Справа № 9101/173319/2012
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2014 рокусправа № 2а-0870/8006/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів: Чепурнова
Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Пологівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року по справі № 2а-0870/8006/11 за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної
податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
11.04.2011 № , -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Гуляйпільському районі Запорізької
області № від 11.04.2011.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 11.04.2011 №
, винесене Державною податковою
інспекцією у Гуляйпільському районі
Запорізької області відносно фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1.

Не погодившись з рішенням суду,
Пологівська міжрайонна державна
податкова інспекція Запорізької
області Державної податкової служби
(правонаступник Державної податкової
інспекції у Гуляйпільському районі
Запорізької області) звернулася з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду, оскільки
вважає, що вона винесена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні подання.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів приходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що в період з
01.03.2011 по 15.03.2011 року працівниками
Державної податкової інспекції у
Гуляйпільському районі Запорізької
області проведено планову
документальну виїзну перевірку
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2008 по
31.12.2010.

За результатами проведеної перевірки
складено акт № 110/17/1- від 29.03.2011
року, в якому зроблено висновки про
порушення позивачем:

- пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», підприємцем в результаті
завищення валових витрат занижено
оподатковуваний дохід, відображений в
деклараціях про доходи за 2010 рік на
суму 236 426,00 грн., внаслідок чого
зменшено прибутковий податок на доходи
від підприємницької діяльності та
інших доходів громадян у розмірі 35463,90
грн.

З огляду на акт перевірки, такі
висновки ДПІ обґрунтовані відсутністю
фактичного здійснення господарських
операцій між позивачем та ПП «Буджол»,
ПП «Оскомфі». Як зазначено в акті
перевірки: правочини, укладені ПП
ОСОБА_1 та ПП «Буджол», а також ПП ОСОБА_1
та ПП «Оскомфі» не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені в правочинах, факт передачі
товарів (послуг) по зазначеним
правочинам не підтвержено.

Будь-яких інших обставин, з якими б ОДПІ
пов'язувала порушення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового
законодавства, Акт перевірки від №
110/17/1- від 29.03.2011 не містить.

На підставі акта проведеної перевірки
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 11.04.2011 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем по
прибутковому податку на доходи від
підприємницької діяльності та інших
доходів громадян у розмірі 35463,90 грн.

Не погодившись з вказаним
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржила його в адміністративному
порядку до ДПА у Запорізькій області.

За результатом розгляду скарги, після
проведення позапланової
документальної невиїзної перевірки
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.08 по 31.12.10,
ДПА у Запорізькій області винесла
рішення від 14.06.11 № 6298/7/25020, яким скаргу
позивача залишено без задоволення,
податкове повідомлення-рішення без
змін.

Отримавши рішення від 14.06.11, ФОП ОСОБА_1
подала до ДПА України повторну скаргу,
за результатом розгляду якої ДПА
України винесла рішення від 13.07.11 №
6075/п/25-0315, відповідно до якого скаргу
залишено без задоволення, податкове
повідомлення-рішення № 001191701 від 11.04.11
залишено без змін.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість висновків
податкового органу.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну).

У відповідності до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
вказаного Закону, не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Аналіз норм Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
дає підстави зробити висновок, що
наявність у платника податків виданої
йому продавцем товару податкової
накладної, оформленої з дотриманням
вимог чинного законодавства, є
достатньою підставою для віднесення до
валових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що
фізична особа - підприємець ОСОБА_1 9
місяців 2010 року перебувала на
спрощеній системі оподаткування та
являлась платником єдиного податку. У
зв'язку з перевищенням граничного
розміру виручки від реалізації товарів
в сумі 500 тис. грн., (згідно з п. 1 Указу
Президента України від 03.07.1998 № 727/98),
позивач перейшла на загальну систему
оподаткування та суму перевищення
виручки включила до результатів
фінансово-господарської діяльності 4
кварталу 2010 року.

При проведенні перевірки до складу
валових витрат за 4 квартал 2010 року
відповідачем самостійно та
безпідставно віднесено витрати за:

податковою накладною № 000078 від 30.06.2010
від ПП «Буджол» на отримання молока в
сумі 186 384,94 грн.;

податковою накладною № 38 від 30.08.2010 від
ПП «Оскомфі» на отримання молока в сумі
50 041,24 грн. та вказано на безтоварність
операцій за цими податковими
накладними.

Висновок податкового органу про
безтоварність вказаних операцій
ґрунтується на тому, що у позивача
відсутня первинна транспортна
документація, а саме
товаро-транспортні накладні, що є
порушенням пп. 5.2.1 п. 5.2 ст . 5 та пп. 5.3.9
п.п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Разом з тим, неможливо визначити, на
якій підставі податковий орган включив
до складу валових витрат саме витрати
по операціям з цими контрагентами,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що частина витрат
позивачем взагалі не декларувалась як
валові витрати, що дало можливість
податковому органу під час проведення
перевірки вибірково встановлювати
склад валових витрат.

Наявні в матеріалах справи докази
разом з поясненнями позивача
підтверджують реальний склад
зазначених в декларації про доходи
валових витрат, відповідачем не
спростовані, жодних документальних
доказів на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів стосовно
порушення позивачем п.п. 5.3.9, п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не надано.

Щодо доводів податкового органу про
відсутність товарно-транспортних
накладних, які підтверджують реальний
рух товару, колегія суддів зазначає, що
підпунктом 11.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 року за № 128/2568, визначено, що
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Згідно з пунктом 1 вказаних Правил
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Проте суд апеляційної інстанції
зазначає, що відсутність ТТН не може
слугувати підставою для визнання
безтоварності господарських операцій
за наявності всіх інших обов'язкових та
належно оформлених первинних
документів.

Також колегія суддів не знаходить
обґрунтованими доводи відповідача
щодо неможливості здійснювати
фінансово-господарську діяльність
контрагентами позивача у зв'язку з
відсутністю належних виробничих,
трудових та інших ресурсів, адже вони
не підтверджені належними доказами.
Зокрема, податковим органом не
враховано можливість здійснення
суб'єктами господарювання
господарських операцій без
використання власних активів та не
перевірено чи укладались останніми
цивільно-правові угоди з третіми
особами (трудові договори, договори
оренди тощо). Крім того, на час
здійснення господарських операцій
контрагенти мали спеціальну податкову
правосуб'єктність.

Разом з тим, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст.. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, якщо
державні органи мають інформацію щодо
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав
проти України»).

Враховуючи викладене, відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень не
доведено правомірність та законність
своїх висновків, викладених в акті
перевірки від 29.03.2011.

Наведене свідчить про правомірність
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог щодо визнання
протиправними та скасування спірного
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правового обґрунтування, покладеного в
основу судового рішення, тому не можуть
бути підставою для скасування
постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Пологівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого Адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 19 лютого 2014
року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
С.В. Сафронова