Справа № К/9991/15731/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/15731/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Винокурова К.С.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Головного Управління
пенсійного фонду України в Одеській
області, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області про перерахунок
пенсії, за касаційними скаргами ОСОБА_4
і Головного Управління пенсійного
фонду України в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від
19 травня 2009 року та постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 березня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2007 року ОСОБА_4 звернулася
із зазначеним позовом до Головного
Управління пенсійного фонду України в
Одеській області (далі ГУПФ) та
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, у якому з урахуванням
уточнених позовних вимог, просила
визнати дії відповідачів
неправомірними, зобов'язати виплатити
як військовому пенсіонеру та інваліду
війни 2-ої групи підвищення до пенсії у
розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком
з 1 січня 1999 року, як інваліду 1-ої групи -
400 % з 1 квітня 2003 по 31 грудня 2008 року,
всього в розмірі 175 880,81 грн. Окрім того,
позивач просила в рахунок компенсації
суми втраченого доходу перерахувати
пенсію з урахуванням 50 % надбавки від
посадового окладу та окладу за
військове звання за особливі умови
служби, виконання особливих завдань
або значного обсягу робіт з 12 жовтня 1996
року по 31 грудня 2007 року в розмірі 18 484,26
грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що із втратою чинності Указу
Президента України від 14 липня 1995 року
№ 615/95 «Про надбавки до грошового
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил України» її пенсійне
забезпечення не відповідає вимогам
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», положенням
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» та Конституції України.
Тому, посилаючись на ці обставини
просила про задоволення позовних
вимог.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2009
року, зміненою постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 2 березня 2011 року, позовні
вимоги задоволено частково. Визнано
неправомірною бездіяльність,
зобов'язано ГУПФ провести перерахунок
та виплату раніше призначеної пенсії
ОСОБА_4 у розмірі 400% мінімальної пенсії
за віком за період з 1 січня 2004 року по 1
січня 2006 року, і 50 % надбавки від
посадового окладу та окладу за
військове звання за особливі умови
служби, виконання особливо важких
завдань або значного обсягу робіт за
період з 12 жовтня 2006 року по 31 грудня 2007
року. В решті позову відмовлено.

У касаційних скаргах сторони,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просять їх рішення скасувати. При цьому
позивач просить задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі, а відповідач
відмовити у позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку
про часткове їх задоволення, виходячи з
наступного.

Судами встановлено, що позивач
перебуває на обліку в ГУПФ, є інвалідом
війни 1 групи і має право на отримання
пенсії за віком на підставі Законів
України "Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" та «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Статтею 25 Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" передбачено, що пенсії по
інвалідності підвищуються на 400
процентів мінімальної пенсії за віком -
інвалідам війни 1 групи.

За приписами статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» ( в
редакції до 1 січня 2006 року) також
передбачено, що інвалідам війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується: інвалідам 1 групи
- у розмірі 400% мінімальної пенсії за
віком, 2 групи - 350% та відповідно 3 групи -
200% мінімальної пенсії за віком.

При цьому, положення статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Разом з цим, Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від 5 жовтня 2005
року № 2939-IV (далі Закон №2939-IV), внесені
зміни до редакції статті 13 та
зазначено, що інвалідам війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються, зокрема,
інвалідам війни І групи на 50 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Дана норма
набрала чинності з 1 січня 2006 року.

Таким чином, до 1 січня 2006 року розмір
пенсії позивача мав бути підвищений на
400% мінімальної пенсії за віком, а після
1 січня 2006 року - 50% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, з урахуванням змін,
внесених Законом №2939-IV.

При цьому, судами не надано належної
оцінки періоду за який заявлені
позовні вимоги, у урахуванням усіх
уточнень та змін до позову.

Що до задоволених позовних вимог в
частині надбавки у розмірі 50 % за
особливі умови служби, суди правильно
встановили, що така встановлювалася
Указом Президента України від 14 липня
1995 року № 615/95 і була видом грошового
забезпечення військовослужбовців у
1995-1996 роках.

Разом з цим, Указом Президента України
від 4 жовтня 1996 року № 923/96 "Про грошове
забезпечення військовослужбовців",
Указ Президента України від 14 липня 1995
року № 615/95 визнаний таким, що втратив
чинність, і надалі військовослужбовці
таких надбавок не отримували.

Умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення громадян України із числа
осіб, які перебували на військовій
службі, визначено Законом України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб".

Відповідно до частини 3 статті 43
зазначеного Закону, пенсії
військовослужбовцям обчислюються з їх
грошового забезпечення з урахуванням
відповідних окладів за посадою,
військовим званням, процентної
надбавки за вислугу років, надбавки за
вчене звання і вчений ступінь,
кваліфікації, умов служби у порядку і
розмірах, визначених Кабінетом
Міністрів України.

Позивачу щомісячна надбавка у розмірі
50% надбавка за особливі умови служби,
виконання особливо важливих завдань
або значного обсягу робіт були
встановлені для виплати в період
проходження служби відповідно до Указу
Президента України від 14 липня 1995 року
№ 615/95. Вказана надбавка була включені в
розрахунок його пенсії.

Законодавством з питань пенсійного
забезпечення, яке було чинним до 1 січня
2005 року, не було передбачено можливості
перерахунку раніше призначених пенсій
у зв'язку з запровадженням після
звільнення військовослужбовців та
осіб, котрі мають право на пенсію
згідно із Законом № 2262-ХІІ нових
щомісячних додаткових виплат
грошового забезпечення, а також премій,
яких вони не отримували під час служби.

З 1 січня 2005 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до деяких
законів України з питань соціального
захисту військовослужбовців", яким
внесено зміни до частини 3 статті 63
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших осіб"
та запроваджено новий порядок
перерахунку раніше призначених пенсій.
Цією нормою встановлено, що всі
призначені відповідно до цього Закону
пенсії підлягають перерахунку в
зв'язку зі зміною розміру хоча б одного
з видів грошового забезпечення
відповідних категорій
військовослужбовців та осіб, які мають
право на пенсію згідно з цим законом,
або у зв'язку із введенням для
зазначених категорій осіб нових
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення (надбавки, підвищень) і
премій у розмірах, встановлених
законодавством. Перерахунок пенсії
здійснюється на момент виникнення
права на такий перерахунок та
провадиться у строки, встановлені
частиною 2 статті 51 цього Закону.

Застосування порядку при перерахунку
пенсії передбаченого частиною 3 статті
63 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших осіб"
в редакції чинній до 1 січня 2005 року,
можливо лише до правовідносинах, які
виникли до 1 січня 2005 року.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
не надали належної правової оцінки
зазначеним положенням закону, а тому
висновки щодо перерахунку та
здійснення відповідних виплат у
розмірі 50% надбавки за особливі умови
служби, виконання особливо важливих
завдань або значного обсягу робіт,
встановлених Указом Президента
України від 14 липня 1995 року № 615/95 "Про
надбавки до грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України", є безпідставними.

Також, суди не звернули увагу й на строк
звернення з адміністративним позовом
до суду та не застосували наслідки
пропуску такого.

У відповідності до частин 1 і 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції спірного періоду)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки період, за який заявлено
позовні вимоги починається з 12 жовтня
1996 року, суди мають дослідити питання
строку звернення з адміністративним
позовом до суду.

Отже, неповне з'ясування судами дійсних
обставин справи та порушення норм
матеріального і процесуального права
призвело до ухвалення рішень, які не
відповідають вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

Тому рішення судів підлягають
скасуванню, а справа згідно правил
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України, направленню на
новий розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 і Головного
Управління пенсійного фонду України в
Одеській області задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2009
року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 2 березня 2011 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.