Справа № 813/9481/13-а
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2014 року м. Львів
№ 813/9481/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі судді Клименко О.М. за
участю секретаря судового засідання
Рехліцька Ю.Р. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:
позивача: представник Турчин І.Я.;
відповідача: представник Мельник А.І.;
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Заступника прокурора
Львівської області до Львівської
обласної ради про визнання
протиправним та скасування рішення, -
Заступник прокурора Львівської
області звернувся до суду з позовом до
Львівської обласної ради, в якому, із
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог від 23.01.2014 року, просить визнати
протиправним та скасувати рішення
Львівської обласної ради від 17.12.2013
року №932 «Про виконавчий комітет
Львівської обласної ради».
В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що на засіданні сесії
Львівської обласної ради 17.12.2013 року
прийнято рішення «Про виконавчий
комітет Львівської обласної ради»,
яким вирішено створити тимчасову
контрольну комісію з формування
механізму створення виконавчого
комітету Львівської обласної ради.
Позивач вважає, що рішення не
відповідає Конституції України та
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», оскільки
обласним радам не надано жодних
повноважень щодо створення своїх
виконавчих комітетів. А створення
тимчасової контрольної комісії для
підготовки звіту та пропозицій щодо
можливостей створення виконавчого
комітету, що не відноситься до
компетенції обласної ради, також
суперечить нормам чинного
законодавства, що регулює діяльність
даних органів місцевого
самоврядування. Крім цього, вказує на
порушення процедури прийняття
зазначеного рішення. З цих підстав
просить позов задовольнити.
Відповідач позовні вимоги заперечив.
Пояснив, що оскаржуваним рішенням лише
створено комісію з аналізу та
напрацювання пропозицій, зокрема
законотворчих, щодо можливого
створення виконавчого комітету, що є
компетенцією Львівської обласної ради.
Зміст спірного рішення полягає у
напрацюванні пропозицій, і у першу
чергу, законотворчих, для
вдосконалення системи реформування
органів місцевого самоврядування.
Представник відповідача ствердив, що
Львівська обласна рада під час
прийняття оскаржуваного рішення діяла
виключно у межах та в спосіб,
передбачених чинним законодавством,
тому просить у задоволенні позову
Суд заслухав пояснення представників
сторін, дослідив долучені до
матеріалів справи письмові докази,
оцінив їх в сукупності і встановив
наступні фактичні обставини справи та
відповідні їм правовідносини.
17.12.2013 року під час 9-го пленарного
засідання чергової сесії прийнято
рішення №932 «Про виконавчий комітет
Львівської обласної ради», яким
вирішено створити тимчасову
контрольну комісію з формування
механізму виконавчого комітету
Львівської обласної ради. Пунктом 2
рішення доручено тимчасовій
контрольній за результатами аналізу
підготувати звіт та пропозиції щодо
можливостей створення виконавчого
комітету Львівської обласної ради.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру покладено
обов'язок представляти інтереси
держави у суді, у випадках передбачених
законом.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 08.04.1999 (справа № 1-1/99) зазначив, що
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва в судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво на будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» підставою представництва
у суді інтересів держави є: наявність
порушень або загрози порушень
інтересів держави. У вказаній нормі
Закону також передбачено, що однією із
форм представництва прокурором є
звернення до суду з позовами (заявами,
поданнями).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України,
прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

У зв'язку з відсутністю органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
прокурор, відповідно до ст. 60 КАС
України, у даному випадку набуває
статусу позивача.

В силу положень ст. 23 Закону України
«Про прокуратуру», прокурор може
звернутися до суду і в тому випадку,
якщо подання про усунення виявлених
порушень не вносилося.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про подання прокурором позову
у порядку, спосіб та з підстав,
передбачених чинним законодавством.

Щодо законності спірного рішення, суд
зазначає наступне.

Згідно ст. 7 Конституції України, в
Україні визнається і гарантується
місцеве самоврядування.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 144 Конституції України,
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
та Законів України.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що правовий статус місцевого
самоврядування в Україні визначається
Конституцією України, цим та іншими
Законами, які не повинні суперечити
положенням цього ж Закону.

Органи місцевого самоврядування при
вирішенні питань місцевого значення,
віднесених до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції,
зокрема, нормотворчу, координаційну,
дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.
Конституція України визначає, що
предметом віддання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання місцевого
значення. Перелік таких питань
визначено у Конституції України та ст.
43 вищевказаного Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

Конституційне призначення місцевого
самоврядування полягає в праві
територіальних громад як самостійно,
так і через органи місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах законів.

Аналіз наведених норм вказує, що органи
місцевого самоврядування здійснюючи
владу і самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», тимчасові контрольні комісії
ради є органами ради, які обираються з
числа її депутатів для здійснення
контролю з конкретно визначених радою
питань, що належать до повноважень
місцевого самоврядування. Контрольні
комісії подають звіти і пропозиції на
розгляд ради.

Отже, завданням тимчасової контрольної
комісії є контроль за питаннями, що
належать до повноважень місцевого
самоврядування.

Зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що відповідачем вирішено
створити тимчасову контрольну комісію
з формування механізму виконавчого
комітету Львівської обласної ради.

В той же час, у статті 5 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
визначено вичерпну систему місцевого
самоврядування. Нею передбачено
існування виконавчих органів, як
складової, ланки зазначеної системи,
лише у сільських, селищних міських та
районних у містах (у разі їх створення)
рад.

Стаття 11 вказаного Закону присвячена
виконавчим органам рад і також
передбачає їх створення лише у
сільських, селищних, міських, районних
у містах (у разі їх створення) рад.

У главі 1 та 4 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», як і
в розділі XI Конституції України,
визначено вичерпний перелік
повноважень органів місцевого
самоврядування, серед яких не
передбачено повноважень обласної ради
щодо створення виконавчих комітетів,
не передбачено і повноважень щодо
формування механізму їх створення. Для
здійснення таких повноважень ч. 3 ст. 140
Конституції України передбачено
наявність виконавчих органів лише
сільських, селищних та міських рад,
тобто виконавчих комітетів. Хоч
відповідно до ч. 4 згаданої статті
Основного закону обласна рада
представляє спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, однак функціонування виконавчого
комітету обласної ради законом не
передбачено.

Також суд зазначає, що у Рішенні від 1
квітня 2008 року № 4-рп/2008 Конституційний
Суд України наголосив, що неухильне
додержання органами законодавчої,
виконавчої та судової влади
Конституції та законів України
забезпечує реалізацію принципу поділу
влади і є запорукою їх єдності,
важливою передумовою стабільності,
підтримання громадського миру і
злагоди в державі.

Таким чином, на підставі аналізу
наведених норм та змісту спірного
рішення, суд приходить до висновку, що
створення тимчасової контрольної
комісії з питання формування механізму
виконавчого комітету Львівської
обласної ради не належить до
повноважень відповідача, а відтак, і не
може бути завданням для тимчасової
контрольної комісії.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судом встановлено, що відповідні
положення відповідачем дотримані не
були, а отже рішення Львівської
обласної ради від 17.12.2013 року №932 «Про
виконавчий комітет Львівської
обласної ради» суперечить як
Конституції України, так і
вищевказаним нормам Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», а тому є протиправним і
підлягає скасуванню.

Враховуючи встановлені фактичні
обставини справи та правові норми, суд
вважає, що позовні вимоги прокурора
Львівської області є законними,
обґрунтованим, відтак такі підлягають
задоволенню повністю.

Судові витрати відповідно до положень
ст. 94 КАС України з сторін не
стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Львівської обласної ради від
17.12.2013 року №932 «Про виконавчий комітет
Львівської обласної ради».

Судовий збір зі сторін стягувати не
слід.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 25.02.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.