Справа № К/9991/2907/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/2907/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Маслія В.І.
Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Приватного підприємства
«Юридична фірма ТВ-Компані» на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року у справі №2а-6831/10/1270 за позовом
Приватного підприємства «Юридична
компанія «ТВ-Компані» до Відділу з
питань банкрутства у Луганській
області Державного департаменту з
питань банкрутства про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання провести перевірку,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Юридична
компанія «ТВ-Компані» звернулось з
позовом до Відділу з питань
банкрутства у Луганській області
Державного департаменту з питань
банкрутства про визнання
бездіяльності незаконною та
зобов'язання провести перевірку
фактів, наведених в листі № 7 від 26.08.2010
року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суд увід 03 листопада
2010 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії відділу з
питань банкрутства у Луганській
області щодо не проведення перевірки
господарської діяльності арбітражного
керуючого ВАТ «Лисичанський КХП»
Клименка М.А. Зобов'язано відділ з
питань банкрутства у Луганській
області провести перевірку
господарської діяльності арбітражного
керуючого ВАТ «Лисичанський КХП»
Клименка М.А. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року постанову суду першої інстанції
скасовано, в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції Приватне
підприємство «Юридична фірма
ТВ-Компані» звернулось з касаційною
скаргою, у якій просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції, та
залишити в силі судове рішення суду
першої інстанції, посилаючись на те, що
при прийнятті зазначеного судового
рішення було порушено норми
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 26.08.2010 року ПП «Юридична
компанія «ТВ-Компані" звернулось до
відповідача зі скаргою, в якій було
зазначено, що ПП "Юридична компанія
ТВ-Компані" було проведено
інвентаризацію майна ВАТ
«Лисичанський комбінат
хлібопродуктів», яке по теперішній час
не оплатило виконані роботи в розмірі 5
тисяч гривень. Скаржник зазначав, що
арбітражним керуючим Клименко М.А.
реалізується майно та погашаються
борги перед кредиторами другої,
третьої та четвертої черги, що порушує
вимоги ст. 31 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

У зв'язку з чим, скаржник просив
провести перевірку правомірності
діяльності арбітражного керуючого
Клименка М.А. в частині дотримання
порядку черговості погашення
кредиторських вимог, а у разі виявлення
правопорушень прийняти відповідні
заходи та провести перевірку
діяльності арбітражного керуючого
Клименка М.А.

02.09.2010 року відділ з питань банкрутства
у Луганській області Державного
департаменту з питань банкрутства
надало відповідь та повідомило ПП
"Юридична компанія ТВ-Компані" про те,
що з пояснень арбітражного керуючого
Клименка М.А. вбачається, що претензія
боржником була відхилена, а у відділу є
сумнів щодо наявності боргу, про який
вказано у скарги, з цих підстав відділ
вважає, що спір, який виник між двох
суб'єктів господарювання повинен
вирішуватись у відповідному суді і до
компетенції відділу не належить.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, дійшов
висновку, що борг перед кредитором ПП
"Юридична компанія ТВ-Компані" за
проведення інвентаризації майна ВАТ
«Лисичанський комбінат
хлібопродуктів» у розмірі 5 тисяч
гривень належить до першої черги,
оскільки ці витрати пов'язанні з
проведенням процедури ліквідації
банкрута.

Натомість, суд апеляційної інстанції,
відмовив в задоволенні позову з тих
підстав, що оскільки відділом з питань
банкрутства у Луганській області і
судом при розгляді справи порушень з
боку арбітражного керуючого Клименка
М.А. саме черговості задоволення вимог
кредиторів встановлено не було, то і
підстави для проведення такої
перевірки у відповідача були відсутні,
тобто останній правомірно відмовив у
проведенні позапланової перевірки.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком апеляційного
суду та вважає його обґрунтованим, з
огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом» (
в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
кошти, одержані від продажу майна
банкрута, спрямовуються на задоволення
вимог кредиторів, у порядку,
встановленому цією статтею, зокрема, у
першу чергу задовольняються:

а) вимоги, забезпечені заставою;

б) вимоги щодо виплати заборгованості
із заробітної плати за три місяці
роботи, що передують порушенню справи
про банкрутство чи припиненню трудових
відносин у разі звільнення працівника
до порушення зазначеної справи,
грошової компенсації за всі
невикористані дні щорічної відпустки
та додаткової відпустки працівникам,
які мають дітей, право на які виникло
протягом двох років, відпрацьованих до
порушення справи про банкрутство чи
припинення трудових відносин, інших
коштів, належних працівникам у зв'язку
з оплачуваною відсутністю на роботі
(оплата часу простою не з вини
працівника, гарантії на час виконання
державних або громадських обов'язків,
гарантії і компенсації при службових
відрядженнях, гарантії для
працівників, що направляються для
підвищення кваліфікації, гарантії для
донорів, гарантії для працівників, що
направляються на обстеження до
медичного закладу, соціальні виплати у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності за рахунок коштів
підприємства тощо), право на які
виникло протягом трьох останніх
місяців до порушення справи про
банкрутство чи припинення трудових
відносин, а також вихідної допомоги,
належної працівникам у зв'язку з
припиненням трудових відносин, у тому
числі відшкодування кредиту,
отриманого на ці цілі;

в) витрати Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб, що пов'язані з набуттям
ним прав кредитора щодо банку, - у
розмірі всієї суми відшкодування за
вкладами фізичних осіб;

в 1) вимоги кредиторів за договорами
страхування;

г) витрати, пов'язані з провадженням у
справі про банкрутство в
господарському суді та роботою
ліквідаційної комісії, у тому числі:
витрати на оплату державного мита;
витрати заявника на публікацію
оголошення про порушення справи про
банкрутство; витрати на публікацію в
офіційних друкованих органах
інформації про порядок продажу майна
банкрута; витрати на публікацію в
засобах масової інформації про
поновлення провадження у справі про
банкрутство у зв'язку з визнанням
мирової угоди недійсною; витрати
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора), пов'язані з утриманням і
збереженням майнових активів банкрута;
витрати кредиторів на проведення
аудиту, якщо аудит проводився за
рішенням господарського суду за
рахунок їх коштів; витрати на оплату
праці арбітражних керуючих
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) в порядку,
передбаченому статтею 27 цього Закону.

Перелічені витрати відшкодовуються
ліквідаційною комісією після
реалізації нею частини ліквідаційної
маси, якщо інше не передбачено цим
Законом.

Листом арбітражного керуючого
Клименка М.А. від 29.07.2010 року № 14-1460 було
відхилено претензію позивача від 07.07.2010
року № 37, в тому числі і на суму 5 тисяч
гривень за договором від 05.05.2008 року №
268.

Відповідно до ст. 14 Закону рішення
боржника про невизнання вимог може
бути оскаржене до господарського суду,
що порушив провадження у справі про
банкрутство.

Відтак, вимоги кредиторів, визнані
боржником або господарським судом,
включаються розпорядником майна до
реєстру вимог кредиторів. Тобто при
невизнанні вимог кредитора спір з
цього приводу повинен бути вирішений
господарським судом.

Водночас, згідно п. 1 Порядку контролю
за додержанням ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією,
ліквідаторів), затвердженому наказом
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва Міністерства економіки
та з питань Європейської інтеграції
України № 22/35 від 13.02.2002 р., планові
перевірки дотримання арбітражними
керуючими Ліцензійних умов
проводяться не частіше одного разу на
рік згідно з річним планом перевірок,
який затверджується наказом органу
контролю. Плани перевірок узгоджуються
між Міністерством економіки України та
Державним комітетом з питань
регуляторної політики та
підприємництва.

Пунктом 1.3 цього Порядку передбачено,
що позапланові перевірки здійснюють
органи контролю лише на підставі
надходження до них у письмовій формі
заяви (повідомлення) про порушення
арбітражними керуючими ліцензійних
умов або з метою перевірки виконання
розпоряджень про усунення порушень
Ліцензійних умов.

Відповідно до п. 5.2 вказаного Порядку
при позаплановій перевірці
арбітражного керуючого комісія
перевіряє факти порушення арбітражним
керуючим Ліцензійних умов, наведені у
заяві, або виконання розпоряджень про
усунення порушень Ліцензійних умов.

Згідно наказу Відділу з питань
банкрутства у Луганській області від
01.11.2010 року №56 планова перевірка
додержання ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
арбітражним керуючим Клименко М.А. по
справі № 12/130б про банкрутство ВАТ
«Лисичанський комбінат
хлібопродуктів» за період з 15.07.2009 року
по 12.11.2010 року проведена з 12 по 17
листопада 2010 року. Відповідно до акту
перевірки порушень з боку арбітражного
керуючого Клименка М.А. не встановлено.

За таких обставин, посилання суду
першої інстанції на те, що відповідачем
не доведено факт проведення планової
перевірки дотримання арбітражним
керуючим Клименко М.А. ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
арбітражного керуючого у 2010 році або
направлення листа до Державного
департаменту з питань банкрутства для
узгодження проведення саме
позапланової перевірки є
необґрунтованим.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Юридична фірма
ТВ-Компані» відхилити, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: