Справа № 801/8229/13-а
Суддя: Кукта Максим Валерійович
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 801/8229/13-а

28.01.14 м. Севастополь
Севастопольський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Кукти М.В.,

суддів Ілюхіної Г.П. ,

Лядової Т.Р.

секретар судового засідання
Єрохіна Д.Д.

за участю сторін:

позивач, - ОСОБА_2, паспорт серія НОМЕР_1,
виданий Сакським МРВ ГУ МВС України в
Криму, від 02.12.99,

представник відповідача, Головного
управління Міндоходів в АР Крим- Шилін
Віталій Сергійович, довіреність №
1173/9/10.1-14 від 22.08.13

представник третьої особи, Головного
управління державного казначейства
України в АР Крим- не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином та своєчасно, про
причину неявки суд не повідомив,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Кудряшова А.М. )
від 20.11.13 по справі № 801/8229/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Головного управління Міндоходів в
Автономної Республіки Крим (вул. О.
Невського, буд.29,Сімферополь,Автономна
Республіка Крим,95006)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Головне управління
державного казначейства України в
Автономної Республіки Крим (вул.
Севастопольська
19,Сімферополь,Автономна Республіка
Крим,95051)

про скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 20.11.13 відмовлено у
задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

Не погодившись з даною постановою суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
20.11.13 та прийняти нову постанову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Представник відповідача у
судовому засіданні 28.01.2014 з апеляційною
скаргою не погодився, просив постанову
суду першої інстанції залишити без
змін.

Позивач у судовому засіданні
підтримав апеляційну скаргу з підстав,
викладених у ній.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про день, час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Згідно ч.4 статті 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

На підставі та за правилами статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України, розглянувши справу, судова
колегія встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом № 253-о від 26 березня 2009 року
Державної податкової адміністрації в
АР Крим, ОСОБА_2 був прийнятий на посаду
головного державного податкового
ревізора-інспектора відділу
фінансових розслідувань управління
боротьби з відмиванням доходів,
одержаних злочинним шляхом ДПА в АР
Крим (т. 1, а.с. 8).

Наказом № 64-о від 05.03.2012 року ОСОБА_2 -
головний державний податковий
ревізор-інспектор відділу фінансових
розслідувань управління боротьби з
відмиванням доходів, одержаних
злочинним шляхом ДПА в АР Крим,
звільнений з роботи за пунктом 1 статті
40 КЗпП України (т.1, а. с. 14).

Підставою видання наказу є постанова
Кабінету Міністрів України від 21
вересня 2011 року №981 "Про утворення
територіальних органів Державної
податкової служби", наказ Державної
податкової служби України від 20 жовтня
2011 року №72 "Про реорганізацію окремих
територіальних органів Державної
податкової служби", наказ ДПА в АР Крим
від 06.01.2012 року № 20 "Про введення в дію
тимчасового штатного розпису ДПС в АР
Крим".

Суд першої інстанції відмовив у
задоволені вимог позивача щодо
скасування наказу, виходячи з того, що
відповідач не порушив порядок
звільнення позивача.

Позивач, не погодивши з рішенням суду
першої інстанції, звернувся з
апеляційною скаргою до суду.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши правову оцінку
обставин у справі та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю
України визначено гарантії
забезпечення права громадян на працю.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України, у
разі зміни власника підприємства, а
також у разі його реорганізації
(злиття, приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується. Припинення
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
можливе лише у разі скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірваний
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема, змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ст. ст. 40, 42 КЗпП України
допускається звільнення працівника у
зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці лише при
неможливості переведення робітника з
його згоди на іншу роботу, і за
відсутності у звільненого переважного
права перед іншими працівниками на
залишення на роботі.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 року № 9
"Про практику розгляду судами
трудових спорів" передбачено, що при
розгляді трудових спорів, пов'язаних зі
звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України,
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за п.1
ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями. Працівник, який був
незаконно звільнений до реорганізації,
поновлюється на роботі в тому
підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 вересня 2011 року № 981 "Про
утворення територіальних органів
Державної податкової служби"
постановлено утворити як юридичні
особи публічного права територіальні
органи Державної податкової служби,
реорганізувавши шляхом злиття,
перетворення і приєднання державні
податкові адміністрації в АР Крим,
областях, мм. Києві та Севастополі,
державні податкові інспекції у
районах, містах (крім мм. Києва та
Севастополя), районах у містах,
спеціалізовані державні податкові
інспекції, міжрайонні та об'єднані
державні податкові інспекції, за
переліком згідно з додатком 1-3. Зокрема,
згідно з додатком 2 до постанови
Кабінету Міністрів України від 21.09.2011
року № 981 державна податкова
адміністрація в АР Крим, де працював
позивач, перетворена в Державну
податкову службу в АР Крим (т.1 а. с.46-48).

В подальшому Державну податкову службу
України реорганізовано в Міністерство
доходів і зборів України. На підставі
Указу Президента України за № 726/2012 від
24.12.2012 "Про деякі заходи з оптимізації
системи центральних органів
виконавчої влади", постановлено
уторити Міністерство доходів і зборів
України, реорганізувавши Державну
митну службу України та Державну
податкову службу України, а також
поклавши на Міністерство, що
утворюється, функцію з адміністрування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

У зв'язку із прийняттям постанови
Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 №
981 "Про утворення територіальних
органів Державної податкової служби"
та для забезпечення ефективної
організації роботи територіальних
органів ДПС", наказом Державної
податкової служби України від 20.10.2011 №
72 розпочато реорганізація ДПА в АР
Крим, Закарпатській, Львівській,
Рівненській, Харківській,
Чернігівській областях і м.
Севастополі та підпорядкованих їм
державних податкових інспекцій у
районах, містах, районах у містах,
міжрайонних, об'єднаних та
спеціалізованих державних податкових
інспекцій (т.1, а.с.64).

Наказом Державної податкової служби
України від 27.10.2011 року № 93, у зв'язку із
набранням чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 21.09.2011
року № 981 та на виконання вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 10.12.2010 року № 1128 "Деякі заходи щодо
забезпечення виконання Указі
Президента України від 9 грудня 2010 р. №
1085", а також з урахуванням скорочення
чисельності територіальних органів
Державної податкової служби,
затверджено чисельність працівників
органів ДПС в АР Крим, областях, мм.
Києві та Севастополі (т. 1, а. с. 87).

Відповідно до матеріалів справи,
штатна чисельність ДПА в АР Крим в
структурному підрозділі, де працював
позивач - "Управління боротьби з
відмиванням доходів, одержаних
злочинним шляхом" була скорочена на
п'ять осіб, що підтверджується
структурою ДПА в АР Крим (т.1, а.с. 53),
штатним розписом на 2012 рік ДПА в АР Крим
(т.1, а.с.84-86), штатним розписом ДПС в АР
Крим станом на березень 2012 року (т.1, а.с.
81-83).

Таким чином, у ДПА в АР Крим відбулась
реорганізація (перетворення),
внаслідок якої відбулося скорочення
чисельності і штату працівників.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю
України визначений порядок
вивільнення працівників, якій повинний
бути дотримано роботодавцем, а саме:

- строк попередження про наступне
вивільнення (не пізніше ніж за два
місяці до вивільнення) (частина 1 статті
49-2 Кодексу законів про працю України);

- врахування переважного права на
залишення на роботі, передбаченого
законодавством (частина 2 статті 49-2
Кодексу законів про працю України);

- пропонування працівникові іншої
роботи на тому ж підприємстві, в
установі, організації одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці (частина 3 статті 49-2 Кодексу
законів про працю України).

- доведення до відома державної служби
зайнятості про наступне вивільнення
працівника із зазначенням його
професії, спеціальності, кваліфікації
та розміру оплати праці (частина 3
статті 49-2 Кодексу законів про працю
України).

ОСОБА_2 був попереджений про майбутнє
вивільнення 04.01.2012 року під розпис, що
не заперечувалось позивачем під час
розгляду справи (т.1, а.с. 49).

У Попередженні вказано, що відповідно
до ст. 49-2 КЗпП України при відсутності
роботи за фахом позивач має право
звертатися за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовуватися самостійно. Крім
того, також зазначено, що вакансії в ДПС
в АР Крим для працевлаштування
позивачу можуть бути запропоновані
головою новоствореного органу ДПС
після його призначення.

У зв'язку з тим, що відповідно до наказу
ДПС України від 27 жовтня 2011 року № 93
"Про затвердження чисельності
працівників територіальних органів
ДПС і тимчасової структури ДПС в АР
Крим, областях, м. Києві та Севастополі"
реорганізація ДПА в АР Крим
проводиться зі скороченням штатної
чисельності працівників центрального
апарату, 25 січня 2012 року проведено
спільне засідання комісії з проведення
реорганізації ДПА в АР Крим та членів
профспілкового комітету ДПА в АР Крим
щодо розгляду пропозицій про
звільнення кандидатів відповідно до
пункту 1 частини першої статті 40
Кодексу Законів про працю України, які
не мають переважного права для
залишення на роботі, які були
попереджені про майбутнє звільнення,
але не погоджуються зі звільненням,
термін якого припадає на 05.03.2012 року.

На засідання комісії були запрошені 9
кандидатів на звільнення, у тому числі
ОСОБА_2 - головний державний податковий
ревізор - інспектор відділу фінансових
розслідувань управління відмивання
доходів одержаних злочинним шляхом ДПА
в АР Крим. На засідання комісії ОСОБА_2
не з'явився, так як перебував на
лікарняному, що підтверджується
витягом з протоколу засідання комісії
та листком непрацездатності (т.1, а.с.
50-52, 63).

На засіданні комісії обговорена
наявність переважного права на
залишення на роботі ОСОБА_2, так
начальник управління відмивання
доходів одержаних злочинним шляхом ДПА
в АР Крим Лиган В.М. доповів комісії, що
ОСОБА_2 має досвіт роботи, іншого
переважного права, передбаченого ст. 42
КЗпП України він не має. При цьому було
враховано, що на момент звільнення
ОСОБА_2 вже призначена та виплачується
пенсія МВС.

23.05.2011 за вих. 14331/7/35-4017 Департаментом
боротьби з відмиванням доходів,
одержаних злочинним шляхом, ДПС
України в рамках реорганізації служби
та проведення відповідних кадрових
змін в Регіональних Управліннях
(відділах), у тому числі у відділах
фінансових розслідувань, з метою
відбору високопрофесійних кадрів для
комплектування регіональних
підрозділів було направлено запит до
ДПА в АР Крим щодо проведення
ретельного аналізу, внесення
відповідних пропозицій та надання
інформації про практичні результати
роботи працівників відділу фінансових
розслідувань за 2010 рік та
січень-квітень 2011 року, до якої увійшли
показники роботи ОСОБА_2 (т.1, а.с. 67-70).
Усі виконавці надісланого запиту
попереджені про надання достовірної
інформації.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
не прийняття тверджень позивача про
надання керівництву недостовірної,
необ'єктивної та неповної інформації
відносно показників його роботи, чим
підтверджується упереджене відношення
відносно нього з боку начальника
управління боротьби з відмиванням
доходів, одержаних злочинним шляхом
ДПС в АР Крим Лигана В.М., оскільки вони
ґрунтуються лише на суб'єктивному
сприйнятті обставин.

Таким чином, на підприємстві дійсно
відбулося скорочення чисельності та
штату працівників, а не було створено
штучно скорочення з метою усунення
позивача як небажаної особи.

