Справа № 2а-1374/2010
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
Справа № 9177/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового
засідання Шуптар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційні
скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного
фонду України у Галицькому районі
міста Львова на постанову Сихівського
районного суду міста Львова від 16
грудня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Галицькому районі міста
Львова про зобов'язання провести
перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Галицькому районі міста
Львова, яким з врахуванням уточнення
позовних вимог просив: визнати
протиправними дії відповідача щодо
відмови у проведенні перерахунку
раніше призначеної пенсії за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю; зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплачувати
йому, починаючи з 31.10.2006 року, додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
виходячи з мінімального розміру пенсії
за віком, встановленого ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»;
зобов'язати відповідача провести з
31.10.2006 року перерахунок раніше
призначеної йому пенсії за віком,
збільшивши її на один процент
заробітку за кожен рік роботи понад 20
років трудового стажу відповідно до ст.
56 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і виплатити суму
недоплаченої пенсії.

Ухвалою Сихівського районного суду
міста Львова від 16 грудня 2010 року
позовну заяву ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у Галицькому
районі міста Львова в частині вимог за
період з 30.10.2006 року до 27.04.2010 року
відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
залишено без розгляду у зв'язку з
пропуском піврічного строку звернення
до адміністративного суду,
передбаченого ст. 99 цього Кодексу, і
неподанням позивачем клопотання про
поновлення цього строку.

Ухвала в апеляційному порядку не
оскаржена і відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набрала законної сили.

Постановою Сихівського районного суду
міста Львова від 16 грудня 2010 року позов
задоволено частково: визнано
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у Галицькому
районі міста Львова щодо відмови у
перерахунку додаткової пенсії
позивача та зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України у Галицькому
районі міста Львова провести ОСОБА_1
нарахування та виплату недоплаченої
суми додаткової пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 28.04.2010 року відповідно до ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з врахуванням виплачених
сум. У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1
була призначена пенсія за віком
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в зв'язку з чим він не має
права на отримання підвищення до
пенсії на один процент заробітку за
кожен рік роботи понад 20 років
відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Тому його
вимога про зобов'язання відповідача
провести перерахунок пенсії за віком є
безпідставною, оскільки судом
встановлено, що відносно нього в цій
частині не мало місця прийняття
відповідачем неправомірного рішення
чи вчинення протиправних дій
(бездіяльності).

Також суд дійшов висновку, що з
врахуванням пріоритетності законів
над підзаконними нормативно-правовими
актами, виплата позивачу додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» повинна
здійснюватись виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, що згідно
з ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначається у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, який в свою
чергу встановлюється законом про
державний бюджет на відповідний рік і
не може коригуватись іншими
нормативно-правовими актами.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржили сторони.

Позивач оскаржив постанову в частині
відмови у задоволенні позову, вважає,
що в цій частині суд порушив норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Просить постанову в
частині відмови у задоволенні позову
скасувати та прийняти нову в цій
частині, позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що пенсія за віком
була призначена йому у 2003 році на
підставі, умовах та в порядку,
передбаченими Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Зокрема,
від скористався пільгою, встановленою
ст. 55 цього Закону щодо зменшення
пенсійного віку. Даний факт відповідач
не оспорює. Жодних заяв про перехід на
інший вид пенсії він не подавав.
Посилання відповідача, з яким
погодився суд першої інстанції, на ту
обставину, що він особисто подав заяву
про перерахунок пенсії відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», є безпідставним,
оскільки заява про перерахунок пенсії
та заява про перехід на інший вид
пенсії не є одним і тим же. Відповідно
до норм даного Закону було проведено
лише обчислення середньомісячного
заробітку для визначення пенсії, що не
має наслідком перехід на пенсію,
передбачену цим Законом, оскільки таке
обчислення не відповідає положенням
ст. 57 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідач оскаржив постанову в
частині задоволення позову, вважає, що
в цій частині суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю. На
обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що обчислення розміру
пенсії позивача було здійснене
відповідно до вимог чинного на час
виплати законодавства. Також
відповідач зазначає, що відповідно до
ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом. Отже,
даний розмір не може застосовуватись
для обчислення додаткової пенсії
позивача, передбаченої ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу відповідача слід залишити без
задоволення, а апеляційну скаргу
позивача задовольнити з наступних
підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 є особою, яка у
1986 році була евакуйована із зони
відчуження і належить до ІІ категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується відповідним
посвідченням.

У 2003 році йому була призначена пенсія
із зниженням пенсійного віку на 10 років
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 15 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» умови,
норми та порядок пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
від Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом Української РСР
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» або їм
надається право на одержання пенсій на
підставах, передбачених цим Законом.

Як зазначено вище, позивач обрав умови,
норми та порядок пенсійного
забезпечення, встановлені спеціальним
законом, а саме Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з п. 13 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі, якщо особа має
право на отримання пенсії, щомісячного
довічного грошового утримання
відповідно, зокрема, до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та цього
Закону, призначається одна пенсія,
щомісячне довічне грошове утримання за
її вибором. При цьому різниця між
розміром пенсії, на який має право
особа відповідно до зазначених
законодавчих актів, та розміром пенсії
із солідарної системи відповідно до
цього Закону фінансується за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Таким чином оскільки позивач отримує
пенсію, призначену відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», то її збільшення повинно
проводитися згідно норм цього ж Закону.

