Справа № 826/13601/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційних скарг Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Траст» та Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Траст» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс Траст»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
та просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 14.08.2013 №7
та №7.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
вересня 2013 року позов задоволено
частково: визнано протиправними та
скасовано податкове повідомлення
рішення від 14.08.2013 № 7 в частині
донарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 179 580,0 грн. та №7 в
частині донарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 891 985 грн. В
решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати в частині
відмови у позові як таку, що ухвалена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що висновки акта планової виїзної
перевірки ТОВ «Ренесанс Траст» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2012 від 30.07.2013, на підставі яких
відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є безпідставними
та такими, що спростовуються наявними
документами.

Також не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням апеляційну скаргу
подав відповідач, в ній просив
постанову суду першої інстанції
скасувати в частині задоволенні позову
як таку, що ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті ним на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому не підлягають
скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційних скарг і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга податкового
органу не підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга товариства підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Ренесанс Траст» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2012, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2010
по 31.12.2012, за результатом якої складено
Акт від 30.07.2013 №164/26-55-22-.

Як вбачаться з Акта перевірки
відповідач дійшов висновку про
порушення позивачем вимог пп. 5.2.1 п. 5.1,
пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14,пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на загальну суму 320 206 грн.;
пп.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» , п. 185.1 ст.
185, п.186.2, п. 186.3, п. 186.4 ст. 186, пп. 196.1.14 п. 196.1
ст. 196, ст.. 185, п. 198.3 п. 198.5, п.198.6 ст. 198, п.
201.4 п., 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 1 056 895 грн.

На підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 14.08.2013:
№7, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 392 316,0 грн. (за
основним платежем 321 206,0 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 71 110
грн.) та №7, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на
загальну суму 1089440,0 грн. (за основним
платежем 1056895,0 грн., за штрафним
(фінансовими) санкціями 32 545 грн.).

Частково задовольняючи
адміністративний позов, суд першої
інстанції виходив з того, що на
порушення вимог Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, Акт перевірки
не містить посилань на первинні або
інші документи, які підтверджують
наявність господарських операцій
позивача з ТОВ «Ренесанс Груп» та
ймовірних порушень податкового
законодавства, а тому вважає висновок
відповідача про порушення позивачем
п.185.1 ст. 185, пп. 186.2, п. 186.3. п. 186.4 ст. 186, пп.
196.1.14 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу
України та заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість в сумі 891 983 грн. по контрагенту
ТОВ «Ренесанс Груп» необґрунтованим.
Також вказує на те, що до
31.12.2013кредиторська заборгованість за
договором про надання
інформаційно-консультаційних послуг
від 01.11.2008, укладеними між позивачем та
ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест», не
підпадає під визначення безповоротної
фінансової допомоги, з урахуванням
чого вважає висновок відповідача про
порушення позивачем вимог пп. 14.1.257, п.
14.1 ст. 14, пп. 135.4.1 п. 135.1 ст. 135 Податкового
кодексу України, внаслідок якого
позивачем не віднесено до складу інших
доходів суму 684 115,20 грн.,
необґрунтованим та таким, що
спростовується матеріалами справи.
Водночас вважає, що решта оскаржуваних
податкових повідомлень-рішення є
правомірними та такими, що знайшли своє
підтвердження в ході судового
розгляду.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135
Податкового кодексу України до складу
інших доходів включається вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
податковому періоді, визначена на
рівні не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Згідно з пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України сума заборгованості
одного платника податку перед іншим
платником податку, що не стягнута після
закінчення строку позовної давності,
вважається безповоротною фінансовою
допомогою.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України загальний строк позовної
давності становить три роки.

Так, в Акті перевірки відповідач
вказує, що позивачем в порушення вимог
пп. 14.1.257, п.14.1 ст. 14, пп. 135.4.1 п. 135.1 ст. 135
Податкового кодексу України не
віднесено до складу інших доходів суму
684 115,20 грн., а саме кредиторську
заборгованість, що не стягнута після
закінчення строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ «Ренесанс Кепітал
Інвест» укладено договір про надання
інформаційно-консультаційних послуг
від 01.11.2008, згідно якого вартість послуг
становить 570 000,0 грн., податок на додану
вартість 114 000 грн., всього 684 000 грн. (п. 4.1
Договору). Оплата послуг здійснюється
шляхом перерахування суми, вказаної в
п. 4.1 Договору, на банківський рахунок
виконавця з відстроченням строку
оплати, тобто не пізніше 31.12.2013.

Колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції та вважає, що оскільки
строк розрахунків за вказаним
договором було встановлено до 31.12.2013, то
спливу цього строку кредиторська
заборгованість за вказаним договором
не може бути визнана як безповоротна
фінансова допомога у розумінні
наведених законодавчих положень, з
огляду на що висновок відповідача про
порушення позивачем вимог пп. 14.1.257, п.
14.1 ст. 14, пп. 135.4.1 п. 135.1 ст.135 Податкового
кодексу України є необґрунтованим

Стосовно висновків податкового органу
про порушення позивачем норм пп. 5.2.1 п.5.1
пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» в
частині віднесення до складу валових
витрат вартості послуг мобільного
зв'язку, яка компенсована ТОВ
«Житомирські ласощі» на загальну суму
134 105,420 грн., - колегія суддів зазначає
наступне:

Відповідно до п. 5.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) під валовими витратами
виробництва та обігу розуміється сума
будь-яких витрат платника податку в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Пунктом 1.32 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
передбачено, що господарська
діяльність - це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філії,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Відповідно до абз. 4 пп. 5.3.9 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом позивача від 02.01.2010 вирішено
компенсувати витрати на мобільний
зв'язок ЗАТ «Житомирські ласощі»
згідно рахунків кожного звітного
місяця на користь ЗАТ «Житомирські
ласощі» та врахувати їх як витрати ТОВ
«Ренесанс Траст».

В той же час, позивачем не надано жодних
належних і допустимих доказів на
підтвердження зв'язку витрат на оплату
послуг мобільного зв'язку з
господарською діяльністю товариства.
Так, позивачем не надано ні копії
договору про надання послуг мобільного
зв'язку, ні розрахункових документів,
які надаються оператором мобільного
зв'язку абоненту, ні журналу обліку
дзвінків, звіту про використання
службового телефону, ні доказів
наявності на балансі (в оренді)
мобільних телефонів, тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про порушення позивачем
вимог пп. 5.2.1 п. 5.1 пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та безпідставне
віднесення до складу валових витрат
вартості послуг мобільного зв'язку, які
компенсовані ТОВ «Житомирські ласощі».

Щодо висновків податкового органу про
завищення позивачем валових витрат на
загальну суму 742 622,65 грн. та 60 165 грн. за
господарськими операціям з ТОВ
«Ренесанс Кепітал Інвест», суд
апеляційної інстанції вказує на таке:

Відповідно до п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин)
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності. До
складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК
України об'єктом оподаткування податку
на прибуток підприємств є прибуток
із джерелом походження з України та за
її межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі
статтями 135-137 цього Кодексу, на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених
згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу,
з урахуванням правил, встановлених
статтею 152 цього Кодексу.

Як вбачаться з матеріалів справи
основний вид діяльності позивача -
оптова торгівля цукром, шоколадом і
кондитерськими виробами, згідно
штатного розпису в 2011 році у позивача
працювали торгівельні представники
(менеджери).

05 Жовтня 2010 року між позивачем та ТОВ
«Ренесанс Кепітал Інвест» укладено
договір про надання
інформаційно-консультаціних послуг,
відповідно до умов якого ТОВ «Ренесанс
Кепітал Інвест» бере на себе
зобов'язання надати
інформаційно-консультаціні послуги в
обсязі та на умовах, передбачених
договором.

Відповідно до п. 4.1 договору за
виконання робіт за цим договором
замовник (позивач) сплачує виконавцю
винагороду у розмірі, що визначаться
при складанні Акту прийому - передачі
виконаних послуг в залежності від
класифікації та об'єму фактично
наданих послуг. Класифікація та об'єм
послуг деталізуються в звіті, що є
підставою для складання акту виконаних
робіт і невід'ємною його частиною
(додатком).

В ході отримання послуг позивачем
підписано звіти до актів про надання
послуг від 30.11.2010, від 30.12.2010, від 31.01.2011,
від 30.09.2011, від 28.12.2012 та акти
прийому-передачі виконаних послуг,
податкові накладні.

Консультаційна послуга може
надаватися виключно з тих питань, які
стосуються основної діяльності
платника податку, якому надається
консультація, а представник платника
податку, який надає консультацію,
повинен мати відповідний
освітньо-кваліфікаційний рівень.

Згідно з наданими звітами позивачем
отримано консультації щодо: виплати
дивідендів, утримання медичних пунктів
та об'єктів соцкультпобиту,
страхування, орендних операцій,
покупки та продажу валюти, курсових
різниць, операцій з активами інституту
спільного інвестування, аутсосорингу,
вимоги до трудових договорів,
особливості для АТ після ухвалення
нового корпоративного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що відповідно до наданих
позивачем документів неможливо
встановити зв'язок отриманих послуг з
господарською діяльністю позивача, а
тому погоджується з висновком суду
першої інстанції про порушення
позивачем вимог п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 Податкового кодексу України та, як
наслідок, завищення позивачем валових
витрат на загальну суму 742 622,65 грн. та 60
165 грн. за господарськими операціями з
ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест».

Щодо висновку податкового органу про
порушення позивачем вимог пп. 185.1 ст. 185,
пп.186.2, п. 186.3. п. 186.4 ст. 186, пп. 196.1.14 п. 196.1
ст. 196 Податкового кодексу України та
заниження позивачем податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість в сумі 891 983 грн. за
контрагентом ТОВ «Ренесанс Груп»
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 86.1 ст. 86 ПК України результати
перевірок (крім камеральних)
оформлюються у формі акта або довідки,
які підписуються посадовими особами
органу державної податкової служби та
платниками податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка. Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки, визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Згідно п. 4 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України 24.12.2010 №1003, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 19 січня
2011 р. за №70, акт - службовий документ,
який підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Згідно п.п. 5-7 Порядку акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. За
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини діяльності платника
податків, які мають відношення до
фактів виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби. Факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та у повній
мірі, з посиланнями на первинні або
інші документи, які зафіксовані за
обліком та підтверджують наявність
зазначених фактів.

Зокрема, відповідач в акті перевірки
вказує, що позивачем у період, що
перевірявся, надавались
інформаційно-консультаційні
бухгалтерські, аудиторські послуги ТОВ
«Ренесанс Груп» на загальну суму 4 459 916
грн. без ПДВ.

Проте, представник позивача вказує, що
ТОВ «Ренесанс Транс» не мало
господарських відносин з ТОВ «Ренесанс
Груп».

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу, що Акт перевірки на порушення
вимог Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства не містить
посилання на первинні або інші
документи, які підтверджують наявність
господарських операцій позивача з ТОВ
«Ренесанс Груп» та ймовірних порушень
податкового законодавства, а отже,
висновок податкового органу про
порушення позивачем п.185.1 ст. 185, пп. 186.2,
п. 186.3. п. 186.4 ст. 186, пп. 196.1.14 п. 196.1 ст. 196
Податкового кодексу України та
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість в сумі 891 983
грн. по контрагенту ТОВ «Ренесанс Груп»
є необґрунтованим.

Щодо порушення позивачем вимог ст.185,
пп.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201;
Податкового кодексу України позивачем
безпідставно сформовано податковий
кредит за податковими накладними
отриманими від ТОВ «Промислова група
ДФМ», суд апеляційної інстанції
звертає увагу на наступне:

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог .

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцеві на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем придбано у ТОВ «Промислова
група ДФМ» ТМЦ (парафін), така
господарська операція цілком
відповідає основному виду діяльності
позивача, - оптовій торгівлі цукром,
шоколадом і кондитерськими виробами.

На підтвердження реальності
вищевказаної господарської операції
позивачем надано: накладну №8 від
14.01.2011, рахунок №8 від 14.01.2011, податкову
накладну від 12.01.2011 №12011. Вищеозначені
документи не мають дефектів форми,
змісту або походження, котрі в силу ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

В свою чергу, ДПІ у Печерському районі
м. Києва не надано жодних доказів, які б
спростовували реальність та
доцільність господарських операцій,
проведених між позивачем та ТОВ
«Промислова група ДФМ».

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується цій частині з висновком
суду першої інстанції та вважає, що
позивачем доведено реальність
виконання поставки ТОВ «Промислова
група ДФМ» на адресу позивача
товарно-матеріальних цінностей
(парафіну), оскільки позивачем надано
всі необхідні первинні документи, які
визначенні чинним законодавством, для
підтвердження сум ПДВ, віднесених до
податкового кредиту, а тому,
відповідно, вважає висновок Акта
перевірки про порушення позивачем
вимог ст. 185, пп.198.6 ст. 198, п. 201.4, п.201.10 ст.
201 Податкового кодексу України та про
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість на загальну
суму 16 390, 46 грн. за господарськими
операціями з ТОВ «Промислова група
ДФМ» необґрунтованим та таким, що
спростовується матеріалами справи.

Враховуючи, що постанова суду першої
інстанції ухвалена судом з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи в
частині відмови в задоволенні
адміністративного позову про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення від
14.08.2013 №7 в частині донарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 16 390, 93
грн. ( із яких 16 390, 46 грн. за основним
платежем та 0,47 грн. за штрафними
санкціями), колегія суддів апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
апеляційна скарга ТОВ «Ренесанс Траст»
підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції
скасуванню в цій частині з ухваленням
нової постанови про задоволення
адміністративного позову в цій
частині. В решті постанова Окружного
адміністративного суду м. Києва
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ренесанс
Траст» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 вересня 2013 року
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Ренесанс Траст» про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення від
14.08.2013 №7 в частині донарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 16 390, 93
грн. ( із яких 16 390, 46 грн. за основним
платежем та 0,47 грн. за штрафними
санкціями). Адміністративний позов в
цій частині задовольнити.

В решті постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
вересня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 28
лютого 2014 року.

Головуючий суддя

Желтобрюх І.Л.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.