Справа № 2-а-44166/09/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ К-35546/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.03.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2010 у
справі № 2а-44166/09/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Внеторгімпорт"

до Державної податкової
інспекції у Червонозаводському районі
м. Харкова

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило податкове
повідомлення-рішення від 02.11.2009 №
/1, яким Державною податковою
інспекцією позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 76 767,00
грн., в тому числі 51 178,00 грн. основний
платіж та 25 589,00 грн. штрафні (фінансові)
санкції.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 25.03.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2010,
позовні вимоги задоволено, оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
скасовано.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з думкою якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що податкові накладні, на підставі яких
було сформовано податковий кредит,
містять реквізити визначені Законом
України "Про податок на додану
вартість", які дають змогу
ідентифікувати продавця та позивача, а
тому певні порушення в заповнені
податкових накладних ніяким чином не
вплинули на виконання сторонами
договірних зобов'язань, що
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами,
тому у податкового органу не було
підстав стверджувати про заниження
позивачем суми ПДВ.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційну скаргу необхідно відхилити з
наступних підстав.

Як встановлено судами, приймаючи
оспорюване податкове повідомлення -
рішення за результатами планової
виїзної документальної перевірки
Товариства з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 12.05.2008 по
31.03.2009, яка оформлена актом від 17.09.2009,
податковий орган виходив із того, що
позивачем порушено вимоги пп. 7.2.1 п. 7.2,
пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", в
результаті чого занижено ПДВ на суму 51
178,00 грн.

На думку контролюючого органу
Товариством у липні 2008 року до
податкового кредиту було неправомірно
включено ПДВ у сумі 46 178,26 грн. згідно
податкової накладної від 25.07.2008 № 150,
виданої ТОВ "ОСТ-ОІЛ", оскільки в
зазначеній податковій накладній було
зазначено помилковий індивідуальний
податковий номер продавця. Разом з тим,
у акті зазначено, що вказана накладна
завірена печаткою ТОВ "ОСТ-ОІЛ", яка
містить належний індивідуальний
податковий номер продавця. Також до
податкового кредиту неправомірно
включено податкову накладну від 21.07.2008
№ 29, отриману від ТОВ "Авто-Лакцентр",
оскільки остання була видана на
виконання договору про надання
транспортних послуг, що
підтверджується актом виконаних робіт
без вказівки вантажу та його
отримувача та за відсутності ТТН, що на
думку контролюючого органу не
підтверджує належне виконання
договору.

На підставі акту перевірки та
вищезазначених висновків винесено
оспорюване податкове
повідомлення-рішення 02.11.2009 №/1.

Задовольняючи позовні вимоги
Товариства, суди попередніх інстанції
у цій справі керувався положеннями ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (втратив
чинність 01.01.2011).

Як визначено пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97ВР датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97ВР).

Тобто, підставою для відповідальності
платника податку є непідтвердження сум
податку, включеного до податкового
кредиту, на момент перевірки платника
податку. При цьому відповідальність за
правильність виписування податкової
накладної покладена не на покупця, а на
продавця товарів.

Виходячи з норм пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону
№ 168/97-ВР надані податкові накладні є
такими документами, що підтверджують
проведення господарської операції,
оскільки містять відомості про
продавця товару, за якими можливо в
разі необхідності провести його
перевірку щодо підтвердження
зазначених у накладній відомостей,
відомості про проданий товар, його
вартість, суму податку на додану
вартість.

Таким чином, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, відповідають
зазначеним у податкових накладних,
податковий кредит покупця вважається
підтвердженим податковими накладними,
за умови, що вони не перешкоджають
можливості ідентифікувати особу, яка
видала податкову накладну, містять,
зокрема, відомості про придбані товари
(роботи, послуги), їх вартість, дату
здійснення операції та відповідну суму
ПДВ.

З урахуваннями сутності заперечень
податкового органу щодо
непідвердження позивачем сформованого
податкового кредиту на суму 46 178,26 грн.
судами попередніх інстанції було
встановлено належне виконання умов
договору між позивачем та його
контрагентом ТОВ "ОСТ-ОІЛ", а під час
дослідження податкової накладної від
25.07.2008 № 150, яка була видана на користь
позивача з невірно зазначеним
податковим номером продавця,
встановлено, що позивачем було
виявлено вказану невідповідність, а
тому продавцем (ТОВ "ОСТ-ОІЛ") в
подальшому було виписано податкову
накладну від 25.07.2008 № 150 на користь
Товариства з вірним індивідуальним
податковим номером, що підтверджується
наявною в матеріалах справи податковою
накладною від 25.07.2008 № 150.

Таким чином, судами встановлено, що
спірна податкова накладна оформлена у
відповідності до Закону № 168/97-ВР та не
перешкоджає ідентифікувати продавця
та встановленню достовірності
фактичного здійснення господарських
операцій, сплати ПДВ у складі ціни
товару.

Також суди дійшли вірного висновку і
про правомірність включення позивачем
до податкового кредиту накладної від
21.07.2008 № 29 на суму 5 000,00 грн., отриманої
від ТОВ "Авто-Лакцентр", оскільки
досліджені первинні документи, які
належить складати для певного виду
господарської діяльності та копії яких
містяться в матеріалах справи (договір
про надання транспортних послуг,
податкова накладна, платіжні
доручення, акт здачі - приймання робіт,
довіреність на отримання матеріальних
цінностей) дають можливість
ідентифікувати товар (лента конвеєрна),
що перевозився і щодо перевезення
якого було укладено відповідний
договір та достовірно визначити
отримувача відповідного товару, а саме
позивача, який у подальшому придбаний
товар реалізував, що в свою чергу
свідчить про необхідність придбання
позивачем транспортних послуг та
відповідно реальність вказаних
операцій.

Також, на спростування доводів
відповідача, суд касаційної інстанції
зазначає, що відсутність товарно -
транспортних накладних не є
беззаперечним висновком, який би
надавав підстави стверджувати про
завищення позивачем суми податкового
кредиту з ПДВ,

Отже, висновки судів попередніх
інстанцій про правомірність включення
до податкового кредиту сум ПДВ на
підставі податкових накладних, які
хоча і заповнені з певними порушеннями,
проте дають змогу ідентифікувати як
позивача так і його контрагента, є
цілком обґрунтованими. Тому суд
касаційної інстанції, враховуючи
вимоги ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, погоджується з висновком
судів про скасування оспорюваного
податкового повідомлення-рішення від
02.11.2009 №/1, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання ПДВ у сумі 76 767,00
грн., в тому числі 51 178,00 грн. - основний
платіж та 25 589,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

З урахуванням викладеного
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень першої та апеляційної інстанцій
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Червонозаводському районі
м. Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.03.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2010 у
справі № 2а-44166/09/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко