Справа № 814/2620/13-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/2620/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

при секретарі -
Алексєєвої Н.М

за участю представника апелянта
Заступника прокурора Миколаївської
області -

представника позивача Відділу
державної виконавчої служби
Южноукраїнського міського управління
юстиції Миколаївської області -

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Заступника прокурора
Миколаївської області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 червня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Відділу державної виконавчої
служби Южноукраїнського міського
управління юстиції Миколаївської
області до Прокуратура
м.Южноукраїнська про скасування
постанови від 05.06.2013р.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, відділ державної виконавчої
служби Южноукраїнського
міського управління юстиції, звернувся
до суду з позовом до відповідача,
прокуратури м. Южноукраїнська, про
скасування постанови від 05.06.13 № 44
Про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів.

Позов обґрунтовано тим, що
спірна постанова фактично містить
розпорядження прокуратури на
проведення перевірки виконавчих
проваджень, а згідно Закону України
"Про виконавче провадження" відповідач
не наділений правом на здійснення
нагляду за законністю виконавчих
проваджень і отримання з них
матеріалів.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 червня
2013 року адміністративний позов
задоволено. Скасовано постанову
прокуратури м. Южноукраїнська від 05.06.13
№ 44 Про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватися перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 05 червня 2013 року
відповідачем прийнято постанову про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
(далі - постанова) (а. с. 7-8).

В постанові зазначено, що прокуратурою
отримані дані, які свідчать про
неналежне виконання ДВС постанов у
справах про накладення
адміністративних стягнень у вигляді
штрафу. У зв'язку із цим відповідач
визнав за необхідне залучити
співробітників органів, які є
стягувачами , витребувати від
відповідача необхідні матеріали і
документи та постановив із залученням
стягувачів провести перевірку з питань
додержання законодавства при
примусовому виконанні постанов у
справах про адміністративні
правопорушення в ДВС.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов до висновку про
задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Нормативним актом, який визначає
порядок примусового виконання в тому
числі і постанов органів, які вправі
накладати адміністративні стягнення, є
Закон України "Про виконавче
провадження". Із змісту цього Закону
вбачається, що єдиним способом
примусового виконання постанов у
справах про адміністративні
правопорушення, є відкриття
виконавчого провадження та вчинення
державним виконавцем відповідних
виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що відповідач не
може в інший спосіб здійснити
перевірку з питань додержання
законодавства при примусовому
виконанні постанов у справах про
адміністративні правопорушення (як
зазначено у постанові), інакше як
перевіривши виконавчі провадження,
оскільки поза межами виконавчого
провадження виконавчі дії не
вчинюються. Та обставина, що
безпосередньо із матеріалами
виконавчих проваджень знайомились
стягувачі, які в наступному надавали
інформацію прокуратурі, в даному
випадку правового значення не має,
оскільки ознайомлення є засобом
отримання інформації, переслідує мету
"бути обізнаним", а чи безпосередньо чи
опосередковано прокурор отримує таку
інформацію - в даному спорі за
допомогою інших осіб (стягувачів) не
спростовує факту отримання ним
інформації щодо перебігу виконавчого
провадження.

Глава 9 Закону України "Про виконавче
провадження", яка врегульовує
правовідносини щодо захисту прав
учасників виконавчого провадження
визначає, що контроль (не нагляд, який є
однією з функцій прокуратури) за
своєчасністю, правильністю і повнотою
виконання рішень державним виконавцем
здійснюють начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, а також керівник
вищестоящого органу державної
виконавчої служби (ч. 1 ст. 83 Закону).
Наступні статті Закону України "Про
виконавче провадження" визначають
вичерпне коло посадових осіб, які мають
право здійснювати перевірку
законності виконавчого провадження та
порядок витребування ними виконавчого
провадження і, власне, порядок
перевірки законності виконавчого
провадження (ст. ст. 84, 85, 86 Закону).
Наведеними нормами прокурор не
визначений в якості особи, яка має
право здійснювати контроль за
законністю виконавчого провадження та
витребувати матеріали виконавчого
провадження.

Системний аналіз норм Закону України
"Про виконавче провадження" дозволяє
дійти висновку про те, що примусове
виконання рішень судів та інших
органів чи посадових осіб,
характеризується певною системністю,
послідовністю виконавчих дій,
проведення яких регламентовано
названим Законом, а тому такі дії
набувають характеру процесуальної
діяльності з боку державного виконавця
і Закон наділяє останнього та інших
учасників виконавчого провадження
чітко визначеними правами, обов'язками
та гарантіями їх дотримання. Однією з
таких гарантій щодо невтручання в
діяльність органів ДВС, є визначення
законодавцем обмеженого переліку осіб,
які мають право здійснювати перевірку
законності дій та рішень ДВС і
наділення їх повноваженнями для
реагування на виявлені порушення.
Зацікавленість в повному, своєчасному
та ефективному виконанні рішення, яка у
випадку державного органу носить
характер обов'язку, а не права, має
виявляти в першу чергу стягувач, який
наділений найбільш широкими правами
для захисту своїх інтересів - він має
право оскаржувати дії, бездіяльність і
рішення ДВС або до начальника відділу
чи до органу ДВС вищого рівня, або до
суду. Прокурор же, на відміну від
безпосереднього учасника виконавчого
провадження, навіть у випадку
виявлення ним порушень, не має права
самостійно скасувати незаконну
постанову державного виконавця,
визнати протиправними дії чи
бездіяльність останнього і вимушений в
такому випадку тільки звертатись до
суду із відповідним позовом і саме суд
здійснить контроль за законністю
прийнятого державним виконавцем
рішення (дії/бездіяльності).

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції щодо неприйняття
посилання відповідача на норми ст. 250
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (далі - КУпАП), яка, на
його думку, надає йому право на
здійснення нагляду за законністю
виконавчого провадження щодо
примусового виконання постанов у
справах про адміністративні
правопорушення є безпідставними,
оскільки вказана стаття визначає
повноваження прокурора при здійсненні
нагляду при провадженні в таких
справах, тобто тільки під час розгляду
цих справ, а не виконання прийнятого
рішення та на норму ст. 305 КУпАП, згідно
якої контроль за правильним і
своєчасним виконанням постанови про
накладення адміністративного
стягнення здійснюється органом
(посадовою особою), який виніс
постанову, та іншими органами
державної влади в порядку,
встановленому законом. Ця стаття
передбачає, що правом контролю
наділений тільки орган, який видав
постанову, або інший орган, в порядку
визначеному законом, під яким слід
розуміти посадових осіб, перелічених в
ст. 84 Закону України "Про виконавче
провадження".

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції, що за
наслідками перевірки відповідач
прийняв подання, в тексті якого маються
посилання на конкретні виконавчі
провадження і індивідуально визначені
постанови державних виконавців. Це
також підтверджує висновок суду про те,
що відповідач фактично був
ознайомлений із матеріалами
виконавчих проваджень. Саме ця
обставина - прийняття відповідачем за
наслідками перевірки подання, є
доказом того, що відповідач в такий
спосіб здійснює контроль за законністю
виконавчих проваджень, що суперечить
змісту Закону України "Про виконавче
провадження".

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позиція позивача є обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Миколаївської області -
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 червня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Відділу державної виконавчої
служби Южноукраїнського міського
управління юстиції Миколаївської
області до Прокуратура
м.Южноукраїнська про скасування
постанови від 05.06.2013р., - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 20
лютого 2014 року.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.