Справа № 2а-13/10/1070
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-13/10/1070 Головуючий у
1-й інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М.,
Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Товариства з
обмеженою відповідальністю «
Інтерформ» - Компанця Максима
Борисовича на ухвалу Київського
окружного адміністративного суду від 11
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтерформ» до Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Київської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерформ»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Київської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2011
року в адміністративній справі №
2а-13/10/1070 позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерфом»
задоволено частково, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 28.05.2008 року №
/0/2319 та 12.08.2008 року № /1/3141,
стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача витрати, пов'язані
зі сплатою судового збору у розмірі 3
грн. 40 коп. та проведенням
судово-економічної експертизи у сумі
6156 грн. 00 коп. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 5 квітня 2012
року наведене вище судове рішення
залишено без змін.

У липні 2012 року Київським окружним
адміністративним судом за заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерфом» видано
виконавчий лист у даній справі.

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерформ»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з заявою про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення до виконання виконавчого
листа та про виправлення помилки,
допущеної при його оформленні.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2013
року у задоволенні вказаної заяви
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням представник Товариства з
обмеженою відповідальністю «
Інтерформ» - Компанець Максим
Борисович подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу
Київського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2013
року як таку, що постановлена з
порушенням норм процесуального права,
та постановити нову ухвалу про
задоволення зазначеної вище заяви.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а ухвала суду - без
змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд
першої інстанції виходив з того, що
підстави для виправлення помилки,
допущеної при оформленні виконавчого
листа, та для поновлення строку
пред'явлення його до виконання
відсутні.

З таким висновком колегія суддів
погоджується та вважає його
обґрунтованим виходячи з наступного.

Щодо наявності підстав для виправлення
помилки, допущеної при оформленні
виконавчого листа, колегія суддів
зауважує наступне.

Згідно з приписами частини другої
статті 257 Кодексу адміністративного
судочинства України, судове рішення,
яке набрало законної сили або яке
належить виконати негайно, є підставою
для його виконання.

Звернення судового рішення до
примусового виконання здійснюється
адміністративним судом шляхом видачі
виконавчого листа.

Відповідно до пункту 12.2 Інструкції з
діловодства в апеляційних і місцевих
адміністративних судах, затвердженої
наказом Державної судової
адміністрації України від 05.12.2006 року №
155, виконавчий лист видається за заявою
осіб, на користь яких ухвалено судове
рішення, або їх представників після
набрання судовим рішенням законної
сили, а в справах, за якими рішення
підлягає негайному виконанню, - у день
постановлення судового рішення.

Виконавчий лист заповнюється чітко і
грамотно. Помарки і виправлення у
виконавчому листі не допускаються. Під
час заповнення виконавчого листа про
стягнення грошових сум на користь
організацій вказуються номери
рахунків у фінансових установах та
інші відомості відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження» на
підставі інформації, що є в матеріалах
адміністративної справи (пункт 12.3
Інструкції).

Відповідно до частини другої статті 259
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, який видав виконавчий
лист, може за заявою стягувача або
боржника виправити помилку, допущену
при його оформленні або видачі.

Колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції тверджень Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтерфом»
в обґрунтування заяви про виправлення
помилки у виконавчому листі в
адміністративній справі № 2а-13/10/1070 про
те, що судом при зверненні до виконання
судового рішення в частині стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача витрат, пов'язаних зі сплатою
судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп. та
проведенням судово-економічної
експертизи у сумі 6156 грн. 00 коп., не було
зазначено у виконавчому листі
відомостей, що ідентифікують особу
боржника - Державну податкову
інспекцію в Обухівському районі
Київської області Державної
податкової служби, з огляду на
наступне.

Судовий збір та витрати, що пов'язані з
розглядом справи, у тому числі витрати
на проведення судових експертиз, в силу
приписів статті 87 Кодексу
адміністративного судочинства України
належать до судових витрат. За
загальними правилами обов`язок щодо
сплати судового збору несе позивач у
справі, щодо сплати витрат на
проведення судової експертизи -
сторона, яка заявила клопотання про її
проведення.

Згідно з приписами статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка визначає порядок
розподілу понесених в
адміністративних справах судових
витрат, якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

В силу приписів Закону України «Про
виконавче провадження» рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Обов`язок центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
здійснювати безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, визначено також
частиною першою статті 25 та пунктом 9
розділу VI «Прикінцеві та перехідні
положення» Бюджетного кодексу України.

На виконання вимог наведених вище норм
Закону України «Про виконавче
провадження» та Бюджетного кодексу
України постановою Кабінету Міністрів
України від 03.08.2011 року № 845 затверджено
Порядок виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, яким передбачено, що
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну).

Судом першої інстанції було
встановленл, що Київський окружний
адміністративний суд, задовольняючи
частково адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерфом» та
визнаючи протиправними та скасовуючи
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Київської області
від 28.05.2008 року № /0/2319 та 12.08.2008 №
/1/3141, на виконання вимог статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України присудив з Державного бюджету
України на користь позивача понесені
ним судові витрати, а саме: судовий збір
- 3 грн. 40 коп.; витрати на проведення
судово-економічної експертизи - 6156 грн.
00 коп.).

У свою чергу, відомості, що викладені у
виконавчому листі у даній справі,
повністю відповідають резолютивній
частині постанови, дефекти у формі та
змісті цього виконавчого документа, що
перешкоджають його виконанню
відповідним органом державної
казначейської служби, відсутні.

При цьому колегія суддів звертає увагу
на те, що реалізацію державної політики
у сфері обслуговування бюджетних
коштів, у тому числі списання коштів
державного або місцевих бюджетів на
підставі рішення суду про стягнення з
бюджету на користь юридичної чи
фізичної особи судових витрат,
покладено на Державну казначейську
службу України та її територіальні
органи. При цьому, механізм виконання
прийнятих судами рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
визначено Бюджетним кодексом України
та Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011року № 845.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з зауваженням суду першої
інстанції про те, що суд під час видачі
виконавчого листа в адміністративній
справі з метою звернення до виконання
судового рішення в частині стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача судових витрат не вправі
підміняти орган державного
казначейства, втручаючись у його
дискреційні повноваження, під час
вирішення питань з якого саме
розпорядника бюджетних коштів і за
якою бюджетною програмою здійснюється
таке списання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення заяви позивача про
виправлення помилки, допущеної при
оформленні виконавчого листа в
адміністративній справі № 2а-13/10/1070.

Щодо поновлення пропущеного строку для
пред`явлення до виконання виконавчого
листа в адміністративній справі №
2а-13/10/1070, колегія суддів враховує
наступне.

В силу приписів частини першої статті 22
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчі документи
можуть бути пред'явлені до виконання в
такі строки: 1) посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

З аналізу вказаних вище норм
вбачається, що виконавчий лист, виданий
Київським окружним адміністративним
судом з метою звернення до примусового
виконання постанови від 22 липня 2011 року
в адміністративній справі № 2а-13/10/1070,
яка набрала законної сили 5 квітня 2012
року, може бути пред`явлений до
виконання протягом року після набрання
судовим рішенням законної сили, тобто
до 5 квітня 2013 року.

При цьому, у разі пред`явлення
виконавчого документа до виконання
строки пред'явлення в силу приписів
статті 23 Закону України «Про виконавче
провадження» перериваються.

Судом першої інстанції встановлено, що
із заявою про видачу виконавчого листа
в адміністративній справі № 2а-13/10/1070
позивач звернувся до Київського
окружного адміністративного суду 5
липня 2012 року, тобто через три місяці
після набрання судовим рішенням
законної сили.

Отримавши у липні 2012 року виданий судом
виконавчий лист Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерфом» вперше
звернулось з метою його примусового
виконання до Головного управління
Державної казначейської служби в м.
Києві лише у лютому 2013 року, а у квітні
2013 року - до відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України.

Виконавчий лист в адміністративній
справі № 2а-13/10/1070 не був прийнятий
вказаними органами у період з лютого по
травень 2013 року до виконання. З цього
часу позивачем виконавчий документ до
виконання не пред`являвся.

Відповідно до частини першої статті 261
Кодексу адміністративного судочинства
України стягувачам, які пропустили
строк для пред'явлення виконавчого
листа до виконання з причин, визнаних
судом поважними, пропущений строк може
бути поновлено.

Поважними причинами, що зумовили
пропуск строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання,
визнаються обставини, які є об`єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи та пов`язані з
дійсними істотними перешкодами, які не
дозволяють вчасно реалізувати право на
подання заяви про виконання
виконавчого документа.

Зважаючи на те, що будь-яких належних та
допустимих доказів існування
об'єктивно існуючих обставин, що
перешкоджали юридичній особі вчасно
реалізувати своє право на пред`явлення
виконавчого листа в адміністративній
справі № 2а-13/10/1070 до виконання,
позивачем не надано, суд вважає, що
підстави для визнання поважними причин
пропуску строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання
відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що заява позивача про
поновлення пропущеного строку для
пред`явлення до виконання виконавчого
листа в адміністративній справі №
2а-13/10/1070 задоволенню не підлягає.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення вказаної вище заяви.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються викладеним, а тому вона
є такою, що задоволенню не підлягає.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 155, 159, 160, 167, 195, 197, 199,
200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія
суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю « Інтерформ» -
Компанця Максима Борисовича - залишити
без задоволення, а ухвалу Київського
окружного адміністративного суду від 11
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.