Справа № 818/8000/13-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 р. Справа № 818/8000/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів:
Любчич Л.В. , Спаскіна
О.А.

за участю секретаря
судового засідання Бутенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Сумської митниці Міндоходів на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013р.
по справі № 818/8000/13-а

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування рішення, стягнення
надмірно сплачених коштів,

ВСТАНОВИЛА:

21 листопада 2013 року постановою
Сумського окружного адміністративного
суду адміністративний позов
публічного акціонерного товариства
"Сумихімпром" до Сумської митниці
Міндоходів про скасування рішення,
стягнення надмірно сплачених коштів -
задоволено.

Скасовано рішення Сумської митниці
Державної митної служби України від
22.03.2013 року №805130000/2013/000060/1 про
коригування митної вартості.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" 39492 ( тридцять
дев'ять тисяч чотириста дев'яносто дві)
грн. 90 коп. в рахунок повернення
надмірно сплаченого мита.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" 402827 (
чотириста дві тисячі вісімсот двадцять
сім) грн. 59коп. в рахунок повернення
надмірно сплаченого податку на додану
вартість.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказану постанову
суду першої інстанції та постановити
нове рішення, яким повністю відмовити в
позові. Зазначає, що приймаючи
зазначену постанову суд першої
інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи, не
вірно застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права, а саме: судом першої інстанції в
порушення норм Митного кодексу України
проігноровано той факт, що на момент
подачі відповідної митної декларації
позивачем не було надано платіжних
документів на підтвердження оплати
придбаного у іноземної фірми "Tolexis
International Limited" товару, що призвело до
виникнення у митного органу
обґрунтованих сумнівів щодо
достовірності заявленої митної
вартості. Фактично, дії Сумської
митниці Міндоходів в частині
витребування додаткових документів
від Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" для
підтвердження заявленої митної
вартості та прийняття оскаржуваного
рішення цілком відповідали вимогам
чинного митного законодавства.

Крім того, заявник вказує на
відсутність підстав для стягнення з
Державного бюджету України суми
ввізного мита та сплаченої суми
податку на додану вартість, оскільки
задовольняючи позовні вимоги в цій
частині суд першої інстанції перебрав
на себе повноваження митного органу.

Публічним акціонерним товариством
"Сумихімпром" заперечень на апеляційну
скаргу до суду не подано.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
між ПАТ "Сумихімпром" та компанією "Tolexis
International Limited" було укладено
зовнішньоекономічний контракт №1409 RPT
від 14.09.2012р., відповідно до якого
Продавець зобов'язується поставити
фосфорити виробництва (походження)
Алжир в кількості 320000 метричних тон та
фосфорити виробництва (походження)
Сирія в кількості 300000 метричних тон,
фосфорити виробництва (походження)
Марокко в кількості 300000 метричних тон.
Відповідно до додаткової угоди №5 від
21.02.2013 р. до контракту ціна однієї тони
фосфоритів сирійського виробництва
скала 117,0 доларів США на умовах CIF порт
Миколаїв/Бердянськ за одну тону.
Зазначене підтверджується копіями
контракту та додаткової угоди до нього
( а.с.8-13, 15).

Вартість поставленої продукції в
кількості 11442 м/т сплачена позивачем,
про що свідчать копії платіжних
доручень від 18.03.2013р. № 122 та від 20.03.2013 р.
№138 ( а.с.21,22).

Частина товару в кількості 8 823 100 кг
перевезена з Миколаївського порту до
м. Суми ( станція Баси) залізничним
транспортом, що підтверджується
копіями залізничних накладних ( а.с.
23-31).

Для здійснення митного оформлення
товару по контракту позивачем було
подано митну декларацію (далі - МД) від
22.03.2013 р. № 805130000/2013/003089 (а.с.32-33), до якої
було додано наступні документи: картка
обліку особи, яка здійснює операції з
товарами, залізничні накладні для
внутрішнього сполучення , коносамент
№1 від 08.03.2013 р., рахунок-фактура (інвойс)
№ 02384 від 11.03.2013 р., контракт від 14.09.2012 р.,
доповнення до контракту №3 від 20.11.2012р.,
та № 5 від 21.02.2013 р., довідку про
проведення декларування валютних
цінностей доходів майна, що належать
резиденту України і знаходяться за її
межами, інформація про позитивні
результати
санітарно-епідеміологічного контролю
товару, інформація про позитивні
результати радіологічного контролю
товару, декларація про походження
товару. Зазначене підтверджується
карткою відмови у прийнятті митної
декларації ( а.с.40-41).

Митна вартість пред'явлених до митного
оформлення товарів була визначена
декларантом за основним методом (за
ціною договору (контракту) і становила
загальну суму 8 251 195,48 грн. (при курсі
долара США 7,993). З цієї суми позивачем
розраховане ввізне мито в розмірі
165023,91 грн., та ПДВ в розмірі 1683243,88 грн.

Після розгляду наданих для митного
оформлення товару документів,
посадовою особою Сумської митниці було
запропоновано декларанту подати
документи, що підтверджують митну
вартість товарів, а саме: договір із
третіми особами, пов'язаний з договором
про поставку товарів, митна вартість
яких визначається, рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором, рахунки про оплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору,
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, копію
митної декларації країни відправника,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

У зв'язку з ненаданням декларантом всіх
запитуваних документів, відповідачем
22.03.2013 року було прийнято рішення №
805130000/2013/000060/1 про коригування митної
вартості товарів за другорядним
методом - за ціною договору щодо
подібних товарів товарів та видано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
(а.с. 38-39,40-41).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування рішення Сумської митниці
Міндоходів від 22.03.2013 року
№805130000/2013/000060/1 про коригування митної
вартості, суд першої інстанції виходив
з того, що підстави для прийняття
оскаржуваного рішення у відповідача
були відсутні.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в цій
частині, з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України від 13.03.2012, № 4495-VI (далі
- Кодекс, МК України).

Відповідно до ст. 49 Кодексу
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами 1, 2 ст. 52 МК України
встановлено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом;

2) подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням митному органу
додаткової інформації.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Кодексу у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Кодексу, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України,
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з посиланнями
відповідача на те, що митниця має
повноваження витребувати додаткові
документи для перевірки правильності
визначення митної вартості товару,
однак зазначає, що такі повноваження
мають бути реалізовані лише за
наявності обґрунтованих підстав для
сумніву в правильності митної оцінки
товару, що переміщується через митний
кордон України.

Відповідно до ч.9 ст.55 Митного кодексу
України у разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів митний орган розглядає
подані додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом.

При винесенні рішення №805130000/2013/000060/1
від 22.03.2013 року про коригування митної
вартості товарів відповідачем
зазначалось, що митна вартість
коригується, оскільки відомості, що
використані декларантом, не є
об'єктивними та достатньо
підтвердженими документально. Крім
того декларантом не було надано на
письмову вимогу митного органу
додаткові документи, а саме: договір
про здійснення платежів третім особам,
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором; рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних з виконанням умов договору,
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію МД
країни відправлення, висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини (а.с.38-39).

Щодо витребування митним органом у
позивача зазначених документів
колегія суддів зазначає, що контрактом,
укладеним позивачем і компанією "Tolexis
International Limited" не передбачено укладання
договорів із третіми особами;
відповідно, не передбачено здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; також Контрактом не
передбачено комісійних та
посередницьких послуг.

На вимогу митного органу, позивачем
надано митному органу лист ДП
"Укрпромзовнішекспертиза" від 25.03.2013
року, згідно з яким рівень цін на фосфат
кальцію розмелений може становити 117,0
доларів США на умовах поставки CIF -
порт м.Миколаїв або Ніка-Тера Україна
(а.с.42).

Надати інші документи згідно переліку,
що вимагався митним органом, позивач не
мав об'єктивної можливості з причин їх
відсутності.

Таким чином, витребування відповідачем
у позивача додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару є
безпідставним, оскільки відповідачем
не доведено передбачених законом
підстав для їх витребування; крім того,
частина витребуваних документів не
мають відношення до митного оформлення
товару позивачем, інша частина була
надана відповідачеві.

Доводи відповідача у апеляційній
скарзі про відсутність документів, які
належним чином підтверджували б оплату
придбаного товару позивачем на момент
подання митної декларації, колегія
суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

З урахуванням умов контракту, на момент
пред'явлення товару до Сумської
митниці, позивачем було оплачено
товари, що підтверджується платіжними
дорученнями в іноземній валюті або
банківських металах №122 від 18.03.2013 року
(а.с.21) та від 20.03.2013 року №138 (а.с.22).

Вказані платіжні доручення дають
можливість визначити, що ними було
оплачено поставку товару,
задекларованого в митній декларації
від 22.03.2013 року № 805130000/2013/003089.

Згідно з приписами Митного кодексу
України, у випадку виникнення
обґрунтованих сумнівів у заявленій
митній вартості товарів митний орган
повинен витребовувати, а позивач -
надавати лише ті докази, які можуть
підтвердити або спростувати такі
сумніви.

Надаючи оцінку доводам заявника,
колегія суддів вважає, що платіжні
доручення, подані позивачем, є
належними доказами перерахування
коштів в межах контракту.

За таким обставин, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що позовні вимоги в частині скасування
оспорюваного рішення відповідача
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача надмірно
сплачених митних платежів та податку
на додану вартість за оспорюваним
рішенням, колегія суддів зазначає
наступне.

За правилами частин першої, третьої
статті 265 МК митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу. У разі
виникнення у митного органу сумніву
щодо правильності визначення
декларантом митної вартості, він своїм
рішенням має право зобов'язати
останнього визначити митну вартість
іншим способом, ніж він використав для
її визначення.

Аналіз положень статей 265, 266 МК та
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339 (чинного на час
виникнення спірних відносин), дає
колегії суддів підстави для висновку,
що питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.
Тому суди, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачених митних платежів,
фактично визначаючи при цьому метод
обчислення митної вартості.

Таким чином, суд першої інстанції,
постановляючи у справі, що
розглядається, рішення щодо стягнення
з державного бюджету на користь
позивача суми надмірно сплачених
митних платежів та податку на додану
вартість, фактично визначив розмір
зазначених платежів щодо ввезеного
позивачем товару, чим підмінив митний
орган.

Аналогічна позиція колегії суддів
відображена в постанові колегії суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України від
17.12.2013 року по справі №21-439а13.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає частковому скасуванню на
підставі п.4 ст. 202 КАС України з
прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці
Міндоходів - задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013р. по
справі № 818/8000/13-а в частині
задоволення адміністративного позову
про стягнення з Державного бюджету на
користь Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" 39.492 грн. 90 коп.
в рахунок повернення надмірно
сплаченого мита та 402.827 грн. 59 коп. в
рахунок повернення надмірно
сплаченого податку на додану вартість -
скасувати.

В цій частині ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром" -
відмовити.

В іншій частині постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
21.11.2013 року по справі №818/8000/13-а -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А. Повний текст постанови
виготовлений 03.03.2014 р.

Помічник судді
Цюпак О.П.