Справа № 801/4582/13-а
Суддя: Кудряшова А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2014 року Справа №801/4582/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді - Кудряшової А.М.,

секретар судового засідання -
Золоткова Г.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача - Іванова О.Т., довіреність
від 26.02.2014 року;

від відповідача - не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Сакський завод
будівельних матеріалів»

до Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів АР Крим

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Сакський завод будівельних
матеріалів» звернулось до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом до Сакської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів АР Крим із вимогами про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 19.02.2013 року, яким збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 10970,00 гривень, у
тому числі за основним платежем в
розмірі 9139,00 гривень та за штрафними
санкціями в розмірі 1831 гривень, №
від 19.02.2013 року, яким збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 11438,00 гривень, у тому
числі за основним платежем в розмірі
9150,00 гривень та застосовані штрафні
санкції в розмірі 2288,00 гривень, а також
№ від 20.02.2013 року, яким зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
розмірі 9096,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем була проведена
позапланова перевірки позивача з
питань своєчасності, достовірності
повноти нарахування та сплати податку
на прибуток та податку на додану
вартість при здійсненні
фінансово-господарських операцій з КП
«Альянс» та ПП «Базис Торг» за період з
01.01.2009 року по 31.03.2012 року, якою
встановлено завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість в
сумі 21250,00 гривень, заниження податку на
прибуток на загальну суму 24288,00 гривень,
завищення від'ємного значення об'єкту
оподаткування у сумі 9096,00 гривень,
внаслідок здійснення господарських
операцій з зазначеними контрагентами з
надання податкової вигоди з метою
штучного формування валових витрат та
податкового кредиту. На думку позивача,
укладені угоди мали реальний характер,
податковий кредит сформовано на
підставі належних чином оформлених
податкових накладних, а висновок
податкового органу є необґрунтованим і
таким, що суперечить чинному
законодавству.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, наполягав на
задоволенні адміністративного позову.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неприбуття не
повідомив, в матеріалах справи наявні
заперечення.

Суд, враховуючі думку представника
позивача, якій не заперечував проти
розгляду справи за відсутності
відповідача, приймаючи до уваги
ненадання відповідачем доказів
неможливості участі його та його
представника у судовому засіданні з
поважних причин, відсутність у
матеріалах справи клопотання про
неможливість розгляду справи без
участі відповідача та його
представника, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо доказів для
з'ясування обставин у справі, керуючись
ст.128 КАС України, вважає можливим
розглянути справу на підставі наявних
доказів за відсутності представника
відповідача.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши подані документи
та матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Матеріали справи свідчать, що Публічне
акціонерне товариство «Сакський завод
будівельних матеріалів» є юридичною
особою, зареєстрованою 11.05.2004 року
Сакською районною державною
адміністрацією АР Крим, взято на облік
в Сакській об'єднаній державній
податковій інспекції.

Таким чином, судом встановлено, що
Публічне акціонерне товариство
«Сакський завод будівельних
матеріалів» є юридичною особою, яка
зобов'язана виконувати обов'язки,
покладені на неї законами у зв'язку зі
здійсненням діяльності.

Судом встановлено, що у період з 16.01.2013
року по 22.01.2013 року посадовими особами
Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції проведено
документальну позапланову перевірку
ПАТ «Сакський завод будівельних
матеріалів» по взаємовідносинам з КП
«Альянс» та ПП «Базис Торг» за період з
01.01.2009 року по 31.03.2012 року, якою
встановлено завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість в
сумі 21250,00 гривень, заниження податку на
прибуток на загальну суму 24288,00 гривень,
завищення від'ємного значення об'єкту
оподаткування у сумі 9096,00 гривень.

Зазначені порушення були встановлені
внаслідок не підтвердження реальності
здійснення позивачем господарських
операцій з зазначеними контрагентами.
Відповідач посилається на висновки
актів перевірок вищезазначених
суб'єктів господарювання з питань
перевірки правових відносин з іншими
контрагентами-покупцями та
постачальниками. За цими обставинами
працівниками податкових органів було
встановлено, що у КП "Альянс", ПП "Базис
Торг" відсутній факт реального
вчинення господарських операцій,
взаємовідносини між цими особами та їх
контрагентами-покупцями не
спричиняють реального настання
правових наслідків, тобто мають ознаки
фіктивності, передбачені ст. 55-1
Господарського кодексу України. При
формуванні висновків стосовно
завищення позивачем валових витрат при
здійсненні господарських операцій з КП
"Альянс" та ПП „Базис Торг" відповідач
посилається також на порушення
кримінальної справи за фактом
фіктивного підприємництва - створення
та придбання суб'єктів підприємницької
діяльності (юридичних осіб), з метою
прикриття незаконної діяльності.

Результати перевірки Публічного
акціонерного товариства «Сакський
завод будівельних матеріалів» знайшли
своє відображення у акті №64/22-60/30873397
від 29.01.2013 року (а.с. 17-49а).

Згідно Акту перевірки, при здійсненні
взаємовідносин з КП «Альянс» та ПП
«Базис Торг» відповідачем встановлено
порушення:

- п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.185.1 ст.185
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість в сумі 21250,010
гривень;

- ст.5, п.п.8.6.1, п.8.6 ст.8 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» та п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.145.1
ст.145 Податкового кодексу України,
внаслідок чого занижено податку на
прибуток на загальну суму 24288,00 гривень
та завищення від'ємного значення
оподаткування у сумі 9096,00 гривень.

На підставі висновків акту перевірки
Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції були винесені
податкові повідомлення-рішення №
від 19.02.2013 року, яким збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 10970,00 гривень, у
тому числі за основним платежем в
розмірі 9139,00 гривень та за штрафними
санкціями в розмірі 1831 гривень (а.с.14),
№ від 19.02.2013 року, яким збільшено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток на суму 11438,00
гривень, у тому числі за основним
платежем в розмірі 9150,00 гривень та
застосовані штрафні санкції в розмірі
2288,00 гривень (а.с.12), а також № від
20.02.2013 року, яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
розмірі 9096,00 гривень (а.с.16).

Вирішуючи питання про законність
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, та перевіряючи
обґрунтованість висновків, викладених
в акті перевірки судом встановлено
наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органу владних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у
статті 2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури, яких він
повинен дотримуватись при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта, встановлюючи чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): 1) на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як свідчать надані документи, КП
„Альянс" було поставлено позивачу
товарно-матеріальні цінності (тверді
сплави ВК-8 02252) на суму 44600,00 гривень без
ПДВ, що підтверджується наступні
документами бухгалтерської та
податкової звітності:

- податкова накладна №571 від 19.03.2010 року
(а.с.66);

- податкова накладна №1322 від 19.05.2010 року
(а.с.67);

- податкова накладна №1784 від 22.06.2010 року
(а.с.68);

- податкова накладна №3606 від 11.10.2010 року
(а.с.69);

- податкова накладна №4214 від 22.11.2010 року
(а.с.70);

- податкова накладна №4745 від 27.12.2010 року
(а.с.71);

- податкова накладна №86 від 11.04.2011 року
(а.с.72).

Розрахунки за отриманий товар було
проведено у безготівковій формі, що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями: №201 від 16.03.2010
року, №404 від 18.05.2010 року, №526 від 17.06.2010
року, №896 від 07.10.2010 року, №1065 від 18.11.2010
року, №1173 від 23.12.2010 року, №302 від 07.04.2011
року (а.с.84-90).

Отримання твердих сплавів відбувалося
на підставі доручень: від 19.03.2010 року
№571, від 22.06.2010 року №1784, від 11.10.2010 року
№3606, від 22.11.2010 року №4214, від 27.12.2010 року
№4745, від 11.04.2011 року №86.

