Справа № 801/7477/13-а
Суддя: Кукта Максим Валерійович
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/7477/13-а

04.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кукти М.В.,

суддів Кучерука О.В. ,

Лядової Т.Р.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та
Управління Пенсійного фонду України в
Чорноморському районі АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Радчук А.А.) від 03.10.13 у справі № 801/7477/13-а

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 АДРЕСА_1)

до Управління Пенсійного фонду України
в Чорноморському районі АР Крим (вул.
Кірова, 6, смт. Чорноморське,
Чорноморський район, Автономна
Республіка Крим, 96400)

про визнання протиправними та
скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 03.10.2013
адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Чорноморському районі АР Крим про
визнання протиправними та скасування
рішень - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Чорноморському районі АР
Крим №1242 від 08.07.2013.

В задоволенні іншої частини
адміністративного позову відмовлено.

Стягнуто на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 114,70 грн. із Державного бюджету
шляхом їх списання із рахунку
Управління Пенсійного фонду України в
Чорноморському районі АР Крим.

Не погодившись з даною постановою суду,
позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернулася з апеляційною
скаргою, в якій просить постанову суду
першої інстанції скасувати, та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга
мотивована порушенням судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Не погодившись з даною постановою суду,
відповідач - Управління Пенсійного
фонду України в Чорноморському районі
АР Крим звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить постанову суду
першої інстанції змінити у частині
стягнення судового збору.

Апеляційна скарга
мотивована порушенням судом першої
інстанції норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання 04.02.2014 сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

На підставі та за правилами статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України, розглянувши справу, судова
колегія встановила наступне.

Судовою колегією встановлено, що в
період часу з 23.04.2013 по 26.04.2013
працівниками відповідача проведено
планову перевірку позивача за
наслідками якої виявлено ряд порушень,
які знайшли своє відображення в акті
перевірки №15-ф від 26.04.2013

За наслідками перевірки відповідачем 08
липня 2013 року прийняті спірні рішення:

- №242, яким на підставі пункту 7 частини 9
ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 за №1058 за
несплату, не повну або несвоєчасну
сплату авансових платежів по страховим
внескам застосовані фінансові санкції
в розмірі 1116,63грн.;

- №1242, яким на підставі пункту 3 частини
11 ст.25 Закону України від 08.07.2010 № 2464
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" за
донарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 356,35
грн., застосовано до позивача штраф в
розмірі 436,49 грн.;

- №1243, яким на підставі пункту 6 частини
11 ст.25 Закону України від 08.07.2010 № 2464
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
застосовано до позивача штраф в
розмірі 1272,55 грн.;

- №1244, яким на підставі пункту 4 частини
11 ст.25 Закону України від 08.07.2010 № 2464
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" за не подачу,
несвоєчасну подачу, подачу не по
встановленій формі звітності,
застосовано до позивача фінансові
санкції в розмірі 170 грн.

Розглянувши справу в порядку ст. 195, п. 2
ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
не підлягає задоволенню, апеляційна
скарга відповідача підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - зміни, з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закон України "Про збір
і облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VІ від
08.07.2010 із відповідними змінами та
доповненнями на час виникнення спірних
правовідносин (далі - Закон №2464) єдиний
внесок нараховується: для платників,
зазначених у пунктах 1 (крім абзацу
сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України "Про оплату праці", та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами;

Статтею 9 Закону № 2464 передбачено
порядок обчислення і сплати єдиного
внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Пунктом 6.2. Інструкції "Про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" затвердженої
Постановою правління Пенсійного фонду
України № 21-5 від 27.09.2010, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України від
27.10.2010 за № 994/18289 (далі- Інструкція) сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована і не сплачена платниками в
терміни, визначені згідно із Законом
підпунктом 4.3.6 пункту 4.3, абзацом другим
підпункту 4.5.2. підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 і
підпунктом 4.6.2 пункту 4.6 розділу IV даної
Інструкції, обчислена органами
Пенсійного фонду України у випадках,
передбачених Законом, є недоїмкою.

В разі несвоєчасної або не в повному
об'ємі сплати єдиного внеску до
платника застосовуються фінансові
санкції, які передбачені вищевказаними
Законом, а посадові особи, винні в
порушенні законодавства про збір і
облік єдиного внеску, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із Законом.
Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Відповідно до ст. 14. ст. 15 Закону
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом по
узгодженню із центральним органом
виконавчої влади у сфері праці і
соціальною приймає рішення про
нарахування пені і застосування
штрафів, передбачених Законом, яке
впродовж трьох робочих днів
спрямовується платникові єдиного
внеску.

Суми пені і штрафів, передбачених
Законом № 2464, підлягають сплаті
платником єдиного внеску впродовж
десяти робочих днів після отримання
відповідного рішення. Вказані суми
зараховуються на рахунки органів
Пенсійного фонду відкриті в органах
Державного казначейства України для
зарахування єдиного внеску. При цьому
платник в зазначений термін має право
оскаржити це рішення у вищестоящий
орган Пенсійного фонду або до суду з
одночасним обов'язковим письмовим
повідомленням про це територіального
органу Пенсійного фонду, яким прийнято
рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464, платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

У відповідності до п.12 ст.9 Закону 2464,
єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

В порушення зазначеного, а також
п.1ч.1ст.4 Закону №2464 під час кожної
виплати заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення), на суми якої
нараховується єдиний внесок, одночасно
з видачею зазначених сум не сплачував
нарахований на ці виплати єдиний
внесок у розмірі, встановленому для
таких платників (авансові платежі), що
знайшло своє відображення в п.2.10 акту
перевірки. У зв'язку із викладеним
прийнято спірне рішення №1243.

З огляду на не доведеність позивачем
обставин позову, щодо скасування
рішення відповідача №1243 від 08.07.2012,
оскільки не надано жодного документу
про сплату авансових платежів по
єдиному внеску, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
щодо відмови в задоволенні позову в
цій частині.

Стосовно вимог про скасування рішення
відповідача № 1244 про застосування
фінансових санкцій в розмірі 170 грн., то
судова колегія вважає останні також не
підлягаючими задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та пунктів 9, 11
Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року N 384,
постановою правління Пенсійного фонду
України від 8 жовтня 2010 року за № 22-2
затверджено Порядок формування та
подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - Порядок)
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 1 листопада 2010 за № 1014/18309.

Відповідно до ч. 4 пункту 2 ст. 6 Закону №
2464 платник єдиного внеску зобов'язаний:
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
статистики».

Актом перевірки встановлено, що в
порушення п.4 Порядку, позивачем в
березні 2012 року не надано таблицю 5
додатку 4 Звіту на ОСОБА_3, відповідно
трудового договору № від 01.12.2011,
звільненого 30.03.2012 та ОСОБА_4 відповідно
трудового договору № 3 від 25.05.2011,
звільненого 16.03.2012, а також не вказано
заробітну плату ОСОБА_4.

Пунктом 4 частини 11 ст. 25 Закону 2464, саме
в редакції на час прийняття спірного
рішення передбачено, що територіальний
орган Пенсійного фонду застосовує до
платника єдиного внеску такі штрафні
санкції: за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності, передбаченої цим
Законом, територіальним органом
Пенсійного фонду накладається штраф у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладені правові норми та
конкретні обставини, оскільки
позивачем не надані згідно
встановленої форми звіт, колегія
суддів вважає, що спірне рішення
прийнято обґрунтовано та в межах
наданих відповідачу повноважень.

Також, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги в частині скасування
рішення відповідача № 242 теж не
підлягають задоволенню, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
позові позивач послався на те, що норма
закону, яка була застосована
відповідачем при прийнятті
зазначеного рішення, а саме пункт 7
частини дев'ятої статті 106 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 1058-IV), втратила чинність із 1
січня 2011 року, а отже, на момент
винесення рішення №242 не могла бути
застосована, у зв'язку з чим прийняте
управлінням ПФУ рішення є
протиправним.

Проте, судова колегія зазначає, що
пунктом 7 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-IV, яка діяла до 1 січня 2011
року, було передбачено, що виконавчі
органи Пенсійного фонду застосовують
до страхувальників такі фінансові
санкції: за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату авансових платежів
із страхових внесків, передбачених цим
Законом, - штраф у розмірі 50 відсотків
сум несплачених або своєчасно не
сплачених авансових платежів. Із
набранням чинності Законом № 2464-VI
наведена вище норма матеріального
права була скасована (підпункт «й»
пункту 12 Прикінцевих та Перехідних
положень зазначеного Закону).

Водночас відповідно до абзацу п'ятого
пункту 7 Прикінцевих та Перехідних
положень Закону № 2464-VI стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Отже, заборгованість у зв'язку з
несплатою страхових внесків, а відтак і
накладені штрафних санкцій, які
виникли у позивача, мають бути
застосовані (стягнуті) і після 1 січня
2011 року, оскільки зазначені
заборгованість і штрафні санкції
виникли в період дії пункту 4 частини
дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування абзацу п'ятого пункту 7
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону № 2464-VI висловлена колегією
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 19 лютого
2013 року у справі № 21-432а12, а також 26.03.2013
у справі №21-71а13.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
згідно ст.86 цього Кодексу, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Доводи апеляційної скарги
позивача зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом першої інстанції при
розгляді справи порушено норми чинного
законодавства.

При таких обставинах справи судова
колегія не знаходить правових підстав
для задоволення апеляційної скарги
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та
скасування судового рішення суду
першої інстанції.

Що стосується апеляційної скарги
Управління Пенсійного фонду України в
Чорноморському районі АР Крим, то
судова колегія вважає за необхідним
змінити постанову суду першої
інстанції в частині розподілу судових
витрат у відповідності із положеннями
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Так відповідно до частини 1 статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо судове
рішення ухвалено на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі частини 2 статті 72
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» кошти Пенсійного фонду не
включаються до складу Державного
бюджету України і не підлягають
оподаткуванню. Пенсійний фонд України
є органом державної виконавчої влади,
який проводить збір, акумуляцію і облік
страхових внесків, забезпечує
своєчасне і в повному об'ємі
фінансування і виплату пенсій та
здійснює свої функції в рамках
установлених законодавством
повноважень.

Таким чином, понесені позивачем судові
витрати суд присуджує на користь
позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 03.10.13 у
справі № 801/7477/13-а- залишити без
задоволення.

2. Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Чорноморському районі АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
03.10.13 у справі № 801/7477/13-а- задовольнити.

3. Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 03.10.13 у справі №
801/7477/13-а - змінити.

4. Викласти п. 4 резолютивної
частини постанови в наступній
редакції:

"Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 114,70 грн. (сто
чотирнадцять грн. сімдесят коп.)
судових витрат".

5. В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 03.10.13 у справі №
801/7477/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
М.В. Кукта

Судді підпис
О.В.Кучерук

підпис Т.Р.Лядова

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.В. Кукта