Справа № 807/337/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 р.
Справа № 876/6115/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Племінний завод
«Закарпатський» на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року у справі №807/337/13-а за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області до
міського відділу Державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції, третя особа
Публічне акціонерне товариство
«Племінний завод «Закарпатський» про
визнання протиправною та скасування
постанови про зупинення виконавчого
провадження, -

В С Т А Н О В И В:

11.02.2013 року Управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області звернулося в суд з позовом,
яким просило скасувати постанову ВП
№353771181 заступника начальника відділу
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Венжеги М.Р. від
03.12.2012 року про зупинення виконавчого
провадження з примусового виконання
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області №Ю-212 від 05.10.2012 року про сплату
боргу Публічним акціонерним
товариством «Племінний завод
«Закарпатський» в сумі 12 181 грн. 58 коп..

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року позов задоволено.

Публічне акціонерне товариство
«Племінний завод «Закарпатський»
постанову суду першої інстанції
оскаржило, подало апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що не змогли реалізувати
своє право, передбачене ст.. 49 КАС
України, а саме подати суду
обґрунтовані заперечення на поданий
адміністративний позов. Статтею 202 КАС
України передбачає, що підставами для
скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. Приписом ст..
159 КАС України встановлено, що рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені. Відтак, рішення суду є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи, з огляду на нез'ясованість
судом всіх обставин.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ухвалою
Господарського суду Закарпатської
області від 20 грудня 2011 року по справі
№ 5008/1818/2011 порушено провадження у
справі про банкрутство та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника - відкритого
акціонерного товариства "Племінний
завод Закарпатський". 25 січня 2012 року у
газеті "Голос України"№ 14 (5264)
опубліковано оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство
Відкритого акціонерного товариства
"Племінний завод Ужгородський".

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області 15 березня 2012
року по справі № 5008/1818/2011 Управління
Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді
було визнано кредитором Відкритого
акціонерного товариства "Племінний
завод Закарпатський" з вимогами у
загальній сумі 562 499,99 грн. основного
боргу у другій черзі та у загальній
сумі 98 518, 98 грн. нарахованих фінансових
санкцій та пені у шостій черзі. Як
вбачається із поданої позивачем до
господарського суду заяви про визнання
вимог конкурсного кредитора від 21
лютого 2012 року № 2006/07 в конкурсні
вимоги ввійшов борг, який утворився до
20 грудня 2011 року, а борг в сумі 12181,58 грн.
утворився після введення мораторію.

05.10.2012 року управлінням Пенсійного
Фонду України в м. Ужгороді відповідно
до ст. 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» за №2464-VІ від
08.07.2010 року (далі Закон №2464) за
несвоєчасну сплату єдиного внеску до
платника єдиного внеску ПАТ "Племінний
завод Закарпатський" була винесена
Вимога про сплату боргу за № Ю-212у на
суму 12181,58 грн., яка була передана на
примусове виконання до Міського
відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції. 23.11.2012 року Міським
відділом ДВС Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження на підставі
вимоги №Ю-212у від 05.10.2012 року. Однак,
03.12.2012 року винесена постанова про
зупинення виконавчого провадження ВП
№ 35371181 про стягнення з ПАТ "Племінний
завод Закарпатський" вимоги про сплату
боргу за № Ю-212у від 05.10.2012 року на суму
12181,58 грн. відповідно до п. 8 ч.1 ст. 37, 39
Закону України "Про виконавче
провадження", яка і стала предметом
розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 3 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів.

П. 8 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у випадку
порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, введеного господарським
судом, крім випадків знаходження
виконавчого провадження на стадії
розподілу стягнутих з боржника
грошових сум (у тому числі одержаних
від реалізації майна боржника).

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі
порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від реалізації майна
боржника), а також у разі звернення
стягнення на заставлене майно та
виконання рішень у немайнових спорах.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон №2343) мораторій на
задоволення вимог кредиторів це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Положення статті 12 Закону № 2343, яка
встановлює, зокрема, заборону
нараховувати протягом дії мораторію
неустойку (штраф, пеню), інші фінансові
(економічні санкції) за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), стосується вимог,
зобов'язань, які підпадають під поняття
мораторію. Таким чином, це положення
слід застосовувати у контексті статті 1
цього Закону, де наведене саме
визначення мораторію.

Ч. 4 ст. 12 вищевказаного Закону
встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. Протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідації з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів.

Враховуючи те, що мораторій
запроваджується щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до прийняття
рішення про його введення, то і
заборона застосування санкцій за
невиконання зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) під час дії мораторію
стосується саме зобов'язань, які
виникли до введення мораторію.

Системний аналіз змісту
вищезазначених норм права свідчить про
те, що мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після дня введення мораторію, а
отже, і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 17 Постанови Пленуму Верховного
суду України №15 від 18 грудня 2009 року
"Про судову практику у справах про
банкрутство".

Враховуючи те, що вимоги позивача, на
підставі яких було відкрите виконавче
провадження, були прийняті внаслідок
невиконання ПАТ "Племінний завод
Закарпатський" зобов'язань по сплаті
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з грудня 2011 року по серпень 2012
року, тобто після порушення
провадження у справі про банкрутство,
то дія мораторію на виконання цих
зобов'язань не розповсюджується.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження" рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

З огляду на зазначене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що підстави для зупинення
відповідачем виконавчих проваджень за
вимогами позивача відсутні, а тому
даний позов є обґрунтований, і такий, що
підлягає до задоволення.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Племінний
завод «Закарпатський» - залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року у справі №807/337/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь в справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич