Справа № 2а-1140/12/1370
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
Справа №
130618/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушко І.В.., Большакової О.О.

за участю секретаря судового засідання
- Ливак М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.06.2012р. у
справі №2а-1140/12/1370 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Гетьман» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В
И В:

08 лютого 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма «Гетьман»
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова, у якому просить визнати
протиправним і скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.02.2012р.
№/2943; визнати протиправним і
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.02.2012р.
№/2944; визнати протиправним і
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.02.2012р.
№/2945; визнати протиправним і
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.02.2012р.
№/2947.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.06.2012 року
адміністративний позов задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
№/2943, №/2944, №/2945,
№/2947 від 07.02.2012 року.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Гетьман» (м. Львів
вул. Миколайчука 22 ) судовий
збір в сумі 1392 (одна тисяча триста
дев'яносто дві) грн. 58 коп.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач Державна
податкова інспекція у Шевченківському
районі м. Львова оскаржила її в
апеляційному порядку та просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду та
постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог. Апелянт свої вимоги мотивує тим,
що судом 1 інстанції неповно з'ясовано
обставини справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
висновки суду вважає необґрунтованими
з підстав викладених в апеляційній
скарзі, та порушено норми
матеріального та процесуального права.
Зокрема, Державна податкова інспекція
у Шевченківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби, вважає постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15.06.2012 року,
такою, що підлягає скасуванню з тих
підстав, що згідно наданих для
перевірки первинних бухгалтерських
документів встановлено, що ТзОВ фірма
„Гетьман" здійснювало реалізацію
товарів за цінами нижче собівартості
(фактично понесених витрат).

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем з 29.12.2011р.
по 20.01.2012р. проведено планову виїзну
перевірку ТзОВ фірма «Гетьман» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010р. по
30.09.2011р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010р. по
30.09.2011р., про що 27.01.2012р. складено акт
№42/413/23-1/22366581.

Відповідно до складеного акту
відповідачем 07.02.2012р. прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/2943 про збільшення позивачеві
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток із застосуванням
звичайних цін в сумі 61355,75 грн. (а.с.8);
№/2944 про збільшення позивачеві
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток в сумі 70096,00 грн.
(а.с.10), №/2945 про збільшення
позивачеві грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість із
застосуванням звичайних цін в сумі 3013,50
грн. (а.с.14), №/2947 про збільшення
позивачеві грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
сумі 4792,50 грн.(а.с.12).

Підставою прийняття вказаних
податкових повідомлень-рішень є
встановлені перевіркою порушення
позивачем:

- п.1.32 ст. 1, пп. 1.20.5і п.1.20 ст. 1, пп. б)
пп. 1.20.9 п.1.20 ст. 1, пп. 7.4.1 пп. 7.4.3 п.7.4 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР (у редакції Закону України від
22.05.1997 № 283/97-ВР зі змінами та
доповненнями) в результаті чого, із
застосуванням «звичайних цін»
встановлено заниження суми податку на
прибуток в сумі 53090.00 грн. в т.ч.: 9 міс. 2010
року в сумі 19517.0 грн.( в т.ч. III кв. 2010
року), 2010 рік в сумі 33059 грн. ( в т.ч. IV кв.
2010 року в сумі 13542 грн.) 1 кв. 2011 року в
сумі 20031 грн.

- п. 134.1 п.п. 134.1.1, п. 135.1 п.135.4 п.п. 135.4.1
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-УІ в результаті чого занижено
податок на прибуток за 2-3 кв. 2011 року в
сумі 70096.00 грн.

- п.4.1 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.97 р.
№ 16897-ВР та п. 187.1 ст. 187, п.п. 197.1.27 ст. 197
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-УІ, в результаті чого із
застосуванням «звичайних цін»
занижено суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 2651
грн. в т.ч. за серпень 2010 року в сумі 368
грн. вересень 2010 року в сумі 454 грн.
грудень 2010 року в сумі 624 року, березень
2011 року в сумі 1205 грн.

