну декларацію" вантажна митна
декларація - письмова заява
встановленої форми, що подається
митному органу і містить відомості про
товари та транспортні засоби, які
переміщуються через митний кордон
України, митний режим, у який вони
заявляються, а також іншу інформацію,
необхідну для здійснення митного
контролю, митного оформлення, митної
статистики, нарахування податків,
зборів та інших платежів. Згідно п. 2, 6, 8
Порядку випуску товарів випуск у
вільний обіг товарів у разі виникнення
потреби в уточненні заявленої митної
вартості таких товарів або незгоди
декларанта з митною вартістю,
визначеною митним органом, може бути
здійснений на підставі письмового
звернення декларанта до митного органу
з відповідним проханням. Гарантійні
зобов'язання надаються декларантом
зокрема шляхом сплати до державного
бюджету суми податків і зборів
(обов'язкових платежів) згідно з митною
вартістю товарів, визначеною митним
органом. Випуск товарів у вільний обіг
здійснюється митним органом на
підставі вантажної митної декларації,
заповненої у звичайному порядку, а
також інших документів, передбачених
законодавством. Подання декларації
митної вартості цих товарів є
обов'язковим.

Враховуючи наведені законодавчі норми,
у випадку оформлення ВМД для випуску
товару під гарантію, сплати платежів,
зазначення митної вартості товару,
визначеної митним органом і сплати з
неї податків та зборів, не є
узгодженням зобов'язань у понятті
Закону України від 21.12.2000 р. № 2181-III "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", а
являється певним видом гарантії. Пункт
15 Порядку випуску товарів передбачає,
що декларант має право оскаржити
рішення митного органу щодо визначення
митної вартості оцінюваних товарів до
митного органу вищого рівня та/або до
суду.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовано до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Східної митниці
відхилити, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11.05.2011р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: