Справа № 2а-920/12/1470
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

04 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-920/12/1470

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Устинов І. А.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.

суддів - Бойка А.В.

- Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної фінансової
інспекції у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Управління капітального
будівництва Миколаївської обласної
державної адміністрації до Державної
фінансової інспекції у Миколаївській
області про визнання протиправними
дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2012 року Управління
капітального будівництва
Миколаївської обласної державної
адміністрації (далі УКБ Миколаївської
ОДА) звернулося до суду з позовними
вимогами до Державної фінансової
інспекції (далі ДФІ) в Миколаївській
області, з урахуванням уточнень, про
визнання протиправною та скасування
вимоги від 16 січня 2012 року №14-06-14-14/187 в
частині проведення
претензійно-позовної роботи щодо
повернення зайво виплачених сум коштів
та відображення по бухгалтерському
обліку заборгованості перед
відповідними працівниками (абз.2 п.3);
стягнення з осіб, винних у проведенні
зайвих виплат, шкоди у порядку та
розмірі, встановленому ст. 130-136 Кодексу
законів про працю (абз.3 п.3);
забезпечення повернення зайво
нарахованих витрат на утримання служби
замовника в сумі 259,91 тис. грн.. (абз.2 п.4);
стягнення з осіб, винних у проведенні
зайвих виплат на утримання служби
замовника в сумі 259,91 тис. грн.. (абз.3 п.4);
розгляд комітетом з конкурсних торгів
УКБ Миколаївської ОДА встановлених
ревізією фактів порушення
законодавства у сфері державних
закупівель, які викладені в акті, та в
подальшому забезпечити безумовне
дотримання законодавства у сфері
державних закупівель.

Обґрунтовуючи позові вимоги, позивач
вказував, що на час надходження вимоги
частина порушень позивачем була
усунута, проте із частиною вимог
відповідача позивач незгоден, вважає
їх необґрунтованими, та такими, що не
відповідають нормам матеріального
права.

Відповідач позов не визнав, просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
за необґрунтованістю.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року позов - задоволено частково.
Визнано протиправними та скасувати
абзаци 2, 3 п.3 вимоги ДФІ в Миколаївській
області від 16 січня 2012 року №14-06-14-14/187
стосовно проведення
претензійно-позовної роботи щодо
повернення зайво нарахованих сум
коштів та відображення по
бухгалтерському обліку заборгованості
перед відповідними працівниками;
стягнення з осіб, винних у проведенні
зайвих виплат, шкоди в порядку та
розмірі, встановленому ст.ст. 130-136
Кодексу законів про працю. Визнано
протиправними та скасовано абзаци 2, 3
п.4 вимоги ДФІ в Миколаївській області
від 16 січня 2012 року №14-06-14-14/187 стосовно
забезпечення повернення зайво
нарахованих витрат на утримання служби
замовника в сумі 259,91 тис. грн.,
стягнення з осіб, винних у проведенні
зайвих виплат, шкоди у порядку та
розмірі, встановленому ст.ст. 130-136
Кодексу законів про працю. В решті
позовних вимог - відмовлено.
Відшкодовано судові витати в сумі 32,19
грн., сплачені згідно квитанції від 09
лютого 2012 року №N10V060954 з Державного
бюджету України шляхом їх безспірного
списання з рахунку ДФІ у Миколаївській
області на користь УКБ Миколаївської
облдержадміністрації.

В апеляційній скарзі ДФІ у
Миколаївській області ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального права, а також що у
зв'язку з тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції, може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд за їх участю, а
також у разі неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ДФІ у Миколаївській
області, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

ДФІ в Миколаївській області проведено
планову виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності в
позивача за період з 01 листопада 2011
року по завершений звітний період 2011
року, за результатами якої
відповідачем складено акт №14-24/105 від 07
грудня 2011 року. З частиною висновків
викладених в акті перевірки, позивач не
погодився, тому на підставі п.42
Постанови «Про затвердження Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами» від 20 квітня
2006 року №550 направив до відповідача
заперечення на акт ревізії №14-24/105 від 07
листопада 2011 року. 18 січня 2012 року до
позивача надійшла письмова вимога про
усунення порушень встановлених в ході
планової виїзної ревізії №14-06-14-14/187 у
термін до 16 лютого 2011 року та про
зупинення операцій з бюджетними
коштами від 18 січня 2012 року №14-06-14-14/230.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що абз. 2, 3 п.3 та абз. 2, 3
п.4 вимоги від 16 січня 2012 року №14-06-14-14/187
є протиправними.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам Кодексу
адміністративного судочинства
України, Кодексу Законів про працю
України, Закону України «Про
здійснення державних закупівель».

В апеляційній скарзі ДФІ у
Миколаївській області вказується, що
рішення суду першої інстанції є
неправильним, підлягає скасуванню з
відмовленням у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, оскільки
оскаржувані абз. 2, 3 п.3 та абз. 2, 3 п.4
вимоги від 16 січня 2012 року №14-06-14-14/187 є
обґрунтованими та законними та є
обов'язковими для виконання позивачем.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 127 Кодексу Законів про
працю України відрахування із
заробітної плати можуть провадитись
тільки у випадках передбачених
законодавством України. Відрахування
із заробітної плати працівників для
покриття їх заборгованості
підприємству, установі, організації, де
вони працюють, можуть провадитьсь за
наказом (розпорядженням) власника або
уповноваженого органу. У цьому випадку
власник, або уповноважений ним орган
вправі видати наказ (розпорядження) про
відрахування не пізніше 1 місяця з дня
виплати неправильно нарахованої суми.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу стало відомо про порушення
лише через 3 роки після здійснення
виплат на оздоровлення, таким чином
визначений строк був пропущений з
поважних причин.

Слід зазначити, що пропуск зазначеного
строку означає неможливість не тільки
видання наказу про відрахування із
заробітної плати, але і стягнення суми
заборгованості працівника перед
підприємством взагалі, так як позивач у
даному випадку позбавлений права
звернутися до суду.

На думку апелянта, позивач, укладаючи
договори про здійснення технічного
нагляду за виконанням робіт, не мав
достатніх правових підстав для
визначення вартості робіт за
здійснення технічного нагляду у
вказаному розмірі.

Так, в акті ревізії відповідач вказує
на те, що, згідно з інформацією,
наведеною у тексті листа Держбуду
України від 04 жовтня 2000 року №7/7-1010 «Про
нарахування коштів на утримання служби
замовника в інвесторській
документації», вартість робіт позивача
за договорами про здійснення
технічного нагляду не може складати
більш ніж 75% від розміру, передбаченого
п.2.8.13 ДБН Д.1.1-1-2000. Здійснюючи
розрахунки виходячи з наведеної
позиції, відповідач дійшов висновку
про наявність порушення з боку УКБ
Миколаївської ОДА, яке призвело до
матеріальної шкоди (збитків) на суму 259
906,48 грн.

Але апелянтом не надано належних
доказів на підтвердження
вищезазначеного твердження, також не
зазначено ні акті перевірки, ані в
вимозі апелянтом не вказано в чому саме
виразилася шкода (збитки), кому її (їх)
було завдано та якими діями позивача.

Відповідно абз.5 п.35 Порядку проведення
інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого Постановою КМУ від 20
квітня 2006 року №550 за результатами
проведення ревізії з окремих питань
програми посадовими особами
контролюючого органу та залученими
спеціалістами, що проводили ревізію в
складі групи, можуть за рішенням
керівника групи складатися довідки,
які підписуються відповідною
посадовою особою контролюючого органу
чи спеціалістом та працівниками
об'єкта контролю, що є відповідальні з
цих питань. Довідки складаються в
одному примірнику, видаються керівнику
групи для прийняття рішення щодо
включення до акта ревізії викладених в
них фактів та долучаються до
матеріалів ревізії. На вимогу об'єкта
контролю йому можуть бути видані копії
довідок.

Стягнення вказаної суми коштів з осіб,
винних у проведенні зайвих виплат, у
порядку та розмірі встановленому ст.ст.
130-136 КЗпП не є можливим у зв'язку з
відсутністю вказання у акті винних
осіб у допущенні цих порушень, як це
передбачено абз.5 п.35 вищезазначеного
Порядку.

Згідно п.3 ст. 233 КЗпП власник, або
уповноважений ним орган може
звернутися до суду для стягнення шкоди
з працівника лише протягом одного року
з дня виявлення шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що
трудові відносини з працівниками
відповідальними за видачу наказів,
зокрема наказу №65 від 18 вересня 2008 року
«Про виплату матеріальної допомоги на
оздоровлення працівникам управління»
та наказу №76 від 20 жовтня 2008 року «Про
виплату матеріальної допомоги на
оздоровлення працівникам управління»
на момент надходження вимоги від
відповідача були припинені.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог в частині визнання протиправними
та скасування абз.2, 3 п.3 вимоги від 16
січня 2012 року №14-06-14-14/187 стосовно
проведення претензійно-позовної
роботи щодо повернення зайво
нарахованих сум коштів та відображення
по бухгалтерському обліку
заборгованості перед відповідними
працівниками, стягнення з осіб, винних
у проведенні зайвих виплат, шкоди в
порядку та розмірі, встановленому
ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю,
абз. 2, 3 п. 4 вимоги від 16 січня 2012 року
№14-06-14-14/187 стосовно забезпечення
повернення зайво нарахованих витрат на
утримання служби замовника в сумі 259,91
тис. грн., стягнення з осіб, винних у
проведенні зайвих виплат, шкоди у
порядку та розмірі, встановленому
ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
«Про здійснення державних закупівель»
цей Закон застосовується до всіх
замовників та закупівель товарів,
робіт і послуг, які повністю або
частково здійснюються за рахунок
державних коштів, за умови, що вартість
предмета закупівлі товару (товарів),
послуги (послуг) дорівнює або перевищує
100 тисяч грн., а робіт - 300 тисяч грн.

Згідно ч.5 ст. 2 Закону України «Про
здійснення державних закупівель»
умови, порядок та процедури закупівель
товарів, робіт і послуг за рахунок
державних коштів можуть
встановлюватися або змінюватися
виключно цим Законом, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Частиною 4 ст. 40 Закону України «Про
здійснення державних закупівель»
забороняється укладання договорів,
які передбачають витрачання державних
коштів до/без проведення процедур
закупівель, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Пунктом 2.1 Порядку визначення предмета
закупівлі затвердженого Наказом
Міністерства економіки України від 26
липня 2010 року №921 предмет закупівлі
товарів і послуг визначається
замовником, зокрема на основі
Державного класифікатора продукції та
послуг ДК 016-97, затвердженого наказом
Державного комітету України по
стандартизації, метрології та
сертифікації від 30 грудня 1997 року №882,
за показниками п'ятого знака
(класифікаційне угруповання
«категорія»).

Як вбачається з матеріалів справи, УКБ
Миколаївської ОДА укладено 16 договорів
поставок товарів без застосування
визначених законом процедур за якими
здійснено закупівлю товарів на
загальну суму 1 062 323,89 грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позовних вимог у частині розгляду
комітетом з конкурсних торгів УКБ
Миколаївської ОДА встановлених
ревізією фактів порушення
законодавства у сфері державних
закупівель, які викладені в акті, та в
подальшому забезпечити безумовне
дотримання законодавства у сфері
державних закупівель, оскільки
зазначені договори (за виключенням
договору від 10 липня 2011 №04/11) укладені і
підписані начальником УКБ
Миколаївської ОДА ОСОБА_2, що є
порушенням вимог ч.1, ч.5 ст. 2 та ч.4 ст. 40
Закону України «Про здійснення
державних закупівель».

Крім того, на начальника УКБ
Миколаївської ОДА ОСОБА_2 складено 07
лютого 2012 року протокол про
адміністративне правопорушення за ч.1
ст. 164-14 КУпАП - порушення законодавства
про здійснення закупівлі товарів,
робіт і послуг за державні кошти, в
частині здійснення закупівлі товарів
за державні кошти без застосування
визначених законом процедур та
постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва, від 02 березня 2012 року
№1423/3778/2012 закрито провадження у справі
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 у зв'язку з закінченням
строків накладення адміністративного
стягнення.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Т.М. Танасогло

Суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
О.В. Яковлєв