Справа № 2а-12912/12/0170/26
Суддя: Цикуренко Антон Сергійович
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 2а-12912/12/0170/26

17.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Цикуренка А.С.,

суддів Іщенко Г.М. ,

Санакоєвої М.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали справи
№2а-12912/12/0170/26 за апеляційною скаргою
Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Петренко В.В. ) від 19.12.13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОШ" (вул. Київська,
41,Сімферополь,Автономна Республіка
Крим,95000)

до Державної податкової
інспекції у м.Сімферополі Головного
управління Міндоходів в АР Крим (вул. М.
Залки, 1/9,Сімферополь,Автономна
Республіка Крим,95053)

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 19.12.13 задоволено
частково адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОШ" до Державної
податкової інспекції у м.Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби № від 06.11.2012
року.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби № від 06.11.2012
року.

Стягнуто на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «СОШ»
() судовий збір у сумі
2146,00грн. (дві тисячі сто сорок шість
гривень) з Державного бюджету України.

Не погодившись із
зазначеною постановою суду, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
ставить питання про скасування
постанови Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
19.12.13 та прийняти нову постанову.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином та
своєчасно.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, які беруть участь у
справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

Крім того, згідно з частиною четвертою
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України, неприбуття у
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

При викладених обставинах, враховуючи
те, що сторони викликалися в судове
засідання, але в суд не з'явилися, суд
вважає можливим розглянути справу у
відсутності їх представників.

Відповідно статті 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

На підставі та за правилами статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги мотивовані
тим, що судом першої інстанції порушені
норми матеріального та процесуального
права, а також неповно з'ясовані
обставини, що мають істотне значення
для справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СОШ" (далі - позивач)
звернулось до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з адміністративнім
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі АР Крим ДПС
(далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 06.11.2012р.

Посадовими особами відповідача з 24.09.2012
року по 28.09.2012 року проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ТОВ «СОШ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при визначені податку на
прибуток та податок на додану вартість
по взаємовідносинам з фірмою ПП
«Ротонда торг» (), за період
з 01.07.2009р. по 30.06.2012р. (01.07.09р. по 30.09.2010р.).

За результатами перевірки складено акт
від 15.10.2012 року №7529/22-1/32684276 (далі - акт
перевірки) (т.1, а.с.8-28).

Відповідно до висновків акту перевірки
відповідачем встановлені порушення:
пп.5.1, пп.5.2.1, п.5.2, п.п.5.3.9 пп.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства", встановлено заниження
податку на прибуток на загальну суму
223915,00грн., у т.ч.: 3 кв. 2009 р. - 144913,00 грн., за
4 кв. 2009р. - 61407,00грн., 2 кв. 2010р. - 17595,00грн.;
п.4.1 ст.4, п.п.7.4.1, пп.7.4.2, п.п.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1
п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість", ТОВ «СОШ» встановлено
заниження податкового зобов'язання по
ПДВ на загальну суму ПДВ - 179132грн., у т.ч.:
серпень 2009р. - 52442грн.; вересень 2009р. -
63488грн.; жовтень 2009р. - 25841грн.; листопад
2009р. - 18013грн.; грудень 2009р. - 5272грн.;
січень 2010р. - 14076 грн.

На підставі виявлених порушень
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення: № від 06.11.2012
року, яким ТОВ «СОШ» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств за
основним платежем у сумі 223915,00грн та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 55978,75грн. (т.1, а.с.29); № від
06.11.2012 року, яким ТОВ «СОШ» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем у сумі 63202,00грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 15800,5грн. (т.1, а.с.30).

Судова колегія, дослідивши матеріали
справи, погоджується з висновком суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Між ПП «Ротонда Торг» (Постачальник) та
ТОВ «СОШ» (Покупець) укладено Договір
поставки №311 без дати, предметом якого
є поставка товарів, найменування,
кількість та асортимент яких
визначаються заявками, що надаються
Покупцем при необхідності. Згідно п.1.3
Договору, право власності на товар
переходить від Постачальника Покупцю з
моменту підписання накладної, яка
свідчить про передачу товару,
уповноваженим представником
Постачальника та уповноваженим
представником Покупця. Згідно п.1.1
Договору, Постачальник зобов'язується
здійснювати поставки товарів своїм
транспортом. Згідно п. 6.1 Договору,
загальна сума договору складається з
сум всіх накладних, що свідчать
поставку за цим договором.

Фактичне виконання зазначеного
договору підтверджується наданими ТОВ
«СОШ» документами (видаткові та
податкові накладні постачальника ПП
«Ротонда Торг») (т.1, а.с.31-64).

В період з серпня 2009 р. по січень 2010 р.
постачальником ПП "Ротонда Торг"
поставлені ТОВ «СОШ» продовольчі та
промислові товари, а також пакувальні
матеріали на загальну суму 1074788,20 грн., в
т.ч. вартість без ПДВ 895656,84 грн., ПДВ
179131,36 грн. Згідно наданим позивачем
документам аналітичного
бухгалтерського обліку (аналітичні
звіти по б/рах. 631 "Розрахунки з
вітчизняними постачальниками"),
придбання у ПП "Ротонда Торг" товарів
для подальшого продажу відображено в
бухгалтерському обліку ТОВ «СОШ»
бухгалтерською проводкою Дт 28 "Товари" -
Кт 631; придбання малоцінних
швидкозношувальних предметів
(пакувальні матеріали) відображено
бухгалтерською проводкою Дт 22 "МШП" - Кт
631.

Оплата придбаних товарів та
матеріалів здійснювалася готівкою, що
підтверджується наданими первинними
бухгалтерськими документами
(фіскальні касові чеки постачальника).
Згідно платіжним документам, в період з
10.08.2009 по 20.01.2010 позивачем сплачені
постачальнику грошові кошти в
загальній сумі 1030799,32 грн. (в т.ч. ПДВ
171799,89 грн.)

Первинні бухгалтерські документи
позивача (контрольні стрічки РРО)
свідчать, що придбані у ПП "Ротонда
Торг" товари (соки, води, товари
бакалійної групи, побутова хімія,
товари для відпочинку) реалізовані в
роздрібній торговій точці - магазин
"Горизонт" за адресою пгт. Партеніт, вул
Солнечна, 10а, в період з серпня 2009 р. по
березень 2010 р. на загальну суму 505508,70
грн., що також підтверджується додатком
3 до висновку судової економічної
експертизи №322/12 від 26.07.2013 року.

Придбані пакувальні матеріали
використані при роздрібній реалізації
товарів в цьому магазині. Списання МШП
здійснювалося в останній день місяця
їх придбання за цінами придбання.

Здійснення ТОВ "СОШ"
фінансово-господарських операцій з ПП
"Ротонда Торг" ()
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку
(видаткові накладні постачальника),
первинними документами податкового
обліку (податкові накладні
постачальника), а також документами
аналітичного бухгалтерського обліку
ТОВ «СОШ».

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996) бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі -Положення № 88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону №996 встановлені вимоги
до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо -безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.4 Положення № 88
первинні документи (на паперових і
машино зчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону №996
господарська операція є дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Аналогічна думка викладена, у Листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 р. №742/11/13-11.

Таким чином, використання у
господарській діяльності ТОВ «СОШ»
товарів (робіт, послуг), які отримані
від ПП «Ротонда Торг» ()
підтверджуються первинними
документами, оформленими у
відповідності до п.2 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-XV,
п.2.4 ст.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
під №168/704, які відповідають вимогам
первинного документа, що містить
відомості про господарську операцію й
підтверджує її здійснення.

Враховуючи, що спірні господарські
операції, щодо оподаткування яких між
сторонами є спір, відбувались у період
з липня 2009, слід перевіряти
відповідність правил оподаткування
спірних взаємовідносин Закону України
"Про податок на додану вартість"
№168/97-ВР від 03.04.1997р. (далі - Закон №168),
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" № 334/94-ВР від
28.12.1994р. (далі - Закон №334) та Податковому
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011р..

Відповідно до положень п.1.32 ст.1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Згідно з п.4.1. ст. 4 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
реалізацією продукції (робіт, послуг)
і охороною праці, з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.8
цієї статті (п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств")

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не включаються до складу
валових витрат витрати на виплату
винагород або інших видів заохочень
пов'язаним з таким платником податку
фізичним чи юридичним особам у разі,
якщо немає документальних доказів, що
таку виплату або заохочення було
проведено як компенсацію за
фактично надану послугу
(відпрацьований час).

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 334
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону
№ 334 до складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9.п. 5.3 ст. 5 Закону №
334 не включаються до складу валових
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником);

Відповідно до статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно пункту 138.2. статті 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно до підпункту 139.1.1. пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу не
включаються до складу витрат, зокрема:
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності.

Пунктом 1.7. статті 1 Закону № 168
встановлено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону №168
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону № 168
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно п.п. 7.2.6. п.7.2. ст.7 Закону №168
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно п.п. 7.5. вказаного Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом У цього
Кодексу.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Згідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1. ст.200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Всі податкові накладні, що
підтверджують здійснення позивачем
вищезазначеної господарської операції
оформлені у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Суми вартості товарів (послуг)
придбаних у ПП «Ротонда Торг» () включені позивачем до складу
валових витрат з податку на прибуток та
податкового кредиту податку на додану
вартість за відповідні податкові
періоди.

Відповідно до чинного законодавства
позивач ТОВ «СОШ» не зобов'язано та не
має права перевіряти відповідність
законодавству установчих документів
своїх контрагентів по угодах, а також
правильність сплати ними податків.

Також чинним законодавством не
передбачений обов'язок покупця
перевіряти у продавця
місцезнаходження майна, наявність
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів та іншого майна,
економічно необхідного для здійснення
господарської операції. Відтак,
позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентом своїх
податкових зобов'язань, оскільки
чинним законодавством така
відповідальність не передбачена.

Щодо посилання податкового органу в
апеляційній скарзі на матеріали
кримінальної справи №69-0146.

Відповідно до ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Поняття доказів в адміністративному
судочинстві визначено ст. 69 вказаного
Кодексу, згідно якої ними є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Згідно частині 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 4 ст. 72 встановлено, що вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, для прийняття законного та
обґрунтованого рішення суд повинен
перевірити всі обставини, на яких
сторони ґрунтують свої вимоги і
заперечення, та дослідити докази, якими
ці обставини підтверджуються. Суд не
вимагає доведення обставин, які
встановлені у кримінальній справі,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно конкретною особою.
Єдиним джерелом цієї обізнаності є
вирок суду в кримінальній справі, який
набрав законної сили.

Самі по собі окремі процесуальні
документи в кримінальній справі не
можуть бути доказами відсутності або
наявності будь-яких обставин, які є
предметом доказування в
адміністративній справі.

Отже, суд не має підстав врахувати
матеріали кримінальної справи, якщо
вони не підтверджені вироком, який
набрав законної сили.

Більш того, законодавством не
передбачена можливість використання
під час проведення перевірок платників
податків та складання акта перевірки
матеріалів досудового слідства. Це
співвідноситься, зокрема, і з
положеннями КАСУ та й взагалі з
доктриною процесуального права
України, відповідно до яких
заздалегідь є встановленим і не
потребує доведення та доказування
вирок суду в кримінальній справі, який
набрав законної сили. Тобто
преюдиціальний характер має лише вирок
суду, який набрав законної сили, а не
матеріали досудового слідства,
особливо постанова про порушення
кримінальної справи та протоколи
допиту. Факт порушення кримінальної
справи має наслідком та зумовлює
законне проведення уповноваженими
органами дізнання та досудового
слідства певних слідчих дій з метою
підтвердження або спростування факту
вчинення певного злочину конкретною
особою, але не може безперечно свідчити
про винуватість такої особи, що
підтверджується і закріпленим ст. 62
Конституції України принципом
невинуватості особи у вчиненні
злочину.

Також колегія суддів приймає до уваги,
що проведеною по справі судовою
економічною експертизою №322/12 від
26.07.2013 встановлене наступне, що
висновки Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби щодо
заниження податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
223915,00 грн., викладені в акті № 7529/22-1/32684276
від 15.10.2012, не підтверджуються даними
податкового та бухгалтерського обліку,
а також первинними документами ТОВ
"СОШ"; висновки Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби щодо
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 179132,00 грн., викладені в акті
№7529/22-1/32684276 від 15.10.2012, не
підтверджуються даними податкового та
бухгалтерського обліку, а також
первинними документами ТОВ "СОШ";
здійснення ТОВ "СОШ"
фінансово-господарських операцій з ПП
"Ротонда Торг" ()
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку
(видаткові накладні постачальника),
первинними документами податкового
обліку (податкові накладні
постачальника), а також документами
аналітичного бухгалтерського обліку
ТОВ "СОШ" (т.1 а.с.83-86).

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятого ним рішення з урахуванням
всіх встановлених фактичних обставин
та вимог законодавства.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх
неправильного застосування є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін.
У ст. 200 КАС України наведені підстави
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

У зв'язку з чим колегія судів вважає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
постанови без змін.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
19.12.13 по справі №2а-12912/12/0170/26 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
А.С. Цикуренко

Судді підпис Г.М.
Іщенко

підпис М.А.Санакоєва

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
А.С. Цикуренко