Справа № 815/80/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/80/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Токмілової Л.М.,

при секретарі - Музика А.О.,

за участю:

представника позивача - Єгорова
О.О.,

представника відповідача -
Півневої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
адміністративну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
"Одеський припортовий завод" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Одесі Міжрегіонального
головного управління Міністерства
доходів про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

08 січня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Одеський припортовий
завод» (далі - ПАТ «ОПЗ», позивач)
звернулося з позовом до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Одесі МГУ
Міндоходів про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення від
11.12.2013 року № , яким зменшено суму
бюджетного відшкодування та визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість, зобов'язано сплатити
суму податку у розмірі 391 401,42 грн. та
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 195
700,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що з огляду на приписи
податкового законодавства, наказ № 168
від 25.11.2013 року на проведення невиїзної
позапланової документальної перевірки
ПАТ «ОПЗ» видано всупереч вимог
Податкового кодексу України, а відтак
акт перевірки № 44/41-0/00206539 від 27.11.2013
року, на підставі якого винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є незаконним.
Крім того, встановлені у акті перевірки
порушення п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України які
начебто призвели до завищення
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за липень 2013 року на
суму 135 560,57 грн., за серпень 2013 року на
суму 126 350,15 грн., та за вересень 2013 року
на суму 129 490,70 грн. - не відповідають
наявним під час перевірки та доданим до
матеріалів справи первинним
бухгалтерським документам. Відтак,
винесене на підставі акту перевірки №
44/41-0/00206539 від 27.11.2013 року оскаржуване
податкове повідомлення-рішення №
/0 є недійсним як у частині
основного податкового зобов'язання з
ПДВ у розмірі 391 401,42 грн. так і у частині
нарахованих штрафних санкцій у розмірі
195 700,70 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві та наданих доказах.

Представник відповідача -
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі МГУ Міндоходів
проти позову заперечував з підстав,
викладених письмових запереченнях
проти адміністративного позову, у яких,
зокрема, зазначив, що ПАТ «ОПЗ» в
порушення п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст.201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI, (із змінами та
доповненнями), сформовано податковий
кредит за рахунок податкових
накладних, в яких зроблено посилання на
договори, які укладені в порушення
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України від 11.02.2010р.
№1878- VI (зі змінами та доповненнями). У
задоволенні позову просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
відповідача, дослідивши матеріали
справи та надані докази, дійшов
висновку про необґрунтованість
адміністративного позову та
відсутність підстав для його
задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі службового посвідчення
№5991/10/04-00 від 10.04.2013 року головним
державним ревізор-інспектором відділу
податкового супроводження підприємств
сфери промислового виробництва
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів,
Коєвою Альвіною Іванівною, згідно
Наказу від 25.11.2013 за № 168, наданому
керівником Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Одесі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на проведення невиїзної
позапланової документальної
перевірки, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1
ст. 20, пп.75.1.2 ст.75, п.п.78.1.1 11.78.1 ст.78, п.79.2
ст. 79 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VI, проведено
документальну невиїзну позапланову
перевірку ПАТ «ОПЗ», код за ,
з питання дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість при взаємовідносинах з ДП
«Адміністрація морських портів
України» (код за , далі - ДП
«АМПУ») за період з 01.06.2013 року по 30.09.2013
року на підставі податкових декларацій
АТ «ОПЗ» за червень 2013 року (вх. №
від 18.07.2013 року), з урахуванням
Уточнюючих розрахунків податкових
зобов'язань з ПДВ у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2013 року (вх. №
від 07.08.2013 року, № від 06,11.2013 року),
за липень 2013 року (вх. № від 19.08.2013
року), з урахуванням Уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за липень 2013 року (вх.
№ від 02.09.2013 року), за серпень 2013
року (вх.№ від 20.09.2013 року), з
урахуванням Уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за серпень 2013 року (вх. №
від 15.10.2013 року), за вересень 2013 року
податкова декларація з податку на
додану вартість (вх. № від 21.10.2013
року), з урахуванням Уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за вересень 2013 року
(вх. № від 30.10.2013 року); довідок
отриманих від ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від
10.10.2013 року №1273 /2201/38727770 «Про результати
зустрічної звірки ДП «АМПУ» 23.10.2013 року
№1512/26-59-22-01/ 38727770 «Про результати
проведення документальної виїзної
перевірки ДП «АМПУ» (код за ЄДПРОУ 38727770)
з питань дотримання вимог
законодавства по взаємовідносинах з
підприємствами контрагентами за
період серпень 2013 року з «ОПЗ»,
службової записки від 24.10.2013 року № 79/7/07
Головного оперативного відділу СДПІ з
ОВП у м. Києві Міндоходів Центрального
офісу з ОВП та Висновку від 07.11.2013 року
Головного оперативного відділу СДПІ з
ОВП у м. Одесі МГУ Міндоходів
Центрального офісу з ОВП.

За результатами вказаної перевірки
складено акт № 44/41-0/00206539 від 27.11.2013 року,
на підставі якого винесене оскаржуване
податкове повідомлення-рішення.

