Справа № 805/259/14
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 р.
Справа №805/259/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд у складі

Головуючий суддя: Буряк І.В.

при секретарі: Федоровій А.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (дов.)

відповідача-1: не з'явився

відповідача-2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

позовну Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Управління
Пенсійного фонду України в
Будьонівському районі

м.Донецька Донецької
області

Державної
податкової інспекції у
Будьоннівському районі

м.Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій

області

про скасування вимог

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(надалі - позивач) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Управління Пенсійного фонду
України в Будьоннівському районі
м.Донецька Донецької області (надалі -
відповідач-1, Управління) про
скасування вимог про сплату боргу від
02.07.2013 №Ф-544 та від 01.08.2013 №Ф-664.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що вказані вимоги винесені
неправомірно, на підставі того, що він є
пенсіонером за віком та йому у
відповідності до діючого
законодавства призначено пенсію
довічно та він не повинен сплачувати
єдиний страховий внесок.

Ухвалою суду від 12.02.2014 до участі у
справі у якості другого відповідача
залучено Державну податкову інспекцію
у Будьоннівському районі м.Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області (надалі -
відповідач-2, ДПІ у Будьоннівському
районі м.Донецька).

Представник позивача у судовому
засіданні надав заяву про уточнення
позовних вимог, відповідно до якої
просить скасувати вимогу про сплату
боргу від 01.08.2013 №Ф-664.

У судовому засідання від 20.02.2014
представник позивача позовну заяву, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, підтримав та просив суд
її задовольнити в повному обсязі.

Відповідач-1 надав до суду письмові
заперечення (вх.№6036/14 від 19.02.2014),
відповідно до яких зазначає, що позивач
є отримувачем пенсії за віком,
призначену, як державному службовцю, та
враховуючи його вік, ОСОБА_2 є платником
єдиного внеску, тому на нього не
розповсюджуються норми ч.4 ст.4 Закону
№2464.

Представник відповідача-1 в судове
засідання від 20.02.2014 не з'явився, про час
та місце судового розгляду
повідомлений належним чином, в наданих
запереченнях просив розглянути справу
без участі представника Управління.

Відповідач-2 не надав до суду письмові
заперечення.

У судове засідання від 20.02.2013
представник відповідача-2 не з'явився,
про час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали справи
і обговоривши доводи
адміністративного позову, дійшов
наступних висновків.

ОСОБА_2 зареєстрован Виконавчим
комітетом Донецької міської ради в
якості фізичної особи-підприємця
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1).

Позивач є платником єдиного податку.

Згідно пенсійного посвідчення серія
НОМЕР_2 від 03.03.2010 ОСОБА_2 є пенсіонером,
пенсію призначено - довічно, вид пенсії
- за віком.

У зв'язку з несплатою внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідач-1
виніс оскаржувану вимогу №Ф-664 від
01.08.2013, відповідно до якої сума недоїмки
становить 2 534,47 грн.

Як вбачається із наданого
відповідачем-1 розрахунку, сума
недоїмки складається із наступних сум:

- за червень 2011 року - 333,12 грн.;

- за липень 2011 року - 333,12 грн.;

- за серпень 2011 року - 333,12 грн.;

- за вересень 2011 року - 333,12 грн.;

- за жовтень 2011 року - 341,80 грн.;

- за листопад 2011 року - 341,80 грн.;

- за грудень 2011 року - 348,39 грн.

Також, до вказаної суми недоїмки
включені штрафні санкції за
несвоєчасне подання звітності, які
були застосовані на підставі рішення
№1273 від 02.07.2013 про застосування
штрафних санкцій за несвоєчасне
подання звітності, передбаченої
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», в
розмірі 170,00 грн.

Копії зазначених документів наявні в
матеріалах справи

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - це консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» №3609-VI від
07.07.2011р., яким статтю 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» було доповнено
частиною четвертою такого змісту:
«Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

З аналізу наведених норм законодавства
вбачається, що фізичні особи -
підприємці, які є пенсіонерами за віком
та які обрали спрощену систему
оподаткування, до яких з урахуванням
встановлених судом обставин
відноситься і позивач ОСОБА_2
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» встановлені види
державних пенсій, а саме за цим Законом
призначаються: а) трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Види державних пенсій, які
призначаються за Законом України «Про
пенсійне забезпечення», визначені ст.2
цього Закону.

Положення п. «а» ч.1 ст.2 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» свідчать
про те, що трудові пенсії поділяються
на такі види як пенсії за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника та за вислугу років.

Системний аналіз положень ст.ст.12-18
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» свідчить, що
законодавець розрізнив пенсії за віком
в залежності від умов їх призначення,
визначивши загальні умови призначення
пенсії за віком, (ст.12), пільгові умови
призначення пенсії за віком, (ст.13), а
також особливі умови призначення цього
виду пенсії окремим категоріям
громадян (працівникам, зайнятим на
підземних і відкритих гірничих роботах
та в металургії, громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, інвалідам, учасникам війни,
сім'ям загиблих (померлих)
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо (ст.ст.14-18).

Аналізуючи Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який встановлює загальні
види пенсійних виплат, Закон України
«Про пенсійне забезпечення», яким
призначаються державні пенсії, суд
приходить до висновку, що
законодавство встановлює і пільги, як в
обчисленні стажу, так і в досягненні
конкретного віку для окремих категорій
громадян. Таким чином, вік і стаж роботи
- це характерні ознаки пенсії за віком,
однак умови призначення пенсій є
різними, тоді як такий вид пенсії, як
пенсія за віком є єдиним.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» участь застрахованих
осіб у системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
припиняється:

- у разі якщо особа, яка підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню відповідно до
цього Закону, втратила визначений цим
Законом статус застрахованої особи;

- у разі закінчення терміну дії
договору про добровільну участь або
дострокового розірвання цього
договору у випадках, передбачених цим
Законом;

- у разі якщо застрахованій особі
відповідно до цього Закону призначено
пенсію і вона не продовжує працювати
або якщо застрахована особа відповідно
до цього Закону набула права на довічну
пенсію чи одноразову виплату;

- у разі смерті застрахованої
особи.

Суд зазначає, що відповідно до
пенсійного посвідчення серія НОМЕР_2
ОСОБА_2 пенсію призначено - довічно.

З огляду на викладене суд робить
висновок, що ОСОБА_2 призначений такий
вид пенсії як «пенсія за віком»,
незважаючи на пільговий характер умов
її призначення, отже він є «пенсіонером
за віком» і відповідно до ч.4 ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» підлягає
звільненню від сплати єдиного внеску.

Також, суд зазначає, що Закон України
від 07.07.2011 року N 3609-V «Про внесення змін
до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення окремих
норм Податкового кодексу України»
набрав чинності з 06.08.2011.

Як наслідок, позивач підлягає
звільненню від сплати єдиного внеску
починаючи з серпня 2011 року.

Тобто, позивач повинен був сплачувати
єдиний внесок за червень та липень 2011
року.

Оскільки, судом встановлено, що позивач
повинен був сплачувати єдиний внесок
за червень 2011 року та липень 2011 року,
відповідно і повинен був надати до
Управління звітність про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та суми нарахованого єдиного
внеску за 2011 рік.

Згідно ст.9 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» звітним
періодом для позивача є календарний
рік.

Відповідно до п.3.2 Порядку формування
та подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування органам
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України 08.10.2010 № 22-2,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 1 листопада 2010 року за № 1014/18309,
фізичні особи - підприємці, у тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, формують та подають до
органів Пенсійного фонду звіт самі за
себе один раз на рік до 10 лютого року,
наступного за звітним періодом.

Як встановлено судом звіт за 2011 рік
було надано 02.07.2013, що є порушення
строків надання звітності до
Пенсійного фонду України.

У відповідно до п.4 ч.11 ст.25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої цим Законом,
територіальним органом Пенсійного
фонду накладається штраф у розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Тобто, відповідача-1 обґрунтовано та
правомірно в межах наданих повноважень
виніс рішення №1273 від 02.07.2013 про
застосування штрафних санкцій за
несвоєчасне подання звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в розмірі 170,00
грн.

Враховуючи вищенаведене, суд робить
висновок, що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню частково.

Частиною 3 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Позивачем до суду були заявлені вимоги
майнового характеру.

Відповідно до пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону
України «Про судовий збір», розміри
ставок судового збору за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову:

- майнового характеру
встановлюється ставка судового збору в
розмірі 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

У відповідності до ч.3 ст.4 вказаного
Закону під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» у
2013 році встановлено мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі з 1
січня - 1147 гривень.

Позовні вимоги задоволено частково.

Тобто, позивач повинен був сплатити
судовий збір в розмірі 567,67 грн.

Позивачем, відповідно до квітанції від
30.12.2013 №ПН667 та від 21.01.2014 №143 сплачено
судовий збір в загальному розмірі 172,05
грн.

Таким чином, позивач повинен сплатити
решту судового збору за
адміністративний спір майнового
характеру в розмірі 395,62 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Будьоннівському районі
м.Донецька Донецької області,
Державної податкової інспекції у
Будьоннівському раойні м.Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату недоїмки від 01.08.2013
№Ф-664, в частині зобов'язання ОСОБА_2
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску в розмірі 1 698,23 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
місце проживання: АДРЕСА_1) на користь
Державного бюджету України судовий
збір в розмірі 395 (триста девяносто
пять) гривень 62 (шістдесят дві) копійки.

3. Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

4. Постанова прийнята у нарадчій
кімнаті, вступна та резолютивна
частина проголошена у судовому
засіданні 20 лютого 2014 року, повний
текст виготовлено 24 лютого 2014 року.

5. Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Буряк І. В.