Справа № 2а-6107/12/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/67310/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача не з'явився від
відповідачаКорчук Л.В.,розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуфізичної
особи-підприємця ОСОБА_6на постанову та
ухвалуОкружного адміністративного
суду м. Києва від 13.07.2012 Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11.10.2012у справі №
2а-6107/12/2670за позовомфізичної
особи-підприємця ОСОБА_6доДержавної
податкової служби у Оболонському
районі м. Києва Державної податкової
службипровизнання дій протиправними,
визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
податкової вимоги та рішення про опис
майна в податкову заставу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва Державної
податкової служби, у відповідності до
якого просить визнати дії щодо
винесення податкового
повідомлення-рішення № від 17.05.2011
року, податкової вимоги №94 від 17.08.2011 та
рішення про опис майна у податкову
заставу від 18.08.2011 протиправними,
визнати недійсними та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 17.05.2011, податкову вимогу №94 від
17.08.2011 та рішення про опис майна у
податкову заставу від 18.08.2011.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.07.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2012 позов
задоволено частково, визнано
протиправними та скасовано податкову
вимогу № 94 від 17.08.2011 та рішення про
опис майна у податкову заставу від
18.08.2011, у задоволені решти позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі фізична
особа-підприємець ОСОБА_6, посилаючись
на порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11.10.2012, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.07.2012 змінити в частині визнання дій
ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС
протиправними, визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
17.05.2011, в іншій частині залишити
постанову суду першої інстанції без
змін.

Письмових заперечень на касаційну
скаргу позивача відповідачем надано не
було.

Представником відповідача у судовому
засіданні було заявлено клопотання про
заміну відповідача (Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва Державної податкової
служби) його правонаступником -
Державною податковою інспекцією в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, заслухавши
пояснення представника відповідача,
перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- позивач зареєстрований
платником єдиного податку згідно
Свідоцтва про сплату єдиного податку
НОМЕР_1 від 01.01.2011;

- на підставі договору
купівлі-продажу № 992 від 19.08.2004 позивач
отримав у власність нежитлові
приміщення загальною площею 78,50 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1; на підставі договору
купівлі-продажу № 993 від 19.08.2004 позивач
отримав у власність нежитлові
приміщення загальною площею 46,90 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1;

- відповідачем на підставі пп.54.3.3
п.54.3 ст.54, п.286.5 ст.286 Податкового кодексу
України було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
17.05.2011, яким позивачу нараховано плату
за землю на 2011 рік у сумі 4 633,72 грн.;

- за результатами
адміністративного оскарження скаргу
позивача залишено без задоволення, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення - без змін.

Позиція податкового органу полягає у
тому, що позивач, хоча і є платником
єдиного податку, має сплачувати
податок на землю, оскільки земельна
ділянка, яка знаходиться під
придбаними позивачем приміщеннями, не
передана йому в установленому законом
порядку, а придбані позивачем
приміщення, які знаходяться на цій
земельній ділянці, не використовуються
платником податку з метою здійснення
підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позов частково, дійшов
висновку щодо скасування податкової
вимоги та рішення про опис активів з
огляду на те, що останні прийняті
відповідачем передчасно, оскільки сума
податкового зобов'язання за прийнятим
податковим повідомленням-рішенням
була не узгодженою. Крім того, суди
визнали обґрунтованою позицію
відповідача щодо прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення,
оскільки позивачем не доведено
використання придбаних ним нежитлових
приміщень з метою здійснення
господарської діяльності.

Суд касаційної інстанції висновки
судів попередніх інстанцій в частині
задоволення позову вважає правильними,
з огляду на наступне.

Згідно п.56.15 ст.56 Податкового кодексу
України скарга, подана із дотриманням
строків, визначених пунктом 56.3 цієї
статті, зупиняє виконання платником
податків грошових зобов'язань,
визначених у податковому
повідомленні-рішенні (рішенні), на
строк від дня подання такої скарги до
контролюючого органу до дня закінчення
процедури адміністративного
оскарження. Протягом зазначеного
строку податкові вимоги з податку, що
оскаржується, не надсилаються, а сума
грошового зобов'язання, що
оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до п.60.3 ст.60 Податкового
Кодексу України у випадках, визначених
підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті,
податкове повідомлення-рішення або
податкова вимога вважаються
відкликаними з дня прийняття
контролюючим органом рішення про
скасування такого податкового
повідомлення-рішення або податкової
вимоги.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає, що попередні судові інстанції,
не враховуючи доводи відповідача про
те, що податкова вимога №94 від 17.08.2011 не
може бути предметом оскарження з
огляду на наявність службової записки
№22 від 11.07.2012 про її відкликання 05.09.2011,
надали належну правову оцінку таким
фактичним обставинам справи.

Крім того, суди дійшли правильного
висновку щодо скасування податкової
вимоги №94 від 17.08.2011 та рішення про опис
майна у податкову заставу від 18.08.2011,
оскільки останні були прийняті
відповідачем під час процедури
адміністративного оскарження
позивачем прийнятого податкового
повідомлення-рішення № від
17.05.2011, у період, коли визначена
податковим органом сума податкового
зобов'язання була не узгодженою.

Проте, суд касаційної інстанції вважає
передчасними висновки судів
попередніх інстанцій щодо відмови в
задоволені позову в частині скасування
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення, з огляду на
наступне.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що відповідно до
Свідоцтва про сплату єдиного податку
НОМЕР_1 від 01.01.2011, місце здійснення
діяльності позивача (як фізичної особи
підприємця) - АДРЕСА_1. Крім того,
встановлено, що відповідно до
договорів купівлі продажу № 993, № 992 від
19.08.2004 позивач придбав у власність
нежилі приміщення, що також
розташовані за вказаною адресою. Проте,
позивачем не було оформлено ні права
власності на земельну ділянку, що
знаходиться під придбаними нежилими
приміщеннями, ні договорів оренди цих
ділянок. Також судами першої та
апеляційної інстанції встановлено, що
згідно даних Державного земельного
кадастру позивач перебуває на обліку в
ДПІ в Оболонському районі м. Києва, як
користувач земельної ділянки
загальною площею 177,22 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1.

Відповідно до п.6 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
плати (податку) за землю.

За змістом п. 1 Підрозділу 8 розділу ХХ
ПК України, який набрав чинності з 1
січня 2011 року, визначено, що до внесення
змін до розділу XIV Податкового кодексу
України в частині оподаткування
суб'єктів малого підприємництва,
зокрема, Указ Президента України від 3
липня 1998 року № 727 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» застосовується з
урахуванням таких особливостей:
платники єдиного податку не є
платниками земельного податку, крім
земельного податку за земельні
ділянки, що не використовуються для
ведення підприємницької діяльності.

Згідно ч.2 ст. 120 Земельного Кодексу
України якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

З огляду на викладене, судами
попередніх інстанцій при вирішенні
спору в частині позовних вимог про
визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 17.05.2011, не було досліджено
фактичних обставин щодо використання
позивачем придбаних нежитлових
приміщень в рамках підприємницької
діяльності, доходи від провадження
якої оподатковуються єдиним податком.
Зазначені обставини мають важливе
значення при вирішенні справи, а саме
встановлюють чи спростовують обов'язок
позивача сплачувати податок за землю
за спірний період.

Вищевказані обставини та фактичні дані
залишилися поза межами дослідження
судами першої та апеляційної
інстанцій, що, з урахуванням
повноважень касаційного суду (які не
дають касаційній інстанції права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні),
виключає можливість перевірити Вищим
адміністративним судом України
правильність висновків судів
попередніх інстанцій по суті спору в
цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що судами
попередніх інстанцій не було з'ясовано
належним чином обставини справи, у той
час як їх встановлення впливає на
правильність вирішення спору, ухвалені
у справі судові рішення в частині
відмови в позові про визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення-рішення № від 17.05.2011
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції в цій частині.

Під час нового розгляду справи судам
слід взяти до уваги вищевикладене,
встановити повно і правильно фактичні
обставини відповідно до заявлених
позовних вимог та предмету доказування
у справі та, в залежності від
встановленого й у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва Державної
податкової служби) його
правонаступником - Державною
податковою інспекцією в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

2. Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 задовольнити
частково.

3. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.07.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11.10.2012 скасувати в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва Державної
податкової служби № від 17.05.2011 та
направити справу в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

4. В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.07.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11.10.2012 у даній справі залишити без
змін.

5. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний