Справа № 2а-593/12
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року м. Київ
К/800/11953/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Стрелець Т.Г.,

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 на постанову
Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 14.11.2012 року та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 до Кіцманської міської ради
про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися до суду з
адміністративним позовом до
Кіцманської міської ради, в якому
просили скасувати рішення Кіцманської
міської ради № 445/9 від 22.09.2011 року про
припинення права користування
земельними ділянками для ведення
городництва громадянами м. Кіцмань на
полі № 2 в районі масиву Чагор
(мікрорайон К-3).

Постановою Кіцманського районного суд
Чернівецької області від 14.11.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31.01.2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивачі звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою у якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
постановити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Предметом спору у цій справі є
скасування рішення Кіцманської
міської ради № 445/9 від 22.09.2011 року про
припинення права користування
земельними ділянками для ведення
городництва громадянами м. Кіцмань на
полі № 2 в районі масиву Чагор
(мікрорайон К-3).

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що земельні ділянки,
стосовно яких прийняте зазначене
рішення, попередньо було вирішено
надати 152 землекористувачам в
тимчасове користування згідно рішення
виконкому Кіцманської міської ради №
298/12 від 03.12.1992 року.

Відповідно до Детального плану
території мікрорайону К-3 в м. Кіцмань
на даному масиві в майбутньому буде
розміщено дитячу дошкільну установу,
магазини, інші об'єкти соціального
призначення, а також орієнтовно 180
земельних ділянок для будівництва і
обслуговування житлових будинків,
будуть розміщені дороги при
встановленні вулиць, а тому виникла
потреба у припиненні права тимчасового
користування земельними ділянками 152
землекористувачів.

В подальшому, рішенням Кіцманської
міської ради № 445/9 від 22.09.2011 року
припинено право користування
земельними ділянками для ведення
городництва громадянами м. Кіцмань на
полі № 2 в районі масиву Чагор
(мікрорайон К-3).

Позивачі вважають вказане рішення
незаконними, оскільки відсутні
підстави для вилучення у них із
користування земельних ділянок.
Зокрема, зазначають, що вони не
надавали згоди на таке вилучення.

Проте, колегія суддів вважає, що
відповідач, приймаючи вказане рішення,
діяв в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі статтею 7 Земельного кодексу
України РСР (який був чинним на час
прийняття рішення виконкому
Кіцманської міської ради № 298/12 від
03.12.1992 року про надання 152
землекористувачам в тимчасове
користування) користування землями
могло бути постійним або тимчасовим.

Як передбачено вищезазначеною статтею
у тимчасовому користуванні із земель,
що перебувають у колективній і
приватній власності земля могла
надаватися громадянам України для
городництва, сінокосіння і випасу
худоби.

Статтею 24 Земельного кодексу
передбачено, що право тимчасового
користування землею, в тому числі на
умовах оренди, оформлялося договором.

У статті 22 Земельного кодексу
зазначено, що приступати до
використання земельних ділянок, в тому
числі до встановлення меж цієї ділянки
в натурі і одержання документа, що
посвідчує право користування землею,
забороняється.

Проте, позивачами не було надано суду
договорів щодо оформлення права
користування земельними ділянками.

Отже, правильними є висновки судів
попередніх інстанцій відносно того, що
право користування земельними
ділянками позивачами не було
оформлено.

За таких обставин, не можна визнати
обґрунтованими доводи позивачів про
порушення їх прав у зв'язку з
прийняттям оскарженого у цій справі
рішення.

Згідно зі статті 13 Конституції України
земля є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених Конституцією.

Зі змісту статті 12 Земельного кодексу
вбачається, що розпорядження землями
територіальних громад міста, в тому
числі надання їх у користування,
належить до повноважень міської ради.

Отже, відповідач при прийнятті рішення
№ 445/9 від 22.09.2011 року діяв в межах
передбачених законом повноважень.

Між тим, як було правильно зазначено
судами попередніх інстанцій, з
прийняттям рішення № 445/9 від 22.09.2011 року
фактично не відбулось припинення права
позивачів на користування земельними
ділянками, оскільки це право у
встановленому порядку не було
оформлено, а отже наявність такого
права не підтверджено.

Враховуючи викладене, підстав для
задоволення позову немає.

Колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід відхилити, оскільки
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18 відхилити, постанову
Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 14.11.2012 року та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2013 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: