Справа № К-34342/10-С
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2014 р. м. Київ
К-34342/10

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 02.09.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2010

у справі №2а-14117/10/0570

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Будьонівському районі м.Донецька

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 02.09.2010,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07.10.2010, позов задоволено частково.
Визнано недійсним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Будьонівському районі м.Донецька від
17.05.2010 №/0/6296/17-313//Д в частині
визначення податкових зобов?язань у
розмірі 28030,92 грн. У задоволення інших
позовних вимог відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про задоволення позову
в повному обсязі, з підстав порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Сторони представників у судове
засідання касаційної інстанції не
направили, про час ті місце розгляду
справи повідомлені. Відповідно до ст.41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена планова виїзна
документальна перевірка з питань
дотримання позивачем вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 по
31.12.2009, за наслідками якої складений акт
№170/17-313/НОМЕР_1 від 23.04.2010.

За висновками відповідача позивачем
допущено порушення ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», пп.5.3.9,
5.3.3 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», у
зв?язку з чим занижено оподаткований
доход за 2008 рік на суму 331032,72 грн., та за
2009 рік на суму 9323 грн.

На підставі акта перевірки, 17.05.2010
прийнято податкове
повідомлення-рішення
№/0/6296/17-313//Д, яким визначені
податкові зобов?язання з прибуткового
податку у сумі 51052,69 грн.

Судами попередніх інстанцій
вищезазначене податкове
повідомлення-рішення скасовано в
частині визначення податкових
зобов?язань у розмірі 28030,92 грн., в іншій
частині в задоволенні позовних вимог
відмовлено. Касаційна скарга містить
заперечення щодо висновків судів
попередніх інстанцій, що стали
підставою для відмови в позові, в іншій
частині судові рішення не
оскаржуються.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається позивач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій підставою для висновку
податкового органу про порушення ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
стало включення позивачем до складу
валових витрати 267109,46 грн. без їх
документального підтвердження.

Підставою для таких висновків стало те,
що відповідно до укладеного між
позивачем та ТОВ «Тверд» договору від
03.01.2008 №03/01-08 останнє прийняло
зобов?язання за дорученням позивача за
винагороду придбати від свого імені, за
рахунок та в інтересах позивача
транспортні послуги на умовах, що
визначені цим договором.

Згідно п. 2.1 цього договору ТОВ «Тверд»
прийняло зобов?язання провести
необхідну комерційно-маркетингову
роботу з метою придбання транспортних
послуг.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за
договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов?язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента. Дана норма є
загальною, оскільки не визначає
правочинів, які можуть бути укладені.

Одночасно, відповідно до ст.929 ЦК
України за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов?язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов?язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов?язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов?язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов?язання,
пов?язані з перевезенням. Наведена
норма є спеціальною, оскільки
конкретизує вид договору, який може
бути укладений у межах договору
транспортного експедирування (договір
перевезення вантажу).

Таким чином, договір між позивачем та
ТОВ «Тверд» стосується укладення від
імені останнього та за рахунок
позивача договору перевезення, а також
наявність у ньому інших пов?язаних
зобов?язань (маркетингові послуги з
метою придбання транспортних послуг), а
тому на вказаний договір
розповсюджуються норми законодавства,
які регулюють діяльність у межах
договору транспортного
експедирування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» передбачено, що у плату
експедитору не включаються витрати
експедитора на оплату послуг (робіт)
інших осіб, залучених до виконання
договору транспортного
експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є
документи (рахунки, накладні тощо),
видані суб?єктами господарювання, що
залучалися до виконання договору
транспортного експедирування, або
органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується
товарно-транспортними документами,
складеними мовою міжнародного
спілкування залежно від обраного виду
транспорту або державною мовою, якщо
вантажі перевозяться в Україні. Такими
документами можуть бути: авіаційна
вантажна накладна; міжнародна
автомобільна накладна (CMR); накладна
СМГС; коносамент; накладна ЦІМ;
вантажна відомість; інші документи,
визначені законами України.

До таких належить, зокрема,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж як документ, на підставі якого
виконують вантажні перевезення,
передбачені Законом України «Про
автомобільний транспорт» (стаття 48).

Товарно-транспортна накладна як єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи також передбачена п. 1
та 11.1 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
що затверджені наказом Міністерства
транспорту України 14.10.1997 № 363.

Таким чином, витрати ТОВ «Тверд» мають
бути підтверджені документами, які
видані суб?єктами господарювання, що
залучалися до перевезення.

Зі звітів про витрати, які понесені ТОВ
«Тверд» на виконання укладеного з
позивачем Договору у січні-березні 2008
року, актів приймання-передачі послуг,
слідує, що надання позивачеві послуг з
перевезення здійснено самим
товариством «Тверд».

Разом з тим, згідно з наданих до
матеріалів справи договору від 14.12.2007
№14/12, рахунків-фактур та актів
приймання-передачі, позивачем надані
послуги з перевезення у січні-березні
2008 року Товариству з обмеженою
відповідальністю «Надророзробка».

За договором від 03.01.2008 №03/01-08 ТОВ
«Тверд» доручалося придбати
транспортні послуги, кінцевим
замовником яких було саме ТОВ
«Надророзробка».

Акти приймання-передачі виконаних
робіт між позивачем та ТОВ
«Надророзробка» містять державні
номери транспортних засобів, які
фактично використовувалися при
наданні послуг з перевезення -
самоскиди КАМАЗ: АН8650 ВО, 335-20 ЕВ, 517-91 ЕВ,
369-72 ЕВ, АН 3617 СЕ, Татра 021-70ЕО, які згідно
з довідками ВРЕР м. Донецьк при ГУ УМВС
України в Донецькій області від 02.04.2010,
зареєстровані за ПП «Авто-Мир», ТОВ
«Транзіт», гр. ОСОБА_4

Однак, наявні у матеріалах справи звіти
ТОВ «Тверд» не містять даних про те, що
ним до виконання договору залучались
інші особи, а також щодо розміру
понесених витрат на оплату послуг
третіх осіб.

Кошти, які підлягають сплаті
експедитору, складаються з плати за
його послуги та витрат на оплату послуг
(робіт) інших осіб, з якими від його
імені укладаються договори, які
відповідно до ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» підлягають підтвердженню
документами (рахунки, накладні тощо), що
видаються суб?єктами господарювання,
що залучалися до виконання договору
транспортного експедирування, або
органами влади.

Оскільки витрати ТОВ «Тверд», які були
здійснені за рахунок позивача, не
підтверджуються вищезазначеними
документами, висновки судів попередніх
інстанцій про відсутність належного
документального підтвердження
понесених позивачем у зв?язку з
придбанням транспортних послуг витрат
на суму 267109,46 грн., є правильними.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої та апеляційної
інстанції, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з
нормами матеріального права та
постановили обґрунтовані рішення,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
02.09.2010 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07.10.2010 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун