Справа № К/9991/7822/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/7822/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в місті Суми

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2009
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 жовтня 2009
року

у справі № 2а-6/09/1870

за позовом Приватного підприємства
«Суми-капітал»

до Державної податкової інспекції в
місті Суми

третя особа: Приватне виробниче
комерційне мале підприємство «НАСА»

про визнання протиправними дій
відповідача та визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватного підприємства
«Суми-капітал» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в місті
Суми (далі - відповідач) про визнання
протиправними дій ДПІ у м. Суми у
відношенні до ПП «Суми-капітал»;
визнання протиправним і нечинним
податкового повідомлення-рішення №
/0/6041 від 03 лютого 2009 року (в
редакції заяви про уточнення позову за
вих. № 53 від 25 березня 2009 року).

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2009
року позов задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправними дії ДПІ у м. Суми
у відношенні до ПП «Суми-капітал».
Визнано протиправним і нечинним
повністю податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Суми №
/0/6041 від 03 лютого 2009 року. Стягнуто
з Державного бюджету України на
користь ПП «Суми-капітал» судовий збір
у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 жовтня 2009
року постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2009
року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Суми,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 21
травня 2009 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 жовтня 2009 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу ПП
«Суми-капітал», посилаючись на те, що
постанова Сумського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2009
року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 жовтня 2009 року є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить відмовити в задоволенні
касаційної скарги та залишити без змін
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Суми провела планову виїзну
перевірку ПП «Суми-капітал» з питань
дотримання податкового законодавства
за період з 01 січня 2007 року по 30 вересня
2008 року, за результатами якої був
складений акт №346/2314/31014139/4 від 21 січня
2009 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги підпунктів 7.2.3, 7.2.6
пункту 7.2 статті 7, підпункту 7.4.5 пункту
7.4 статті 7,підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України від 30 травня 1997
року № 165, в результаті чого: занижено
податок на додану вартість у періоді,
який перевірявся, на загальну суму
184527,00 грн., у тому числі: за лютий 2008 року
- 124466,00 грн., за липень 2008 року - 2008 року,
за серпень 2008 року - 2679,00 грн., за
вересень 2008 року - 21769,00 грн.; завищено
залишок від'ємного значення різниці
поточного звітного (податкового)
періоду по декларації за вересень 2008
року на 34814,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що ПП «Суми-капітал» неправомірно
включило до складу податкового кредиту
вказаних вище податкових періодів
податок на додану вартість у
відповідних сумах за податковими
накладними, перелік та реквізити яких
наведені на 16 аркуші акту перевірки,
отриманими від ПВКМП «НАСА» на
підставі договору будівельного
підряду № 1 від 07 грудня 2005 року,
господарські операції за якими
відбувались у попередніх податкових
періодах, з урахуванням того, що
одночасно з поданням декларацій по
податку на додану вартість до ДПІ у м.
Суми підприємством не було подано
скарг стосовно
контрагента-постачальника щодо
відмови у наданні податкових накладних
або наданні їх з порушенням
встановленого порядку виписування
податкової накладеної.

03 лютого 2009 року ДПІ у м. Суми на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0/6041, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ПП «Суми-капітал» суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 276791,00 грн., у тому
числі: 184527,00 грн. за основним платежем,
92264,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що у випадку, коли право
платника на податковий кредит
підтверджується податковими
накладними, отриманими після
закінчення податкових періодів, в яких
відбулися оплата та отримання товарів
(робіт, послуг), суми податку, вказані в
таких податкових накладних, можуть
бути включені до складу податкового
кредиту в податковому періоді, в якому
такі податкові накладні отримані, але з
урахуванням граничного строку
давності визначення сум податкових
зобов'язань, встановленого статтею 15
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість та, зокрема,
податкового кредиту, регулюються
статтею 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» (в редакції, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин).

Абзацом 3 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, абзацом 1 підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, у випадку коли право платника на
податковий кредит підтверджується
податковими накладними, отриманими
після закінчення податкових періодів,
в яких відбулися оплата та отримання
товарів (робіт, послуг), суми податку,
вказані в таких податкових накладних,
можуть бути включені до складу
податкового кредиту в податковому
періоді, в якому такі податкові
накладні отримані.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, отримання позивачем
податкових накладних саме у лютому 2008
року, липні - вересні 2008 року
підтверджується, зокрема, реєстрами
отриманих та виданих податкових
закладних за відповідні податкові
періоди (т.1 арк. справи 86-87, 94-95, 101-102,
108-109,).

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вказує, що у разі, коли платник податку
отримує належним чином оформлену
податкову накладну із запізненням, то
він відповідно до зазначених
законодавчих норм, але з урахуванням
граничного строку давності визначення
сум податкових зобов'язань,
встановленого статтею 15 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин), а
саме: не пізніше закінчення 1095 дня,
наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації
звітного періоду, не позбавляється
права на включення вказаної в ній суми
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту у тому звітному
періоді, в якому вона була отримана.

Згідно з підпунктом 7.7.1. пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 пункту 7.7. статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Отже, виходячи зі змісту вказаного
підпункту статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
попереднім податковим періодом може
бути будь-який податковий період, який
передує звітному, тому визначення суми
податку на додану вартість, яка
підлягає бюджетному відшкодуванню,
може здійснюватися за будь-який
попередній податковий період, а не лише
за період, який передував звітному.

З огляду на викладене, колегія суддів
вказує, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про те, що
позивач правомірно включив до
податкового кредиту податок на додану
вартість у сумі 184527,00 грн. за
податковими накладними, отриманими
позивачем у лютому 2008 року, липні -
вересні 2008 року, тобто після закінчення
податкових періодів, в яких відбулися
оплата та отримання робіт (послуг).

При цьому, колегія суддів вказує, що
звернення платника податку до
податкового органу зі скаргою на
постачальника у розумінні абзацу 2
підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) є правом, а не обов'язком
суб'єкта господарювання.

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, дійшли
обґрунтованого висновку про
неправомірність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень та
наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
в частині задоволених позовних вимог
про визнання протиправними дій ДПІ у м.
Суми у відношенні до ПП «Суми-капітал»,
а судом касаційної інстанції не
встановлено таких порушень згідно
положень частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення судів попередніх
інстанцій підлягають залишенню без
змін, а касаційна скарга - без
задоволення.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Суми підлягає залишенню
без задоволення, а постанова Сумського
окружного адміністративного суду від 21
травня 2009 року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 жовтня 2009 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в місті Суми
залишити без задоволення, а постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 21 травня 2009 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 жовтня 2009
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна