Справа № 2-а-2614/10
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Ченцова С.М.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 30
липстопада 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Новозаводської
районної у м. Чернігові ради, треті
особи - Головне управління юстиції у
Чернігівській області, відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 (далі - Позивач,
ОСОБА_2) звернулася до Новозаводського
районного суду м. Чернігова з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Новозаводської
районної у м. Чернігові ради (далі -
Відповідач, Управління), треті особи -
Головне управління юстиції у
Чернігівській області, відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області (далі - відділ
ДВС ГУЮ у Чернігівській області), про:
визнання протиправними дій
Відповідача з виплати Позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
меншому розмірі, ніж передбачено
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами зумовленими похованням»;
зобов'язання Управління здійснити
перерахунок та виплату допомоги ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 07.04.2010 року відповідно до
статті 43 Закону Укарїни «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами зумовленими похованням» у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років на місяць.

Постановою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 30.11.2010 року
адміністративний позов задоволено
частково - визнано неправомірними дії
Відповідача та зобов'язано останнього
здійснити перерахунок та виплатити
Позивачу допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами
зумовленими похованням» з 28.05.2010 року з
урахування сум, які були виплачені. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено повністю.

ОСОБА_2 19.04.2012 року звернулася до
Новозаводського районного суду м.
Чернігова із заявою про здійснення
судового контролю за виконанням
постанови від 30.11.2010 року, в якій
просила визнати протиправною
бездіяльність Управління щодо
невиконання зазначеної постанови та
зобов'язання Відповідача усунути
бездіяльність щодо невиконання
постанови від 30.11.2010 року шляхом її
виконання на користь Позивача.

Постановою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 30.11.2012 року заяву
Позивача залишено без задоволення. При
цьому суд першої інстанції виходив з
того, що обставини, які вказуютьс на
протиправність бездіяльності
Відповідача та порушення прав ОСОБА_2,
відсутні.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити заяву про контроль
виконання судового рішення. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню у повному обсязі, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню з наступних підстав.

Як вірно було встановлено судом першої
інстанції, на виконання постанови від
30.11.2011 року судом першої інстанції було
видано виконавчий лист від 08.06.2011 року
по справі № 2614/10.

У ході примусового виконання постанови
від 30.11.2010 року державним виконавцем
30.12.2011

року було винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві.

Крім того, державним виконавцем 15.06.2012
року було прийнято постанову про
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку з тим, що до боржника не можуть
бути застосовані штрафні санкції,
передбачені ст. ст. 75, 89 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
рішення суду останній не виконує у
зв'язку із незалежними від нього
обставинами, а виконати рішення суду
без участі боржника неможливо.

Постановою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 18.07.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2012 року, постанову державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження від 15.06.2012 року визнано
незаконною та скасовано.

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. 19, Конституції
України, ст. ст. 11, 49, 75 Закону України
«Про виконавче провадження» ст. 267 КАС
України, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення заяви Позивача про
встановлення судового контролю за
виконанням рішення, оскільки, по-перше,
обставин, які вказують на
протиправність бездіяльності
Відповідача та порушення прав ОСОБА_2,
відсутні, по-друге, у матеріалах справи
відсутні докази, якими підтверджується
те, що Позивач скористався своїм правом
на повторне пред'явлення виконавчого
листа для виконання після його
повернення.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна повністю погодитися
з огляду на наступне.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Приписами ч. 9 ст. 267 КАС України
закріплено, що особа-позивач, на
користь якої ухвалено постанову суду,
має право подати до суду першої
інстанції заяву про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Виходячи з вищевказаного колегія
суддів погоджується з доводами
Апелянта про те, що положеннями ч. 9 ст.
267 КАС України встановлено право
позивача на звернення до суду для
встановлення судового контролю за
виконанням судового рішення. Водночас,
приписи даної статті не пов'язують
судовий контроль за виконанням рішення
суду з відносинами його примусового
виконання.

Постановою суду від 18.07.2012 року визнано
незаконною та скасовано постанову
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження. Так,
виконавцем зазначено, що рішення суду
від 30.11.2010 року виконано частково,
здійснено перерахунок необхідних
виплат. В решті виконати постанову
боржником неможливо у зв'язку з
відсутністю коштів на його рахунках.

Отже, оскільки постанова суду від 30.11.2010
року, якою були вирішені позовні вимоги
по суті, на час прийняття оскаржуваної
постанови виконана не була, то
бездіяльність Управління щодо її
невиконання без поважних причин є
протиправною.

Крім того, встановлюючи протиправність
бездіяльності Відповідача, колегія
суддів бере до уваги практику
Європейського суду з прав людини. Так,
ефективний доступ до суду включає
право на те, щоб рішення суду було
виконане без невиправданих затримок.
Асигнування на виплату державних
боргів може спричинити певні затримки
у виконанні рішень з бюджету Уряду, але
неможливість для заявника домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на його чи її користь, становить
втручання у право на мирне володіння
майном, що викладене у першому реченні
пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
Державний орган влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про повернення боргу.
Відсутність бюджетних коштів не може
виправдати таке упущення. Не можна,
посилаючись на стверджуванні
фінансові труднощі, яких зазнавала
держава, перешкоджати заявникові
отримати вигоду від ухваленого на його
користь судового рішення («Іммобільяре
Саффі» проти Італії» [GC], N 22774/93, п. 74, ECHR
1999-V, «Бурдов проти Росії» (Заява N 59498/00)
від 07.05.2002, Войтенко проти України»
(Заява N 18966/02) від 29.06.2004 року).

Положеннями ст. 8 КАС України
закріплено, що суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Таким чином, зважаючи на те, що після
набрання постановою Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 30.11.2010
року законної сили Відповідачем не
було забезпечено належного її
виконання, колегія суддів вважає заяву
Позивачу обґрунтованою, а тому остання
підлягає задоволенню.

Крім того, оцінюючи вимоги ОСОБА_2 про
зобов'язання Управління вчинити дії
щодо виконання вищевказаного рішення
необхідно зазначити, що в силу приписів
ст. 124 Конституції України та ст. 255 КАС
України постанова суду від 30.11.2010 рік є
обов'язковою для виконання і цей
обов'язок додаткового підтвердження не
потребує. Поряд з цим, відповідні
повноваження суду не передбачені
положеннями ч. 9 ст. 267 КАС України.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, проте ухвалив судове
рішення з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Згідно ст. 198 КАС України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції має право
скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Відповідно до ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
задоволення заяви про встановлення
судового контролю за виконанням
рішення суду було допущено порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення питання, у зв'язку з чим
вважає за необхідне апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити повністю, а
постанову суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
267 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 30 липстопада 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради, треті особи - Головне управління
юстиції у Чернігівській області,
відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії, - скасувати та
прийняти нову постанову, якою вимоги
заяви про встановлення судового
контролю за виконанням рішення суду -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення Новозаводської
районної у м. Чернігові ради щодо
невиконання постанови Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 30
листопада 2010 року по справі № 2а-2614/10.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити повністю.

Постанова є остаточною та
оскарженню не підлягає у відповідності
до ч. 10.ст. 267 КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.