Позивачем в обґрунтування своєї
правової позиції до матеріалів справи
надано договір укладений між ДП
«Морський торговельний порт «Южний» та
ПАТ «ОПЗ» № 133-20/89 від 25.12.2012 року, з
додатковими угодами до нього № 1 від
15.05.2013 року, № 2 від 13.06.2013 року, № 3 від
01.07.2013 року, № 4 від 10.07.2013 року, № 5 від
26.07.2013 року, предметом яких є надання
Портом своїх спеціалізованих причалів
для навантаження на судна експортного
вантажу. Також до матеріалів справи
надано договори між ДП «Морський
торговельний порт «Южний» та ПАТ «ОПЗ»
№ 133-31/8 від 16.07.2012 року, предметом якого
є встановлення платного строкового
земельного сервітуту на земельну
ділянку загальною площею 55 820 кв.м. та
№133-28т/48 від 01.02.2011 року про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
державного майна (портової території)
№ 133-28Т/48 від 01.02.2011 року та додаткові
угоди до нього № 5 від 13.06.2013 року, № 6
від 30.06.2013 року, укладені ДП «АМПУ» з
«Орендарем» - ПAT «ОПЗ».

Відповідно до додаткових угод,
укладених до вказаних договорів ДП
«АМПУ» є правонаступником ДП «Морський
торговельний порт «Южний».

Податкові декларацій за період
липень-вересень 2013 року за послуги
(право володіння/користування
нерухомим майном та/або земельними
ділянками) за вказаними вище
договорами, ПАТ «ОПЗ» декларують
податковий кредит.

Відповідно до положень Закону України
«Про реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» від
11.02.2010 року №1878-VI (зі змінами та
доповненнями), державна реєстрація
прав є обов'язковою. Інформація про
права на нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно. Права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Права на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Будь-які правочини щодо нерухомого
майна (відчуження, управління, іпотека
тощо) укладаються, якщо право власності
на таке майно зареєстровано згідно з
вимогами цього Закону.

Державна реєстрація прав проводиться
за місцем розташування об'єкта
нерухомого майна в межах території, на
якій діє відповідний орган державної
реєстрації прав.

Згідно статті 4 того ж Закону,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме
майно;

2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки, (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом
якої є нерухоме майно, та інші
обтяження.

Речові права на нерухоме майно,
зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої
цієї статті є похідними та
реєструються після державної
реєстрації права власності на таке
майно.

З аналізу наведених вище норм закону
виходить, що будь-яке речове право
стосовно земельної ділянки та/або
нерухомого майна є похідним від права
власності на таку ділянку та/або
нерухоме майно і, відповідно, підлягає
державній реєстрації у встановленому
порядку.

З наданих до матеріалів справи
договорів виходить, що жоден з них не
був зареєстрований у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Таким чином недодержання в момент
укладення договорів № 133-20/89 від 25.12.2012
року, № 133-31/8 від 16.07.2012 року та № 133-28Т/48
від 01.02.2011 року (з урахуванням наступних
змін) вимоги про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та/або
земельні ділянки фактично означає їх
нікчемність. Враховуючи положення
цивільного законодавства визнання
недійсним таких правочинів судом не
вимагається. Недійсний (нікчемний)
правочин не викликає жодних правових
наслідків, окрім пов'язаних з його
недійсністю.

З урахуванням вищезазначеного, суд
критично оцінює правову позицію
позивача щодо повної відповідності
вказаних договорів умовам ст. 203, 215
Цивільного кодексу України.

Додатковим підтвердженням правової
позиції податкового органу з цього
питання є дії самого позивача, як
зазначено в акті перевірки, щодо
реєстрації позивачем речових прав на
нерухоме майно за іншими подібними
договорами (договір оренди нерухомого
майна, що належить до державної
власності договір про внесення змін до
Договору оренди від 24.01.2011 року,
обліковий № 97 та договір про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого майна від 01.02.2011 року
№133-28Б/47 предметом якого є утримання
нерухомого майна на ПРР-1, загальною
площею 18,0 кв.м. (з наступними змінами та
доповненнями), обліковий номер
договору № 97.

Згідно з пп «а», «б» п. 185.1. ст. 185
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1. ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг,

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. «е» абз. 2 п. 201.1. ст. 201
Податкового кодексу України, у
податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити як опис (номенклатура)
товарів/послуг та їх кількість, обсяг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином право на нарахування
податкового кредиту з ПДВ є похідним
від цивільно-правових
(господарсько-правових) відносин між
суб'єктами господарювання,
зареєстрованими як платники ПДВ.
Об'єктом оподаткування є операції з
фактичного постачання товарів (робіт,
послуг). Підставою для виникнення
податкових зобов'язань з ПДВ (а, як
наслідок - право на декларування та
отримання податкового кредиту) є
належним чином оформлена податкова
накладна. Моментом виникнення
податкових зобов'язань є так звана
«перша подія». Втім, відсутність
правових підстав для здійснення
господарських операцій між суб'єктами
господарювання (нікчемність
господарських договорів через
недотримання вимог про їх державну
реєстрацію, відсутність підстав
вважати послуги як такі, що буди надані)
викликає відсутність підстав для
нарахування податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи
наявні у матеріалах справи докази в
сукупності, суд дійшов висновку, що
відповідачем доведено факт
правомірності прийнятого ним
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, а відтак воно не
підлягає скасуванню як у частині
нарахування основних зобов'язань, так і
за штрафними (фінансовими) санкціями.

На підставі вимог частини 3 статті 160
КАС України, в судовому засіданні 17
лютого 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов публічного
акціонерного товариства "Одеський
припортовий завод" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків в м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міністерства
доходів про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського окружного адміністративного
суду апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя
Л.М. Токмілова

24 лютого 2014 року.