Залучені до матеріалів справи докази
свідчать про те, що станом на 25.01.2012 року
у штатному розпису Управління
відмивання доходів одержаних
злочинним шляхом ДПА в АР Крим
враховувалось 17 штатних одиниць.
Відповідно до тимчасового штатного
розпису змінилась структура
управління, а саме скорочено сектор
взаємодії з підрозділами
держфінмоніторингу України та
правоохоронними органами, відділ
організації роботи та моніторингу
фінансових операцій (7 шт.од.)
реорганізовано у відділ фінансових
розслідувань (5 шт.од), відділ
фінансових розслідувань (7 шт.од.)
реорганізовано у відділ перевірок
сумнівних операцій (6 шт.од.). Всього, за
результатами проведених організаційно
- штатних змін до складу управління
входить 12 штатних одиниць, тобто під
скорочення підпадало 5 штатних одиниць,
при цьому станом на 25.01.2012 року в
управлінні в наявності було 2 вакантні
посади, тобто фактично підлягало
звільненню 3 штатні одініці.
Відповідно до наданої інформації
начальника УБВД ОЗШ ДПА в АР Крим
Лигана В.М. під скорочення підпадали:
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та 2 вакантні
штатні одиниці.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку зі звільненням 25.01.2012 року
ОСОБА_8 з посади заступника начальника
відділу організації роботи та
моніторингу фінансових операцій
управління відмивання доходів
одержаних злочинним шляхом ДПА в АР
Крим та призначення його на іншу
посаду, а саме на посаду начальника
управління податкового контролю ДПС в
АР Крим, а 26.01.2012 року на посаду
головного державного податкового
ревізора-інспектора відділу
фінансових розслідувань управління
відмивання доходів одержаних
злочинним шляхом ДПС в АР Крим була
переведена ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 59-62).

При цьому, відповідно до ст. 49 КЗпП
України працівнику, який підпадав під
скорочення в іншому структурному
підрозділу ДПА в АР Крим, були
запропоновані усі вакантні посади ДПА
в АР Крим станом на 25.01.2012 року, у тому
числі запропонована посада головного
державного податного
ревізора-інспектора відділу
фінансових розслідувань, переведення
на яку дав згоду працівник.

У зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 на
лікарняному (з 23.01.2012 року по 31.01.2012 року)
(а.с. 63) не було можливим запропонувати
останньому вакантні посади у
новоутвореній юридичній особі - ДПС в
АР Крим.

З метою вирішення питання подальшого
працевлаштування ОСОБА_2 в ДПС в АР
Крим, йому було запропоновано наявні
рівнозначні вакансії - головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу
адміністрування податку на прибуток
управління оподаткування юридичних
осіб ДПС в АР Крим; Головного
державного податкового інспектора
відділу адміністрування податку на
додану вартість управління
оподаткування юридичних осіб ДПС в АР
Крим на період відпустки для догляду за
дитиною до досягнення дитиною 3-річного
віку основного працівника (т.1, а. с. 57).

Згідно з актом від 15.02.2012 року,
складеного заступником начальника
відділу персоналу ОСОБА_10, головних
спеціалістів ОСОБА_11 і ОСОБА_12, ОСОБА_2
відмовився від наявних вакансій ДПС в
АР Крим станом на 15.02.2012 р. (т.1, а.с. 58).

Зауваження апелянта щодо змісту цього
акту, не приймалося колегією суддів з
огляду на відсутність будь яких
доказів.

У зв'язку з тим, що відповідно до наказу
ДПС України від 27.10.2011 року №93 "Про
затвердження чисельності працівників
територіальних органів ДПС і
тимчасової типової структури ДПС в АР
Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі", автоматично припинилося
комплектування вакантних посад ДПА в
АР Крим, крім того реорганізація ДПА в
АР Крим проводиться зі скороченням
штатної чисельності працівників
центрального апарату, а саме: штатна
чисельність працівників центрального
апарату ДПА в АР Крим у кількості 521
одиниць скорочувалась на 104 одиниці (на
20%) та затверджена у кількості 417
одиниць, що підтверджується копіями
штатних розписів.

Відповідно до проведення
адміністративної реформи органів ДПС
тимчасово було припинене
комплектування вакантних посад, яких
станом на 04.01.2012 року (на дату
попередження працівників ДПА в АР Крим)
нараховувалось 47 одиниць, з них 11
вакансій Управління податкової
міліції (по всій ДПА в АР Крим), які
першочергово підпадали під скорочення,
для скорочення як умова менше
працюючих спеціалістів, тому жодна з
цих вакансій не могла бути
запропонована для подальшого
працевлаштування жодному із
працівників ДПА в АР Крим, у тому числі
ОСОБА_2, як такі, що безумовно підпадали
під скорочення.

Крім того, як вбачається із структури
ДПА в АР Крим до та після реорганізації
та штатного розпису під скорочення
підпадали ще працюючи спеціалісти у
кількості 57 одиниці.

Таким чином, відсутність саме тих
вакансій, які б могли бути
запропонованими для подальшого
працевлаштування ОСОБА_2, пов'язана зі
скороченням, унеможливило
запропонування позивачу інших посад
ніж ти, що йому були йому запропоновані.

За таких підстав, судова колегія
зазначає, що позивачем не доведено
наявність у нього переважного права на
залишення на роботі, яке передбачено
приписами статті 42 КЗпП України, та
навпаки, встановлено, що відповідач
виконав усі можливі дії щодо
запропонування позивачу наявних посад,
для залишення останнього на роботі.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається:

- сімейним - при наявності двох і більше
утриманців;

- особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;

- працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації;

- працівникам, які навчаються у вищих і
середніх спеціальних учбових закладах
без відриву від виробництва;

- учасникам бойових дій, інвалідам
війни та особам, на яких поширюється
чинність Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту";

- авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій;

- працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання;

- особам з числа депортованих з України,
протягом п'яти років, з часу повернення
на постійне місце проживання до
України;

- працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби;

Перевага в залишенні на роботі може
надаватися й іншим категоріям
працівників, якщо це передбачено
законодавством України.

Таким чином, перевага вищевказаним
категоріям працівників надається лише
при рівних (а не різних) умовах
продуктивності праці і кваліфікації.

Кваліфікація - це здатність особи
виконувати завдання та обов'язки
відповідної роботи, рівень
підготовленості особи з числа
працівників, включаючи базову
спеціальну освіту, професійні знання,
навички й уміння, а також досвід роботи,
що забезпечує належне виконання особою
посадових обов'язків.

Разом з тим, оцінка продуктивності
праці і кваліфікації позивача та інших
посадових осіб відповідача, ділових та
особистих якостей при виконанні
службових обов'язків державним
службовцем у відповідності до займаної
посади, прерогатива, у першу чергу,
безпосередньо керівника відповідного
податкового органу, якій і визначає
рівень продуктивності та кваліфікації
підлеглих працівників і не може бути
змінена оцінкою іншої особи, оскільки в
такому випадку це буде втручанням в
компетенцію відповідача.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що у позивача не було наявне
переважне право на залишення на роботі,
яке передбачено приписами статті 42
КЗпП України.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів", при
ліквідації підприємства (установи,
організації) правила пункту 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України
можуть застосовуватись і в тих
випадках, коли після припинення його
діяльності одночасно утворюється нове
підприємство. В цих випадках працівник
не вправі вимагати поновлення його на
роботі на заново утвореному
підприємстві, якщо він не був
переведений туди в установленому
порядку.

В даному випадку відбулась
реорганізація відповідача із
встановленням правонаступництва, але
при цьому змінилися штатна чисельність
працівників.

Враховуючи стаж роби на займаній
посаді 2 роки 9 місяців (з 26.03.2009 року) та
відсутність переважного права для
залишення на роботі перед іншими
працівниками управління податкового
контролю ДПА в АР Крим (згідно до статті
42 КЗпП України), комісією обґрунтовано
прийняте рішення щодо звільнення
ОСОБА_2 відповідно до пункту 1 статті 40
КЗпП України.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судова колегія зазначає, що
відповідачем доведена правомірність
спірного наказу.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку про
безпідставність доводів апеляційної
скарги з підстав їх спростування
матеріалами справи та встановленими
обставинами, оскільки права та
інтереси ОСОБА_2 відповідачем ні яким
чином не порушувались, а доводи
позивача спростовуються обставинами
встановленими під час розгляду справи
та матеріалами справи, що свідчить про
необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла до висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, рішення
суду ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. 195; ст. 196; ст. 197; п.1 ч.1 ст. 198;
ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 20.11.13 у справі №
801/8229/13-а - залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 20.11.13 у справі №
801/8229/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Повний текст судового рішення
виготовлений 03 лютого 2014 р.

Головуючий суддя підпис
М.В. Кукта

Судді підпис
Г.П.Ілюхіна

підпис Т.Р.Лядова

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.В. Кукта