Справа № 810/1744/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ірпіньнафтопродукт» на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ірпіньнафтопродукт» до Державного
реєстратора реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції Київської області Скрипника
Володимира Михайловича, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Білоруські нафтопродукти», третя
особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_4 про визнання дій
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ірпіньнафтопродукт» звернулися в суд
з адміністративним позовом до
державного реєстратора реєстраційної
служби Ірпінського міського
управління юстиції Київської області
Скрипника Володимира Михайловича про
визнання протиправними дій щодо
державної реєстрації прав власності за
ТОВ «ТД» Білоруські продукти»
проведеної 23.02.2013 року на об'єкти, що
належать «ТОВ Ірпіньнафтопродукт» і
розташовані за адресами: Київська
область, смт. Гостомель, вул.Чкалова, 31А,
Київська область, м. Ірпінь, вул.
Гостомельське шосе, 39 та скасування
даної реєстрації.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року в задоволенні вимог позивача
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення вимог позивача.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Білоруські нафтопродукти»,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про відмову
в задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
15.01.2013 року рішенням Господарського
суду Київської області, залишеним без
змін ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.03.2013 року
(справа № 21/162-12) визнано за Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти» право власності на
належне ТОВ «Ірпіньнафтопродукт»
майно, зокрема: автозаправну станцію з
будівлями та спорудами, загальною
площею 312, 60 м. кв. за адресою: Київська
область, селище міського типу
Гостомель, вулиця Чкалова, 31-А та
автозаправну станцію з будівлями та
спорудами, загальною площею 44, 4 м. кв. за
адресою: Київська область, місто
Ірпінь, вулиця Гостомельське шосе, 39.

До Реєстраційної служби Ірпінського
міського управління юстиції Київської
області 23.02.2013 року надійшли заяви
разом із доданими до них документами
про реєстрацію права власності на
перераховані вище об'єкти. Дані заяви
були розглянуті відповідачем 29.03.2013
року та прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень №1235689
(автозаправна станція, розташована у
місті Ірпені, Гостомельське шосе, 39) та
№ 1233983 (автозаправна станція,
розташована у смт. Гостомель, вулиця
Чкалова, 31-А).

Вирішуючи правомірність вказаних вище
дій відповідача та рішення про
реєстрацію об'єктів права власності
колегія суддів зважає на наступні
обставини справи.

За статтею 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -
Закон), державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно статті 3 Закону державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Державна реєстрація права власності та
інших речових прав проводиться за
місцем розташування об'єкта нерухомого
майна в межах території, на якій діє
відповідний орган державної
реєстрації права власності та інших
речових прав, крім випадків,
установлених абзацами другим і третім
частини п'ятої цієї статті.

Виходячи з приписів частини четвертої
статті 9 Закону, державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 14 Закону
реєстраційна справа включає документи,
в яких містяться відомості про
нерухоме майно, право власності на
нього, інші речові права та їх
обтяження.

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
передбачений статтею 15 даного Закону.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання
відмови в ній) проводиться в строк, що
не перевищує чотирнадцяти робочих днів
(крім випадків, встановлених у частині
сьомій цієї статті) з моменту
надходження до органу державної
реєстрації прав заяви про таку
реєстрацію та передбачених цим Законом
та нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до нього,
документів, необхідних для її
проведення.

Відповідно до вимог статті 16 Закону
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень подається до органу
державної реєстрації прав у паперовій
або електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом.

Реєстрація заяв про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості їх
надходження. Разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій формі подаються
оригінали документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, їх копії, засвідчені в
установленому порядку.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень регламентована
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року № 703,
що повністю відповідає зазначеному
вище Закону.

Аналіз правових норм вказаних вище
Закону та Порядку чітко передбачають
підстави для відмови у прийнятті заяви.
В свою чергу, законодавством
розмежовується два етапи - прийняття
заяви та прийняття рішення про
державну реєстрацію прав (відмова у
реєстрації).

З матеріалів справи слідує та було
встановлено судом першої інстанції, що
дійсно заяви про державну реєстрацію
права власності на зазначені вище
об'єкти ТОВ «Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти» були подані 23.02.2013 року.
Разом з заявою та квитанцією про оплату
послуг за державну реєстрацію було
подано рішення Господарського суду
Київської області від 15.01.2013 року
(справа № 21/162-12), яким було визнано за
ТОВ «Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти» право власності на
вказані вище об'єкти, без відмітки про
набрання рішенням законної сили.

Проте, колегія суддів в даному випадку
не може не погодитися з доводами суду
першої інстанції, що на етапі прийняття
заяв, підстав для відмови в їх
прийнятті у відповідача не було.

Відповідачем 29.03.2013 року розглянуто
заяви №275931 та №275642 та прийнято
відповідні рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень.

З приводу доводів апелянта щодо
відсутності відмітки про набрання
законної сили судовим рішенням,
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини першої
статті 19 Закону державна реєстрація
прав проводиться на підставі рішень
судів, що набрали законної сили.

Підстави для відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
передбачені статтею 24 Закону,
відповідно до якої у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, зокрема, якщо
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Відповідачем зазначено, що ним з
Єдиного державного реєстру судових
рішень було встановлено, що рішення
Господарського суду Київської області
від 15.01.2013 року (справа № 21/162-12) набрало
законної сили, згідно постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 21.03.2013 року,
якою вказане рішення залишено без змін.

Крім того, у відповідності до вимог
пункту 10 Порядку ведення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141,
відповідачем під час розгляду заяв ТОВ
«Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти» здійснено пошук
відомостей щодо нерухомого майна,
права власності та суб'єктів цього
права, інших речових прав та суб'єктів
цих прав, іпотек та суб'єктів цього
права, обтяження прав на нерухоме майно
та суб'єктів цих прав. У зв'язку з чим
відповідачем було встановлено, що ТОВ
«Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти» є іпотекодержателем
вказаного у заявах майна, що також
встановлено у згаданому рішенні
Господарського суду Київської області
від 15.01.2013 року (справа № 21/162-12).

Витяги про державну реєстрацію
сформовані і видані державним
реєстратором 29.03.2013 року на спірні
об'єкти нерухомості без порушень вимог
законодавства.

Таким чином, подана копія рішення була
завірена в установленому порядку, на
момент прийняття рішень про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень рішення
набрало законної сили, отже підстав для
відмови у реєстрації не було.

Доводи апелянта про те, що станом на
29.03.2013 року існував арешт на нерухоме
майно, накладений ухвалою Ірпінського
міського суду Київської області від
27.12.2012 року, у зв'язку з чим державний
реєстратор повинен був відмовити в
державній реєстрації прав власності на
нерухоме майно, на підставі пункту 5
частини першої статті 24 Закону (заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону), не заслуговують на
увагу виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 19 Закону підставою
для державної реєстрації прав на майно
є - рішення судів, що набрали законної
сили, а тому у разі відмови у такій
реєстрації, державний реєстратор
порушив би законні права та інтереси
ТОВ «Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти».

Крім того, пункт 5 частини першої статті
24 Закону передбачає відмову у державні
реєстрації прав та їх обтяжень у
випадках подачі заяви про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, коли
зареєстровано обтяження цього майна.
Тобто, у разі відчуження цього майна
ТОВ «Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти», інша особа не зможе
зареєструвати за собою права на таке
майно у зв'язку з наявними обтяженнями.

Отже, підстав для відмови у реєстрації
у зв'язку з наявністю обтяжень у
відповідача не було, він лише повинен
був перенести такі обтяження, що і було
ним зроблено.

Наведене вище свідчить, що дії
державного реєстратора Скрипника В.М.
щодо державної реєстрації прав
власності за ТОВ «Торговий дім
«Білоруські нафтопродукти» на об'єкти
нерухомого майна є законними та такими,
що не суперечать Конституції та
законам України.

Посилання позивача на помилки під час
реєстрації в адресах спірних об'єктів
права власності жодним чином не
свідчать про порушення з боку
відповідача, оскільки реєстрація прав
проводилася виключно на підставі
рішення Господарського суду Київської
області від 15.01.2013 року (справа № 21/162-12)
за вказаними адресами.

Апеляційна інстанція повністю
погоджується з судом першої інстанції,
що, зважаючи на предмет позову та норми
КАС України, рішення відповідача про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, які оскаржуються позивачем у цій
справі не є актом індивідуальної дії по
відношенню до позивача, і не створюють,
для нього прав та/чи обов'язків. Таке
рішення стосується безпосередньо прав
лише третьої особи по справі, а саме ТОВ
«Торговий дім «Білоруські
нафтопродукти», оскільки право
власності на спірні об'єкти на момент
реєстрації було визнано в законному
порядку саме за третьою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем доведено обґрунтованість
і законність своїх дій та прийнятих
спірних рішень.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного позивачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 158, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Ірпіньнафтопродукт» - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
20.02.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Сорочко Є.О.

Оксененко О.М.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Оксененко О.М.

Сорочко Є.О.