Справа № 826/17599/13-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Соколова О.А.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді
Літвіної Н.М.,

Суддів
Коротких А.Ю.

Ганечко О.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м. Києва Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спільне
Українсько-Американське підприємство
Промтехвод» до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 07
серпня 2013 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ДПІ у Дарницькому районі м. Києва
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 07
серпня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
грудня 2013 року адміністративний позов -
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від №
від 07 серпня 2013 року яким
визначено суму податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у сумі 99 289, 49 грн., з якої
основний платіж 82 857, 41 грн. та штрафна
санкція 16 432, 08 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - ДПІ у Дарницькому районі м.
Києва Головного управління Міндоходів
у м. Києві, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України -
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ДПІ у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві проведено планову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 квітня 2010
року по 31 грудня 2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

За наслідками перевірки було складено
акт № 548/26-51/22-01/30978672 від 23 липня 2013 року,
яким встановлені порушення позивачем
вимог п. п. 4.2.9 «г» п. 4.2 ст.4 та п. 19.2 «а»
ст. 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» № 889-ІУ від 22
травня 2003 року, п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.
п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 та п. 176.2 «а-б» ст. 176 ПК
України, в результаті чого встановлено
не нарахування, неутримання та
неперерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб у повному обсязі
на загальну суму 82 857, 41 грн., в т.ч. в
лютому 2010 року - 95, 70 грн., в червні 2010
року - 559, 95 грн., в липні 2010 року - 279, 15
грн., в серпні 2010 року - 926, 22 грн., в
жовтні 2010 року - 7 121, 00грн., в листопаді
2010 року - 88, 61 грн., в січні 2011 року - 18 398, 43
грн., в березні 2011 року - 461, 22 грн., в
травні 2011 року - 313, 36 грн., в грудні 2011
року - 568, 99 грн., в січні 2012 року - 243, 40
грн., в лютому 2012 року - 739, 14 грн., в
квітні 2012 року - 6 015, 38 грн., в травні 2012
року - 7 252, 87 грн., в червні 2012 року - 12 311, 94
грн., в липні 2012 року - 879, 40 грн., в серпні
2012 року - 18 960, 45 грн., в жовтні 2012 року - 6
621, 44 грн., в листопаді 2012 року - 568, 94 грн.,
в грудні 2012 року - 451, 82 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення - рішення № від 07
серпня 2013 року, яким відповідно до п. п.
54.3.5 п. 54.3 ст. 54, п. 119.2 ст. 119 та п. 127.1 ст. 127
ПК України визначено суму податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у сумі 99 289, 49 грн., з якої
основний платіж 82 857, 41 грн. та штрафна
санкція 16 432, 08 грн.

Враховуючи, що спірні правовідносини
виникли у 2010 році, а ПК України набрав
чинності з 01 січня 2011 року, а тому
відповідно до ст. 58 Конституції України
застосуванню підлягає нормативно -
правовий акт України, який діяв у той
період, тобто Закон України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №
889-ІУ від 22 травня 2003 року.

Пунктом 1.15 ст. 1 Закону визначено, що
податковий агент - юридична особа (її
філія, відділення, інший відокремлений
підрозділ) або фізична особа чи
представництво нерезидента - юридичної
особи, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Працедавець - юридична особа (її філія,
відділення, інший відокремлений
підрозділ чи її представництво) або
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності (включаючи самозайнятих
осіб), яка укладає трудові договори
(контракти) з найманими особами та несе
обов'язки із сплати їм заробітної
плати, а також нарахування, утримання
та сплати цього податку до бюджету,
нарахувань на фонд оплати праці, інші
обов'язки, передбачені законами. (п.1.17
ст.1 Закону № 889)

Відповідно до п. п. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону -
до складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються
доходи у вигляді заробітної плати, інші
виплати та винагороди, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового або
цивільно-правового договору.

Згідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК
України - податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК
України - податковий агент щодо податку
на доходи фізичних осіб - юридична
особа (її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Пунктом 19.2 «а» ст. 19 Закону та пунктом
176.2 «а-б» ст. 176 ПК України - особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані:
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно договірної ціни № 445 до договору
№ 11/06-10-СП та акта приймання-передачі
виконаних робіт за серпень 2010 року
визначено витрати на заробітну плату
будівельників і монтажників в розмірі 5
504, 00 грн., у відрядженні при виконанні
робіт за договором перебували
працівники ОСОБА_3 (посвідчення про
відрядження № КУ-0000029 від 03 серпня 2010
року), якому у серпні 2010 року нарахована
заробітна плата у розмірі 980, 89 грн.,
ОСОБА_4 (посвідчення про відрядження
№КУ-0000027 від 03 серпня 2010 року), якому у
серпні 2010 року нарахована заробітна
плата у розмірі 1 200, 00грн. та ОСОБА_5
(посвідчення про відрядження № КУ-0000028
від 30 серпня 2010 року), якому у серпні 2010
року нарахована заробітна плата у
розмірі 1 228, 03 грн.;

згідно акту № 1 від 04 жовтня 2010 року
приймання виконаних будівельних робіт
за договором № 74/14-07-10 від 07 липня 2010
року витрати на заробітну плату
складають 32 436, 00 грн., у відрядженні при
виконанні робіт перебували працівники
ОСОБА_3 (посвідчення про відрядження №
КУ-0000020 від 21 червня 2010 року, № КУ-0000019
від 29 червня 2010 року), якому в жовтні 2010
року нарахована заробітна плата у
розмірі 1 040, 00 грн., ОСОБА_4 (посвідчення
про відрядження № КУ-0000018 від 21 червня
2010 року), якому в жовтні 2010 року
нарахована заробітна плата у розмірі 1
200, 00 грн., ОСОБА_5, якому в жовтні 2010 року
нарахована заробітна плата в розмірі 1
300,00грн. та ОСОБА_6 (посвідчення про
відрядження № КУ-0000017 від 21 червня 2010
року), якому в жовтні 2010 року заробітна
плата не нараховувалася;

згідно локального кошторису № 446 до
договору № 13/07-10-СП та акту приймання
виконаних робіт за грудень 2010 року
витрати на оплату праці визначені у
розмірі 13 604, 00 грн., у відрядженні при
виконанні робіт за договором перебував
працівник ОСОБА_3 (посвідчення про
відрядження № КУ-000019 від 29 червня 2010
року), якому в серпні 2010 року нараховано
заробітну плату у розмірі 1 040, 00 грн.;

згідно договірної ціни та актів
приймання виконаних будівельних робіт
за січень 2011 року за договором № 36/12-10СП
від 01 грудня 2010 року витрати на
заробітну плату будівельників по с.
Васильєвка складають 45 371, 00грн., а по с.
Шевченкове - 49 822, 00 грн., у відрядженні
при виконанні робіт за вказаним
договором перебували працівники
ОСОБА_4 (посвідчення відрядження №
КУ-0000018 від 09.03.2011 року), якому за січень
2011 року нараховано заробітну плату у
розмірі 1200,00грн., ОСОБА_5 (посвідчення
про відрядження № КУ-0000019 від 09 березня
2011 року), якому в січні 2011 року
нарахована заробітна плата в розмірі, 1
300, 00 грн., ОСОБА_7 (посвідчення про
відрядження № КУ-0000020 від 09 березня 2011
року), якому в січні 2011 року заробітна
плата не нараховувалася та ОСОБА_3
(посвідчення про відрядження № КУ-0000010
від 04 лютого 2011 року, № КУ-0000024 від 09
березня 2011 року), якому в січні 2011 року
нараховано заробітну плату в розмірі 1
040, 00 грн.;

згідно акту № 365 приймання виконаних
будівельних робіт за січень 2011 року за
договором № 35/12-10-СП від 28 грудня 2010
року витрати на оплату праці склали 19
960, 00 грн., у відрядженні при виконанні
робіт перебували працівники ОСОБА_5
(посвідчення про відрядження видане на
підставі наказу № 5 від 25 січня 2011 року),
якому за січень 2011 року нараховано
заробітну плату у розмірі 1 300, 00 грн.,
ОСОБА_4 (посвідчення про відрядження
видане на підставі наказу № 5 від 25
січня 2011 року), якому за січень 2011 року
нараховано заробітну плату у розмірі 1
200, 00 грн. та ОСОБА_7 (посвідчення про
відрядженні видане на підставі наказу
№ 5 від 25 січня 2011 року), якому в січні 2010
року заробітна плата не
нараховувалася;

згідно актів приймання виконаних робіт
за квітень 2012 року за договором № 9/03
від 26 березня 2012 року витрати на оплату
праці склали 35 841, 00 грн., у відрядженні
при виконанні робіт за вказаним
Договором перебували працівники
ОСОБА_7 (посвідчення про відрядження
видане на підставі наказу № 14 від 30
березня 2012 року), якому в квітні 2012 року
заробітна плата не нараховувалася,
ОСОБА_5 (посвідчення про відрядження
видане на підставі наказу № 14 від 30
березня 2012 року), якому в квітні 2012 року
нараховано заробітну плату в розмірі 1
300, 00 грн., ОСОБА_4 (посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 14 від 30 березня 2012 року), якому за
квітень 2012 року нараховано заробітну
плату у розмірі 1 300, 00 грн.;

згідно акту приймання виконаних
будівельних робіт за червень 2012 року за
договором № 6/03 від 27 березня 2012 року
витрати на заробітну плату працівників
становлять 69 648, 00 грн., у відрядженні
при виконанні робіт за вказаним
договором перебували працівники
ОСОБА_4 (посвідчення про відрядження
видане на підставі наказу № 24 від 01
червня 2012 року), якому в червні 2012 року
нараховано заробітну плату у розмірі 1
300, 00 грн. та ОСОБА_9 (посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 24 від 01 червня 2012 року), якому в червні
2012 року нараховано заробітну плату у
розмірі 1 500, 00 грн.;

згідно акту приймання виконаних
будівельних робіт за травень 2012 року за
договором № 16/05 від 11 квітня 2012 року
витрати на оплату праці працівників
складають 26 871, 00 грн., в той час, як у
відрядженні при виконанні робіт за
вказаним договором перебував
працівник ОСОБА_9 (посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 20 від 08 травня 2012 року), якому за
травень 2012 року нараховано заробітну
плату у розмірі 1 500, 00 грн.;

згідно актів приймання виконаних робіт
за травень 2012 року № 249 та № 559 за
договором № 13/04 від 18 квітня 2012 року
витрати на заробітну плату становлять
17 327, 00 грн., у відрядженні при виконанні
робіт за вказаним договором перебували
працівники ОСОБА_7 (посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 21 від 10 травня 2012 року), якому за
травень 2012 року нараховано заробітну
плату в розмірі 1 300, 00 грн. та ОСОБА_4
(посвідчення про відрядження, видане на
підставі наказу № 21 від 10 травня 2012
року), якому в травні 2012 року нараховано
заробітну плату в розмірі 1 300, 00 грн.;

згідно актів приймання виконаних
будівельних робіт за серпень та
жовтень 2012 року за договором № 26 від 10
серпня 2012 року витрати на заробітну
плату в серпні 2012 року склали 116 061, 00
грн., в жовтні 2012 року - 39 948, 00 грн., у
відрядженні при виконанні робіт за
вказаним договором перебували
працівники ОСОБА_10 (посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 32 від 09 серпня 2012 року), якому
заробітна плата за серпень 2012 року
нарахована у розмірі 1 300, 00 грн., ОСОБА_11
(посвідчення про відрядження видане на
підставі наказу № 34 від 13 серпня 2012
року), якому в серпні та в жовтні 2012 року
нараховано заробітну плату в розмірі 1
300, 00 грн., ОСОБА_12 (посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 35 від 20 серпня 2012 року), якій в серпні
2012 року нараховано заробітну плату у
розмірі 1 200, 00 грн., а в серпні 2012 року - 1
763, 23 грн., ОСОБА_4 (посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 32 від 09 серпня 2012 року), якому в серпні
та жовтні 2012 року нараховано заробітну
плату у розмірі 1 300, 00 грн., ОСОБА_5
(посвідчення про відрядження видане на
підставі наказу № 32 від 09 серпня 2012
року), якому в серпні та жовтні 2012 року
нараховано заробітну плату у розмірі 1
300, 00грн., ОСОБА_13 (посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 35 від 20 серпня 2012 року), якій у серпні
2012 року нараховано заробітну плату у
розмірі 2 000, 00 грн., а в жовтні 2012 року - 1
771, 07 грн., ОСОБА_14 (посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 36 від 21 серпня 2012 року, посвідчення
про відрядження видане на підставі
наказу № 34 від 13 серпня 2012 року), якому в
серпні та жовтні 2012 року нараховано
заробітну плату у розмірі 2 000, 00 грн. та
ОСОБА_3 (посвідчення про відрядження
видане на підставі наказу № 36 від 21
серпня 2012 року, посвідчення про
відрядження видане на підставі наказу
№ 36/1 від 27 серпня 2012 року), якому в
серпні та жовтні 2012 року нараховано
заробітну плату у розмірі 1 500, 00 грн.

Згідно до ст. 49 КЗпП України та ст. 1
Закону України «Про оплату праці»
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату
праці» встановлено структуру
заробітної плати згідно якої основна
заробітна плата це - винагорода за
виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці (норми часу,
виробітку, обслуговування, посадові
обов'язки). Вона встановлюється у
вигляді тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок для робітників та
посадових окладів для службовців.

Відповідно до п. 3.5 ст. 3 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб» -
при нарахуванні доходів у вигляді
заробітної плати об'єкт оподаткування
визначається як нарахована сума такої
заробітної плати, зменшена на суму
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, який
відповідно до закону справляється за
рахунок доходу найманої особи.

Згідно до п. 164.6 ст. 164 ПК України - під
час нарахування доходів у формі
заробітної плати база оподаткування
визначається як нарахована заробітна
плата, зменшена на суму єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків до Накопичувального фонду, а у
випадках, передбачених законом, -
обов'язкових страхових внесків до
недержавного пенсійного фонду, які
відповідно до закону сплачуються за
рахунок заробітної плати працівника, а
також на суму податкової соціальної
пільги за її наявності.

Відповідно до п. п. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПК
України заробітна плата для цілей
розділу ІУ цього Кодексу - основна та
додаткова заробітна плата, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, які виплачуються (надаються)
платнику податку у зв'язку з
відносинами трудового найму згідно із
законом.

В зв»язку з чим колегія суддів вважає
необґрунтованими висновки акту
перевірки відповідача з приводу того,
що різницю між фактичною нарахованою
заробітною платою та сумою витрат на
заробітну плату за даними актів
приймання виконаних робіт (кошторисів,
довідок) необхідно визначити як об'єкт
оподаткування з податку на доходи
фізичних осіб - доходи у вигляді
заробітної плати (загальний місячний
оподатковуваний дохід), оскільки
витрати позивача на оплату праці,
вказані в кошторисах та актах
приймання-передачі виконаних робіт не
є правовою та фактичною підставою для
нарахування та виплати заробітної
плати працівникам.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем нараховано і виплачено
заробітну плату та утримано податок на
доходи фізичних осіб вказаних вище
працівників у розмірах, передбачених
їх посадовими окладами

В свою чергу апелянтом не надано жодних
доказів, що працівниками товариства
які виконували роботи за
вищезазначеними договорами отримано
більше грошових сум ніж встановлено у
розрахунково-платіжних відомостях за
спірний період, у зв'язку з чим, на думку
відповідача, ця різниця підлягає
оподаткуванню.

Відповідно до п. п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону
та п. п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України -
базою оподаткування з податку на
доходи фізичних осіб є загальний
місячний (річний) оподатковуваний
дохід.

Згідно до п. п. 4.3.2 п. 4.2 ст. 4 Закону - до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
платника податку не включаються такі
доходи (що не підлягають відображенню в
його річній податковій декларації), як
сума коштів, отриманих платником
податку на відрядження або під звіт, з
урахуванням норм пункту 9.10 статті 9
цього Закону.

Відповідно до п. п. 9.10.1 п. 9.10 ст. 9 Закону -
податковим агентом платника податку
при оподаткуванні сум, отриманих на
відрядження або під звіт, не повернутих
таким платником податку протягом
встановленого підпунктом 9.10.3 цього
пункту строку, є особа, що надала такі
суми, а саме, зокрема, на відрядження у
сумі перевищення над сумою витрат
платника податку на таке відрядження,
розрахованою згідно з підпунктом 5.4.8
пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
відповідно до приписів якого, до
валових витрат включаються витрати на
відрядження фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
таким платником податку або є членами
керівних органів платника податку, у
межах фактичних витрат особи, яка
відряджена, на проїзд (включаючи
перевезення багажу) як до місця
відрядження і назад, так і за місцем
відрядження, оплату вартості
проживання у готелях (мотелях), а також
включених до таких рахунків витрат на
харчування чи побутові послуги (прання,
чистка, лагодження та прасування одягу,
взуття чи білизни), найм інших жилих
приміщень, телефонних рахунків,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкового
страхування, витрат на усний та
письмовий переклади, інших
документально оформлених витрат,
пов'язаних з правилами в'їзду та
перебування у місці відрядження,
включаючи будь-які збори і податки, що
підлягають сплаті у зв'язку зі
здійсненням таких витрат.

Крім того, п. п. 165.1.11 п. 165.1 ст. 165 ПК
України передбачено, що до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку не включаються
такі доходи, як кошти, отримані
платником податку на відрядження або
під звіт і розраховані згідно із
пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Пунктом 170.9 ст. 170 ПК України
встановлено, що оподаткування суми
надміру витрачених коштів, отриманих
платником податку на відрядження або
під звіт, не повернутої у встановлений
строк.

Податковим агентом платника податку
під час оподаткування суми, виданої
платнику податку під звіт та не
повернутої ним протягом встановленого
підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є
особа, що видала таку суму, а саме: на
відрядження - у сумі, що перевищує суму
витрат платника податку на таке
відрядження, розрахованій згідно з
розділом ІІІ цього Кодексу; під звіт
для виконання окремих
цивільно-правових дій від імені та за
рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що
перевищує суму фактичних витрат
платника податку на виконання таких
дій.

Для цілей цього пункту до суми
перевищення не включаються та не
оподатковуються документально
підтверджені витрати, здійснені за
рахунок готівкових чи безготівкових
коштів, наданих платнику податку під
звіт роботодавцем на організацію та
проведення прийомів, презентацій, свят,
розваг та відпочинку, придбання та
розповсюдження подарунків, в межах
граничного розміру таких витрат,
передбаченого у розділі ІІІ цього
Кодексу, що здійснені таким платником
та/або іншими особами з рекламними
цілями.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, витрати сум, які отримані
працівниками позивача від роботодавця,
згідно авансових звітів на
відрядження, документально
підтверджені, а тому, а тому колегія
суддів вважає обґрунтованим висновок,
що до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку вони не включаються.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем на підтвердження фактичних
витрат осіб, які перебували у
відрядженні, надані відповідні
документи: авансові звіти, посвідчення
про відрядження з відмітками
«прибув/вибув», квитанції про
понесення витрат, звіти про
відрядження, чеки тощо.

Отже, позивачем надані всі
підтверджуючі документи щодо
фактичних витрат осіб, які були
відрядженні та які засвідчують
вартість цих витрат у вигляді
фіскальних чеків на пальне та на
стоянку автомобіля, договорів про
надання послуг.

Підпунктом 4.2.9 «г» п. 4.2 ст. 4 Закону та п.
п. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст. 164 ПК України - до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо у
вигляді суми грошового або майнового
відшкодування будь-яких витрат або
втрат платника податку, крім тих, що
підлягають обов'язковому
відшкодуванню згідно із законом за
рахунок бюджету або звільняються від
оподаткування згідно з цим Законом та
цим розділом.

А тому доводи апелянта, що позивачем
згідно авансових звітів встановлено
неутримання податку з доходів фізичних
осіб від працедавця як додаткове благо
у вигляді компенсації витрат на
стоянку автомобіля, проживання, не
придбання бензину, оскільки із аналізу
вищевикладених вимог податкового
законодавства вбачається, що суми які
отримані від роботодавця під авансові
звіти на відрядження та витрати яких
підтверджені документально,
оподаткування не підлягають, є
безпідставними.

Апелянтом також не надано доказів, які
б свідчили, що позивачем у ході
документальної перевірки не
надавались документи на підтвердження
витрат на відрядження.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі м. Києва Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Літвіна Н. М.

Судді:
Ганечко О.М.

ОСОБА_15