Справа № 2а/1570/2206/11
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/11666/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Черпіцької Л.Т.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біла Парфюмерія" до
Південної митниці про визнання дій
протиправними за касаційною скаргою
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біла Парфюмерія" -
Кох Катерини Миколаївни на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 11 жовтня 2011 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до Південної митниці про
визнання дій протиправними.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивач звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року апеляційну скаргу позивача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, позивач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухваливши нову постанову, якою позов
задовольнити, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 20 липня 2010 року
ТОВ «Біла парфумерія» укладено
ексклюзивний контракт №1 з Компанією
«Аян Трейдінг ФЗЕ» О.А.Е., відповідно до
якого Компанія виробляє на потужностях
фабрики ТОВ «СТОРИ ОФ ЛАВ КОСМЕТИКС Ко»
(Китай) та постачає товариству товари
парфумерного призначення в
асортименті, кількості та за цінами
вказаними згідно Глобальної
специфікації та відповідних Інвойсів
на кожну партію товару.

Згідно зазначеного контракту у вересні
2010 року ТОВ «Біла парфумерія»
імпортувало в Україну туалетну воду у
скляних пляшечках на підставі Інвойсу
№ 018 від 21 липня 2010 року загальною
вартістю 30067,20 доларів США. 25 вересня 2010
року ТОВ «Біла парфумерія» для
здійснення митного оформлення товару,
який ввозився на митну територію
України, було подано до Південної
митниці вантажно-митну декларацію
(далі ВМД) № 2010/012701.

Митна вартість товару визначена
позивачем за першим методом: за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції). В
підтвердження декларантом до митного
органу були надані: контракт, інвойси,
ВМД, підтвердження розрахунків.

В ході проведення митницею перевірки
документів, поданих товариством для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з порядком
декларування митної вартості товарів.
Було виявлено розбіжності між
заявленим рівнем митної вартості
товару та інформацією стосовно
вартості подібних товарів, яка
містилась в ціновій базі Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
ДМСУ на момент митного оформлення.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів.
Південною митницею було письмово
повідомлено декларанта про
необхідність подання додаткових
документів, шляхом здійснення
відповідного запису у графі «Для
відміток митного органу» декларації
митної вартості.

Оскільки, декларантом не було подано в
установлений строк додаткові
документи та неможливість
використання методів визначення
митної вартості 1-5, митна вартість була
визначена з використанням резервного
методу 6.

Таким чином Митним органом було
прийнято рішення про необхідність
коригування заявленої декларантом
митної вартості товару та винесено
оскаржуване рішення про визначення
митної вартості № 500000006/2010/510810 від 05
жовтня 2010 року та видано Картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 500000006/0/500572 від 05
жовтня 2010 року.

Статтею 70 Митного кодексу України
встановлено, що метою митного
оформлення є засвідчення відомостей,
одержаних під час митного контролю
товарів і транспортних засобів, що
переміщуються через митний кордон
України, та оформлення результатів
такого контролю, а також статистичного
обліку ввезення на митну територію
України, вивезення за її межі і
транзиту через її територію товарів і
транспортних засобів. Митне оформлення
здійснюється посадовими особами
митного органу.

Операції митного оформлення, порядок
їх здійснення, а також форми митних
декларацій та інших документів, що
застосовуються під час митного
оформлення товарів і транспортних
засобів, визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно статті 72 Митного кодексу
України, митне оформлення
розпочинається після подання митному
органу митної декларації, а також усіх
необхідних для здійснення митного
контролю та оформлення документів,
відомостей щодо товарів і транспортних
засобів, які підлягають митному
оформленню.

Засвідчення митним органом прийняття
товарів, транспортних засобів та
документів на них до митного контролю
та митного оформлення здійснюється
шляхом проставлення відповідних
відміток на митній декларації та
товаросупровідних документах.

Відповідно до статті 262 Митного кодексу
України, митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року № 1766, затверджений
Порядок декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України та подання
відомостей для її підтвердження, яким
визначено, що визначення митної
вартості - сукупність дій, які
вчиняються декларантом та/або митним
органом з метою визначення вартості
товарів відповідно до положень Митного
кодексу України та інших
нормативно-правових актів.

Пунктом 5 Порядку, затвердженого
Постановою № 1766, встановлено, що для
заявлення митної вартості товарів,
визначеної за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), відповідно до статті 267
Митного кодексу України подається
декларація митної вартості за формою
згідно з додатком 1.

Для заявлення митної вартості товарів,
визначеної із застосуванням одного з
передбачених статтями 268 - 273 Митного
кодексу України методі в визначення
такої вартості: за ціною договору щодо
ідентичних товарів, за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів, на
основі віднімання вартості, на основі
додавання вартості (обчислена
вартість) та резервного подається
декларація митної вартості за формою
згідно з додатком 2.

Згідно пункту 7 вказаного Порядку для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Частиною 2 статті 265 Митного кодексу
України визначено, що митний орган має
право упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості. Якщо
митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Відповідно до статті 88 Митного Кодексу
України, декларант зобов'язаний надати
митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур.

Згідно статті 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
ОСНОВІ віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Вразі, якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1, згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Крім того, вразі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні, не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271,
або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно ч. 4 ст.267 Митного кодексу
України, метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу. Розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті.

Судом встановлено, що позивачем надані
Південній митниці документи для
митного оформлення товар у, однак
вказані документи не відображали
дійсну митну вартість вказаного
товару, а лише носили інформаційний
характер.

Оскільки декларантом не надані в
установлений законодавством термін
додаткові документи, інші документи,
які б підтверджували заявлену митну
вартість товару, або якщо декларант
відмовився від їх надання, то митний
орган відповідно до статті 265 Митного
кодексу України, п.14 Порядку,
затвердженого Постановою № 1766,
визначає митну вартість товарів на
підставі наявних відомостей згідно із
законодавством.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що відповідачем
правомірно визначена митна вартість
товару через ненадання декларантом
документів, які містять дані, що
підлягають обчисленню та перевірці
щодо поставленого товару.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біла Парфюмерія" -
Кох Катерини Миколаївни залишити без
задоволення, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 11
жовтня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді