Справа № 357/4691/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Жарікова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції на
постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 квітня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 (далі - Позивач,
ОСОБА_2) звернулася до Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
з адміністративним позовом до міського
відділу державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції (далі - Відповідач,
міський відділ ДВС Білоцерківського
МУЮ) про: визнання протиправними дій
державного виконавця Сівак Вероніки
Олегівни щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження №
30248622 від 30.01.2012 року згідно п. 8 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» (даді - постанова про
закінчення виконавчого провадження);
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24.04.2013 року адміністративний позов
задоволено повністю. При цьому суд
першої інстанції виходив з того, що
судове рішення, на виконання якого було
відкрито виконавче провадження, не
було фактично виконано у повному
обсязі.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі. При цьому посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції, постановою
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 27.05.2011 року
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у м. Білій Церкві
Київської області (далі - УПФ України у
м. Білій Церкві, Боржник) провести
перерахунок та виплату Позивачу
доплати до пенсії та додаткової пенсії
у відповідності до ст. ст. 39, 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 30.06.2010 року в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати та 15%
мінімальної пенсії за віком
відповідно.

На виконання вищевказаної постанови
Білоцерківським міськрайонним судом
Київської області 27.05.2011 року було
видано виконавчий лист по справі №
2-а-13090/2011 (далі - виконавчий лист), на
підставі якого 02.12.2011 року державним
виконавцем міського відділу ДВС
Білоцерківського МУЮ Сівак В.О.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання вказаного виконавчого листа
та зобов'язано Боржника виконати
негайно постанову суду від 27.05.2011 року.

Зі змісту листа Відповідача до ОСОБА_2
вбачається, що на виконання постанови
від 27.05.2011 року УПФ України в м. Біла
Церква направило на адресу міського
відділу ДВС Білоцерківського МУЮ
розпорядження № 166166, в якому зазначено,
що виконавчий лист прийнятий до
негайного виконання та проведено
нарахування Позивачу доплати до пенсії
та додаткової пенсії.

На підставі даного розпорядження
державним виконавцем Сівак В.О. 30.01.2012
року було винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження
відповідно до п. 8 ч. 1 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження».

Враховуючи встановлені вище обставини,
виходячи з системного аналізу приписів
ст. ст. 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 11, 17, 30, 49, 51, 75 Закону України «Про
виконавче провадження», суд першої
інстанції дійшов висновку про
неправомірність прийнятої
Відповідачем постанови про закінчення
виконавчого провадження, оскільки УПФ
України в м. Білій Церкві не подано
доказів фактичного виконання
постанови від 27.05.2011 року у повному
обсязі, а тому у державного виконавця
були відсутні правові підстави для
закінчення виконавчого провадження
згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження».

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Як було встановлено судом першої
інстанції, Боржником відповідно до
постанови від 27.05.2011 року здійснено
перерахунок належних до виплати
Позивачу сум, однак не подано
документів, якими підтверджується
фактична виплата нарахованих сум
ОСОБА_2 Крім того, у листі Відповідача
від 19.03.2013 року № 2631/С-01 зазначено, що
виплата нарахованих сум можлива після
надходження цільових коштів,
призначених для їх фінансування.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що рішення суду від
27.05.2011 року не було фактично виконано
УПФ України у м. Білій Церкві у повному
обсязі, а тому підстави для закінчення
виконавчого провадження відповідно до
п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону відсутні.

Крім того, положеннями ст. 75 Закону
закріплено, що після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону, у разі
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Отже, державний виконавець повинен був
не пізніше наступного робочого дня
після відкриття виконавчого
провадження перевірити виконання
рішення за виконавчим листом, а у разі
встановлення ним того, що без участі
боржника виконати рішення неможливо
повинен був вчинити дії, передбачені п.
3 ст. 75 Закону.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що, оскільки
державним виконавцем не вжито всіх
можливих заходів для виконання рішення
суду, то винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
було передчасним і спричинило
порушення прав та інтересів Позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Приписами ст. 8 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Положеннями ст. 8 КАС України
закріплено, що суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь-якого
висунутого проти нього кримінального
обвинувачення.

У своїх рішеннях Європейський суд з
прав людини неодноразово зазначав, що
ефективний доступ до суду включає
право на те, щоб рішення суду було
виконане без невиправданих затримок.
Асигнування на виплату державних
боргів може спричинити певні затримки
у виконанні рішень з бюджету Уряду, але
неможливість для заявника домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на його чи її користь, становить
втручання у право на мирне володіння
майном, що викладене у першому реченні
пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
Державний орган влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про повернення боргу. За
певних обставин затримка з виконанням
судового рішення може бути
виправданою. Але затримка не може бути
такою, що спотворює сутність
гарантованого пунктом 1 статті 6 права.
Не можна, посилаючись на стверджуванні
фінансові труднощі, яких зазнавала
держава, перешкоджати заявникові
отримати вигоду від ухваленого на його
користь судового рішення. Відсутність
бюджетних коштів не може виправдати
таке упущення («Іммобільяре Саффі»
проти Італії» [GC], N 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V,
«Бурдов проти Росії» (Заява N 59498/00) від
07.05.2002, Войтенко проти України» (Заява N
18966/02) від 29.06.2004 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції - залишити без
задоволення.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 квітня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.