Колегія суддів погоджується і вважає
обґрунтованими доводи позивача про
безпідставність твердження Управління
Пенсійного фонду України у Галицькому
районі про те, що він на підставі
особисто поданої заяви був переведений
на пенсію за віком відповідно до норм
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки відповідач не
надав жодних доказів цього. При цьому,
як правильно зазначає позивач, заява
про перерахунок пенсії та заява про
перехід на інший вид пенсії не є одним і
тим же.

На час призначення пенсії трудовий
стаж позивача становив 26 роки 2 місяці 17
днів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 56 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»право на пенсію в повному
розмірі мають громадяни, віднесені до
категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи,
зокрема, чоловіки - 20 років, із
збільшенням пенсії на один процент
заробітку за кожний рік роботи понад
встановлений цим пунктом стаж, але не
вище 75 процентів заробітку, а
громадянам, які відпрацювали за
Списком № 1, зокрема, чоловіки - 10 років
і більше, - не вище 85 процентів
заробітку.

Однак, як встановив суд, відповідач
виплачував позивачу доплату за
понаднормовий стаж на підставі ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно з абз. 2 ч. 1 якої за
кожний повний рік страхового стажу
понад установлений цим Законом
мінімальний трудовий стаж, необхідний
для призначення пенсії за віком,
остання збільшується на один процент
визначеної цим Законом її
розрахункової величини.

Водночас для громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
ця розрахункова величина має пільговий
характер згідно з ч. 2 ст. 56 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
і дорівнює мінімальному розміру пенсії
за віком, який згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлений у розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, тобто 20 років, а не 25.

Таким чином, особам, яким призначена
пенсія на підставі Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
перерахунок пенсії має здійснюватися
за кожний повний рік стажу роботи понад
установлений для них мінімальний
трудовий стаж для призначення пенсії (20
років - для чоловіків) шляхом
збільшення пенсії на 1% заробітку за
рік.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що вимоги позивача про
зобов'язання відповідача провести
підвищення розміру пенсійних виплат на
один процент заробітку за кожен рік
роботи понад 20 років трудового стажу, є
обґрунтованими, та підлягають
задоволенню.

Також відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, віднесеним до категорії 2,
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 30 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у
справі № 1-28/2008 визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким,
зокрема, було внесено зміни до окремих
положень Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
встановлено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи апелянта про те, що після
прийняття Конституційним Судом
України зазначеного рішення не
прийнято нормативно-правового акта про
відновлення дії, зокрема, ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в редакції, яка діяла до внесення змін
до даних норм, а тому порядок
обчислення розмірів пенсій особам, на
яких поширюється дія цього Закону, є
неврегульованим.

Оскільки Конституційний Суд України
рішенням від 22.05.2008 року визнав
неконституційними положення п. 28
Розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакцію ст. 51 вказаного
Закону, тому з дня прийняття даного
рішення діє його попередня редакція.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про підставність
адміністративного позову в частині
зобов'язання відповідача провести
перерахунок і виплату належної
позивачу додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до
положень ст. ст. 49, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
правомірність задоволення цих вимог
судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З врахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем
неправомірно та всупереч вимогам
зазначеного Закону здійснено
розрахунок пенсії позивача відповідно
до постанов Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та від 16.07.2008 року № 654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян», оскільки з
врахуванням загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, при
розрахунку державної та додаткової
пенсії позивача підлягає застосуванню
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановлений законом про Державний
бюджет України на відповідний рік, на
підставі якого і має визначатися
мінімальний розмір пенсії за віком.

У вказаному Законі викладено основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я. Пільги, компенсації, гарантії
є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень.
Тому звуження підзаконним актом змісту
та обсягу права, наданого зазначеним
вище Законом, є неправомірним і
безпідставним.

Крім того, з ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до переконання, що положення
частини третьої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не
слід брати до уваги, оскільки наявність
такої норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 3 ст. 67 зазначеного
Закону у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій,
та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання
колегії суддів свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення такого мінімуму.

При цьому колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія - це щомісячна
пенсійна виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом.

Отже, законом не встановлюється ані
строковість, ані обмеженість у часі цих
видів виплат. З самого визначення
поняття пенсії випливає, що ці виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на якийсь строк. В цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін, або
строк, на який призначається пенсія не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки вона прийнята з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Галицькому
районі міста Львова залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сихівського районного суду
міста Львова від 16 грудня 2010 року у
справі № 2а-1374/10/1319 - скасувати в частині
відмови у задоволенні позову та
прийняти в цій частині нову постанову,
якою позов задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Галицькому районі
міста Львова нараховувати та
виплачувати ОСОБА_1, починаючи з 28
квітня 2010 року пенсію із збільшенням на
один процент заробітку за кожний рік
роботи понад 20 років, але не вище 75
процентів заробітку, відповідно до ч. 2
ст. 56 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький