Справа № 2а-8799/12/2670
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/21336/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 серпня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2012
року у справі за її позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві, управління Державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві,
Головного управління Державного
казначейства України у м. Києві, третя
особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто-Холдінг», про
стягнення примусово сплаченого збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі автомобіля,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Києві,
управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві, третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Авто-Холдінг», про стягнення
примусово сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі автомобіля.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
серпня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2012
року, в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати, а за справою
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій щодо правильності
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 у квітні 2012 року
придбала автомобіль марки MAZDA 6, при
реєстрації якого нею було сплачено до
державного бюджету збір на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування в розмірі 3% від вартості
автомобіля у сумі 4485 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що сплачена позивачем сума збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування з операції купівлі
легкового автомобіля не є помилково
сплаченою та не підлягає поверненню.

Проте, колегія суддів з такими
висновками судів погодитись не може з
огляду на наступне.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року
№400/97-ВР (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) визначено
вичерпний перелік осіб - платників
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Натомість, відповідно до пункту 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 листопада 1998
року №1740, платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на такі
автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі,
у тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час виникнення спору положення
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій
суперечили вимогам Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» у частині регулювання
правовідносин зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів.

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року №9 (пункт 5),
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
вирішенні цього спору пріоритетними є
норми Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування».

Аналогічна правова позиція була
викладена у постанові Верховного Суду
України від 26 лютого 2013 року у
справі №21-29а13.

Повернення позивачу коштів у сумі 4485
грн здійснюється органами Державного
казначейства України з відповідних
рахунків, відкритих в органах
Державного казначейства України, на
підставі подання управління
Пенсійного фонду України. Відповідно
сплачений збір в сумі 4485 грн, необхідно
стягнути з Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню. Зважаючи
на те, що у справі не вимагається
збирання або додаткової перевірки
доказів, обставини справи встановлені
судами повно і правильно, але допущено
помилку в застосуванні норм
матеріального права - судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

постановила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 серпня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві, управління Державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто-Холдінг», про
стягнення примусово сплаченого збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі автомобіля -
скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві на користь ОСОБА_2 суму
сплаченого збору на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування в розмірі 3% від вартості
автомобіля у розмірі 4485 (чотири тисячі
чотириста вісімдесят п'ять) грн.

Стягнути з Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві на користь ОСОБА_2 суму
сплаченого судового збору у розмірі 44
(сорок чотири) грн 85 коп.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя
М.М. Заїка

судді:
О.П. Стародуб

І.В. Штульман