-п.187.1 ст. 187, п. 197.1. п.п. 197.1.27 ст. 197
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
року №755-УІ, в результаті чого занижено
суми податку на додану вартість за
вересень 2011 року в сумі 3834 грн.

Відповідно до п. 1.1.ст.1 Податкового
кодексу України (далі ПК України),
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Однак, оскільки стаття 39 ПК України
«Методи визначення та порядок
застосування звичайної ціни» набирає
чинності з 1 січня 2013 року згідно п.1
Розділу XIX. Прикінцеві положення ПК
України, до спірних правовідносин слід
застосовувати норми законодавчих
актів, чинних до введення в дію
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 1.18 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
звичайні ціни розуміються та
застосовуються за правилами,
визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Згідно з п. п. 1.20 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Згідно з абзацом другим підпункту 1.20.10
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» податковий
орган має право застосувати звичайні
ціни для визначення бази оподаткування
у випадках, передбачених законом,
незалежно від виду господарської
операції, що здійснюється платником
цього податку, або податкового статусу
іншої сторони такої операції.

Державна податкова адміністрація
України з метою належної організації
адміністрування податків, дотримання
правил оподаткування та податкової
дисципліни платників податків листом
від 30.09.2009 року №212555/7/15-0217 (чинного на
час проведення перевірки у позивача та
прийняття спірних податкових
повідомлень рішень) повідомила
підпорядкованим податковим
адміністраціям в областях, Автономній
Республіці Крим, містах Києві та
Севастополі про орієнтовний порядок
застосування "звичайної ціни".

Зокрема у вказаному листі звернуто
увагу, що відповідно до абзацу першого
підпункту 1.20.10 Закону та підпункту 4.3.5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (далі - Закон N 2181)
донарахування податкових зобов'язань
платника податку податковим органом
унаслідок визначення звичайних цін
здійснюється за такою процедурою:
керівник (його заступник) приймає
рішення про застосування звичайних цін
при визначенні податкових зобов'язань,
а рішення про сплату податкових
зобов'язань приймається у судовому
порядку за поданням керівника (його
заступника) відповідного податкового
органу.

З метою забезпечення дотримання цієї
процедури керівник (заступник
керівника) податкового органу,
керуючись зазначеними нормами, під час
перевірки приймає рішення про
застосування звичайних цін при
визначенні податкових зобов'язань, що
складається за довільною формою, із
зазначенням: дати його прийняття,
номера, назви та коду ЄДРПОУ платника
податків, що перевіряється, підстав для
застосування «звичайної ціни»,
передбачених законом з питань
оподаткування, тощо.

При цьому в окремих частинах
відповідних розділів акта перевірки
здійснюється посилання на
вищенаведене рішення, зазначається
підстава для застосування «звичайної
ціни», передбачена відповідним законом
з питань оподаткування, механізм і
обґрунтування розрахунку в порядку,
встановленому пунктом 1.20 Закону для
відповідної господарської операції, та
елемент податкової бази (об'єкта
оподаткування), до якого
застосовуються "звичайні ціни", тощо.
Розраховані з використанням "звичайних
цін" суми заниження податкових
зобов'язань виділяються в окремих
частинах відповідних розділів акта
перевірки та додатках до нього.

Розрахована в акті перевірки внаслідок
визначення звичайних цін сума
податкових зобов'язань (у т.ч. штрафних
санкцій) відображається в рішенні про
нарахування податкових зобов'язань із
застосуванням звичайних цін
(складається за довільною формою із
зазначенням: дати його прийняття
(складання), номера, назви та коду
ЄДРПОУ платника податків, який
перевірявся, тощо) та підписується
керівником (заступником керівника)
податкового органу як основа подання
позовної заяви до суду.

За наслідками перевірки платника
податків податковий орган:

- з урахуванням підпункту 4.3.5
Закону N 2181 готує та подає позовну заяву
про сплату нарахованих із
застосуванням «звичайних цін» сум
податків (у т. ч. штрафних санкцій) до
адміністративного суду в порядку
пункту 4 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України;

- у порядку та строки, встановлені
законодавством, надсилає платнику
податків податкові
повідомлення-рішення про визначення
сум податкових зобов'язань (у т. ч.
штрафних санкцій) за відповідними
податками без урахування нарахованих з
використанням "звичайних цін"
податкових зобов'язань (у т. ч. штрафних
санкцій).

Оскільки підпункт 1.20.10 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» установлює, що рішення
про сплату податкових зобов'язань
приймається в судовому порядку,
зазначена процедура не застосовується
при зменшенні від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, зменшенні (відмові у наданні)
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість та зменшенні
від'ємного значення різниці між сумами
податкового зобов'язання та
податкового кредиту з податку на
додану вартість (крім випадків, коли
здійснюється донарахування).

З матеріалів справи судом першої
інстанції не встановлено прийняття під
час перевірки позивача керівником
(заступник керівника) податкового
органу, керуючись зазначеними нормами,
рішення про застосування звичайних цін
при визначенні податкових зобов'язань,
із зазначенням: дати його прийняття,
номера, назви та коду ЄДРПОУ платника
податків, що перевіряється, підстав для
застосування «звичайної ціни»,
передбачених законом з питань
оподаткування, тощо, докази
протилежного у матеріалах справи
відсутні.

Згідно акта перевірки, підставою
визначення позивачеві податкових
зобов'язань із застосуванням
«звичайних цін» є те, що основним
постачальником позивача є ПТП МП фірма
«Едельвейс» - пов'язана особа, при цьому
податковий орган робить посилання на
п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" -
оподаткування операцій з пов'язаними
особами.

Згідно п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», «Доход, отриманий
платником податку від продажу товарів
(робіт, послуг) пов'язаним особам,
визначається виходячи із договірних
цін, але не менших за звичайні ціни на
такі товари (роботи, послуги), що діяли
на дату такого продажу».

Водночас у акті перевірки відсутнє
встановлення факту продажу позивачем
товару пов'язаній особі - ПТП МП фірма
«Едельвейс», а відповідно отримання
доходу позивачем від продажу товару
пов'язаній особі - ПТП МП фірма
«Едельвейс», що б було підставою
застосування «звичайних цін».

Навпаки, на стор. 5 акта перевірки (а.с. 27)
відповідачем зазначено, що ПТП МП фірма
«Едельвейс» - пов'язана особа, є
основним постачальником позивача,
відтак позивач придбає у пов'язаної
особи товар, а не продає її товар, а
відповідно не може отримати в такому
випадку дохід.

При цьому в акті перевірки також
відповідачем зазначено (а.с.30), що
придбаний у ПТП МП фірма «Едельвейс»
позивач реалізовує кінцевому
споживачу по ціні придбання з
незначною націнкою. Жодних доказів
того, що кінцевий споживач (при
реалізації товару якому позивач
отримав дохід) є пов'язаною особою з
позивачем, акт перевірки не містить.

На підставі вищенаведених норм
законодавства та фактичних обставини
справи суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком про прийняття
відповідачем спірних податкових
повідомлень-рішень із застосуванням
«звичайної ціни» не на підставі, не у
спосіб та не у порядку передбаченому
чинним законодавством, тому вони є
протиправними і підлягають скасуванню.

У акті перевірки відповідачем
зазначено про те, що згідно
бухгалтерського обліку за дебетом
рахунка 79 відображають всі понесені
витрати підприємства для здійснення
діяльності, а по кредиту рахунка 79
відображаються суми доходів (або
збитків). В порушення вищенаведеного
позивачем здійснено наступне
проведення Д-т 39 К-т 79 в сумі 304764,51 грн.
за період з 01.04.2011 року по 30.09.2011 року
(а.с.34).

Оскільки відповідно до даних
бухгалтерського обліку ТзОВ фірма
«Гетьман» не відображено у складі
«Доходів від операційної діяльності
(дохід від реалізації товарів (робіт,
послуг))» ряд. 02 податкової декларації з
податку на прибуток за 2-3 кв. 201 І року
304765,0 грн. доходів від здійснення
діяльності, цим, за висновком
відповідача, порушено п. 134.1. п.п. 134.1.1., п.
135.1. (п.135.4 п.п. 135.4.1 Податкового Кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-УІ), однак
посилань на первинні документи, на
підставі яких позивачем відображено
дохід в сумі 304765,0 грн., акт перевірки не
містить.

Факт відсутності отримання доходу у
вищевказаній сумі, відсутність
первинних документів, а головне факт
допущення помилки в проведенні Д-т 39 К-т
79 в сумі 304764,51 грн. за період з 01.04.2011
року по 30.09.2011 року (а.с. 16-21) позивачем
визнається.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р.,
обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Крім того, Наказом ДПА України «Про
затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
порядку її складання» від 29.03.2003 р. №143,
передбачено, що дані, наведені в
декларації, повинні підтверджуватись
первинними документами обліку та
відповідати податковому обліку
(звітності).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1
п.2 Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704.

Відповідно до п.п. 1.2 п.1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п. 2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» передбачено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановленим цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форму внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.

Об'єктом оподаткування згідно пп. 134.1.1.
Податкового кодексу України є прибуток
із джерелом походження з України та за
її межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу».

Згідно п. 135.2. Податкового кодексу
України 135.2. доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Жодних посилань на первинні документи,
що підтверджують отримання позивачем
доходу в сумі 304765,0 грн. акт перевірки не
містить, доказів протилежного у
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.54.3 ст. 54 ПК України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо:

- платник податків не подає в
установлені строки податкову (митну)
декларацію;

- дані перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках;

- згідно з податковим та іншим
законодавством особою, відповідальною
за нарахування сум податкових
зобов'язань з окремого податку або
збору, застосування штрафних
(фінансових) санкцій та пені, у тому
числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган;

- рішенням суду, що набрало
законної сили, особу визнано винною в
ухиленні від сплати податків;

- дані перевірок щодо утримання
податків у джерела виплати, в тому
числі податкового агента, свідчать про
порушення правил нарахування,
утримання та сплати до відповідних
бюджетів податків і зборів,
передбачених цим Кодексом, у тому числі
податку на доходи фізичних осіб таким
податковим агентом;

- результати митного контролю,
отримані після закінчення процедури
митного оформлення та випуску товарів,
свідчать про заниження або завищення
податкових зобов'язань, визначених
платником податків у митних
деклараціях.

З врахуванням вказаної норми ПК
України, порушення платником
податкової дисципліни (порушення при
веденні бухгалтерського обліку), які не
вплинули на порядок розрахунків з
бюджетом, не є підставою для
донарахування платникові податкового
зобов'язання.

Судом першої інстанції було
встановлено, що допущені позивачем
помилки при відображенні в
бухгалтерському обліку проведення Д-т
39 К-т 79 в сумі 304764,51 грн. за період з
01.04.2011 року по 30.09.2011 року не призвели до
виникнення у позивача недоїмки з
податку на прибуток та не стосувалися
зміни бази та об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а відповідно не
вплинули на обчислення податку на
додану вартість.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обгрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, на підставі
правильно встановлених обставин
справи та визначених їм правовідносин,
прийшов до обґрунтованих і законних
висновків. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції і не свідчать про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15.06.2012р. у
справі № 2а-1140/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я. Макарик

Судді:
І.В. Глушко

О.О. Большакова

Повний текст ухвали складений 03
березня 2014 року.