Справа № 2а-17531/12/2670
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/49532/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Київського міського центру зайнятості
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 5
червня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2013 року у справі за
позовом Київського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року Київський міський
центр зайнятості звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
ОСОБА_2 кошти в сумі 6402 грн 05 коп.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 5
червня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Статтею 2 Закону України «Про
зайнятість населення» від 1 березня
1991 року №803-XII (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Пунктом «б» частини 3 статті 1 вказаного
Закону встановлено, що в Україні до
зайнятого населення належать
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про зайнятість населення» держава
створює умови незайнятим громадянам у
поновленні їх трудової діяльності та
забезпечує їм такі види компенсацій:
надання особливих гарантій
працівникам, вивільнюваним з
підприємств, установ, організацій;
виплата матеріальної допомоги в період
професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації; виплата в установленому
порядку допомоги по безробіттю.

Пунктом 6.14. Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року №307,
передбачено, якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, у тому числі встановлені під
час розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

Спір у справі виник внаслідок того, що,
на думку позивача, відповідач
безпідставно отримав кошти Київського
міського центру зайнятості, оскільки
має свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю.

Вирішуючи цей спір, суди правильно
виходили з того, що аналогічні спірні
правовідносини були предметом
розгляду адміністративного суду в
межах справи №2а-15922/12/2670 за позовом
ОСОБА_2 до Київського міського центру
зайнятості про визнання незаконними та
скасування наказу.

В межах вказаної справи суд першої
інстанції, а з ним погодився і суд
апеляційної інстанції, дійшов
висновку, що наявність у позивача
свідоцтва про право займатися
адвокатською діяльністю не може бути
безумовною підставою для віднесення
позивача до категорії самозайнятого
населення.

Судове рішення у вказаній справі
набрало законної сили та відповідно до
статті 72 КАС України обставини,
встановлені в ньому, не доказуються при
розгляді цієї справи.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Київського міського
центру зайнятості залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 5 червня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський(

доповідача)

Судді
В.І.
Ємельянова

М.М. Олексієнко