Зазначений товар був оприбуткований на
склад підприємства та відпущений зі
складу у гірничий цех за вимогами
начальника гірничого цеху: №37 від
27.01.2011 року, №233 від 24.05.2011 року, №41 від
01.02.2011 року, №815 від 14.12.2010 року, №796 від
30.11.2010 року, №762 від 15.11.2010 року, №43 від
26.10.2010 року, №700 від 26.10.2010 року, №402 від
06.07.2010 року, №343 від 04.06.2010 року, №162 від
30.03.2010 року, №41 від 01.02.2010 року, №282 від
17.05.2010 року, №242 від 27.04.2010 року (а.с.91-100).

Дані тверді сплави були використані у
господарській діяльності ПАТ "Сакський
завод будівельних матеріалів", а саме
для напайки різців на каменерізних
машинах, про що свідчать Акти по
витрачанню матеріалів на ремонт по
гірничому цеху підприємства від 29.01.2010
року, від 31.03.2010 року, від 30.04.2010 року, від
31.05.2010 року, від 30.06.2010 року, від 30.07.2010
року, від 30.09.2010 року, від 29.10.2010 року, від
30.11.2010 року, від 31.12.2010 року, від 31.01.2011
року, від 28.02.2011 року, від 31.05.2011 року
(а.с.108-120).

Стосовно господарських операцій із
контрагентом позивача ПП «Базис Торг»,
суд зазначає, що 25.01.2011 року між ПАТ
"Сакський завод будівельних
матеріалів" та ПП «Базис Торг» був
укладений договір №15 про надання
послуг по точному ремонту медичного
обладнання на суму 1096,00 гривень без ПДВ,
а саме стерилізатора, що
підтверджується податковою накладною
№31 від 26.01.2011 року. Розрахунки за
отриманий товар було проведено у
безготівковій формі, що
підтверджується платіжним дорученням
№113 від 10.02.2011 року. По факту надання
послуг, передбачених Договором №15 від
25.01.2011 року, було підписано акт наданих
послуг №12.

Судом під час розгляду справи ухвалою
від 18.12.2012 року було призначено
судово-економічну (бухгалтерську)
експертизу, проведення якої доручено
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Кримському
експертному центру".

Як вбачається з повідомлення про
неможливість надання висновку
судово-економічної експертизи, станом
на 11.02.2014 року експерту були надані
витребувані документи, а саме:
декларації з податку на прибуток за 1
квартал 2009 року - 1 квартал 2012 року з
додатками та уточнюючими розрахунками,
декларації з податку на додану
вартість за січень 2009 року - березень 2012
року з додатками, реєстри отриманих
податкових накладних за січень 2009 року
- березень 2012 року, відомість
аналітичного обліку валових витрат за 1
квартал 2009 року - 1 квартал 201 року, однак
вартість експертизи не сплачена.

Таким чином, наявні первинні документи
бухгалтерського обліку підтверджують
фактичне здійснення сторонами умов
угод та господарських операцій,
включення суми ПДВ по вказаним
операціям підтверджено відповідними
необхідними документами.

Стосовно висновків відповідача, що усі
господарські операції між позивачем
та контрагентами КП «Альянс» та ПП
«Базис Торг» спрямовані на здійснення
операцій з надання податкової вигоди з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, суд
зазначає наступне.

Станом на 2009-2010 роки вимоги
законодавства щодо віднесення витрат
підприємства до валових витрат були
встановлені ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Так, згідно п. 5.1 ст. 5 Закону "Про
оподаткування прибутку підприємств",
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці з врахуванням
обмежень, встановлених пунктами 5.3-5.8
цієї статті.

Згідно з п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", валові витрати мають бути
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 ст. 5 Закону заборонено
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
крім тих, що визначені в цьому Законі.

Правила ведення податкового обліку
визначаються статтею 11 Закону, при
цьому вказана стаття не містить
будь-яких вимог до наявності
документів, що підтверджують право на
віднесення певних витрат до складу
валових витрат.

Відповідно до підпункту 11.2.1 п. 11.2 ст. 11
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", датою
збільшення валових витрат виробництва
(обігу) вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

В 2009-2010 році порядок та підстави
формування платником податку
податкового кредиту регламентувався
приписами п. 7.4, 7.5, ст.. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися і виключно за умови
порушення яких формування податкового
кредиту може бути визнано
неправомірним.

Відповідно до п.п. 7.2.4. п. 7.2 ст. 7 цього
Закону, право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Інших умов для формування податкового
кредиту за наслідками придбання
товарів у Законі України "Про податок
на додану вартість не передбачено.

При придбанні товару покупець
зобов'язаний лише сплатити відповідну
суму податку на додану вартість в ціні
товару продавцю, який зобов'язаний
внести цю суму податку на додану
вартість до бюджету і у випадку
невиконання свого обов'язку понести за
це відповідальність. Покупець не несе
відповідальності за несплату податку
до бюджету продавцем (платником
податку).

Певні обмеження щодо формування
податкового кредиту були передбачені
пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", відповідно
до якого до складу податкового кредиту
можуть бути включені тільки суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
який при цьому обов'язково повинні бути
підтверджені податковими накладними. В
разі недотримання цього правила до
платників податку на додану вартість
застосовуються фінансові санкції
відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону.

В 2011 році набув чинності Податковий
кодекс України № 2755-VІ.

Відповідно до п. 14.1.36 ст.14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу/

У ст. 135 ПК України встановлений
порядок визначення доходів та їх
склад, згідно з п. 135.1 якої доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК
України встановлено, що не включаються
до складу витрат витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме витрати на: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Суд вважає, що позивачем при проведенні
перевірки була надана вся необхідна
первинна документація, яка підтверджує
факт здійснення підприємством
господарських операцій з отримання від
КП «Альянс» та ПП «Базис Торг» товарів,
використання цих послуг(робіт) в
господарській діяльності підприємства
та відповідно правомірність
віднесення витрат по придбанню цих
послуг(робіт) до валових.

Порядок формування податкового
кредиту визначено ст. 198 Податкового
Кодексу України.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разу здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (в
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11. ст.. 201 цього Кодексу).

В судовому засіданні були досліджені
всі документи ПАТ "Сакський завод
будівельних матеріалів", які
підтверджують фактичне придбання та
використання позивачем отриманих
від КП «Альянс» та ПП «Базис Торг»
товарів, та ці документи не дають
підстав для сумніву щодо реальності
здійснення вищенаведених операцій або
висновку про їх нездійснення.

Будь-яких невідповідностей виписаних
контрагентами позивача накладних
встановленим законодавствам вимогам,
відповідачем в акті перевірки не
викладено та судом також не
встановлено.

Таким чином, суд звертає увагу на те що,
висновки відповідача про порушення
позивачем вимог чинного законодавства
України, сформовані виключно на
підставі аналізу змісту договірних
відносин, які існували між ПАТ
"Сакський завод будівельних
матеріалів" та його контрагентами, є
протиправними, оскільки результати
аналізу другого, а тим паче третього
ланцюга постачання відповідно до
вимог податкового законодавства
України не можуть бути підставами для
висновків, які стосуються позивача.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від 2
червня 2011 року № 742/11/13-11, "Оцінюватися
при дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом".

В той же час, зміст акту перевірки
позивача свідчить про те, що
відповідачем не було системно
проаналізовано всіх вищевикладених
документів, тобто, всіх обставин
спірних правовідносин, оскільки
висновки відповідача у спірних
правовідносинах ґрунтуються на
аналізі фінансово-господарської
діяльності контрагентів позивача з
іншими контрагентами.

Загальні вимоги, додержання яких
є необхідним для чинності правочину,
передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідачем не було обґрунтовано
належним чином і доведено у
встановленому законом порядку, що
укладені між позивачем та його
контрагентами угоди не відповідають
зазначеним вимогам.

Одним з принципів розгляду податкових
спорів, відповідно до ст. 4 Податкового
Кодексу України є принцип презумпції
добросовісності та рішень платника
податків, у зв'язку з чим
передбачається, що дії платників
податків, які мають своїм результатом
одержання податкової вигоди
економічно виправдані, а відомості, що
містяться у податкових деклараціях,
податкових накладних та інших
первинних документах, є достовірними.
Надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність яких
установлена судом.

Разом з тим, власне фіктивність
діяльності одного з постачальників в
ланцюзі до позивача, порушення ним
податкової дисципліни та правил
здійснення господарської діяльності
не є підставою для висновку про
необґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, якщо податковий
орган не доведе, зокрема, що платник
податку діяв без належної обачності й
обережності і йому мало бути відомо про
порушення, які допускали його
контрагенти, або що діяльність
платника податку спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
податковою вигодою, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, зокрема й у
випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників.

Чинним законодавством України на
покупця товару - платника податку не
покладено обов'язку при формуванні
податкового кредиту та валових витрат
перевіряти дотримання постачальниками
товару в ланцюгу постачання вимог
податкового законодавства зі сплати
податкових зобов'язань до бюджету.

Як встановлено судом, позивач мав
взаємовідносини з підприємствами, які
були зареєстрованими платниками
податку на додану вартість, податковий
кредит був ним сформований на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, податок сплачений в ціні
товару.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання, у випадку за
неправомірні дії іншого
підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, в
пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД
проти Болгарії" Європейський Суд з прав
людини дійшов такого висновку: "…Суд
вважає, що компанія-заявник не повинна
нести відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре
проти Болгарії", пунктом 23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

Закон України "Про Загальнодержавну
програму адаптації законодавства
України до законодавства
Європейського Союзу" визначає сферу
оподаткування (зокрема, непрямі
податки) як пріоритетну сферу для
виконання програми адаптації
українського законодавства. Даний
закон визначає, що елементом адаптації
законодавства має стати перевірка
проектів законів України та інших
нормативно-правових актів на їх
відповідність acquis communautaire (право ЄС) з
метою недопущення прийняття актів, які
суперечать acquis Європейського Союзу.
Тобто, податкове законодавство
України, а, відповідно, його тлумачення
та застосування, не може суперечити
положенням Шостої Директиви. Це
підтверджується позицією Суду
Європейського Союзу (Суд ЄС), яка
відповідно застосовується ЄСПЛ для
вирішення справи "Булвес" АД проти
Болгарії", а саме: "…Операції самі по
собі не визнаються недійсними через
шахрайство з ПДВ, складають поставки
товарів чи послуг особою, яка виступає
у ролі платника податку, та економічну
діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1)
Шостої Директиви, де такі поставки і
така діяльність відповідають
об'єктивним критеріям, на яких
базуються визначення даних термінів,
незважаючи на наміри іншого продавця,
який приймає участь у тій самій низці
поставок та/або потенційно шахрайський
характер будь-якої іншої операції
платником податку, який розглядається,
про що платник податку не знав і не міг
знати. Право на податковий кредит особи
зі статусом платника податку, яка
здійснює такі операції, не може
залежати від факту, що у низці поставок,
в яку входять ці операції, попередня чи
наступна операція є недійсною через
шахрайство з ПДВ, про яке платник
податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав
людини згідно з статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини" мають в Україні
значення джерела права. Більше того,
частина 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимагає врахування практики
Європейського Суду з прав людини при
вирішенні справ.

Таким чином, наявні у справі документи
не містять жодних доказів наявності
між позивачем та його контрагентами
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
Державі суспільного ладу або моральних
засад. Навпаки з наданих позивачем
доказів вбачається, що договори мали
на меті настання реальних правових
наслідків, що обумовлені ними, оскільки
товар був поставлений, оплата
проведена, договори виконано сторонами
в повному обсязі.

Відповідно до ст. 69 КАС України докази в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

При цьому докази повинні бути
належними та обґрунтованими. Сторони
мають право обґрунтувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Докази,
одержані з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору (ст. 70 КАС України).

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду належних
доказів, як і не зазначено будь-яких
інших обставин, які б спростували
фактичне здійснення господарських
відносин між позивачем та його
контрагентами.

Крім того, не знаходить свого
підтвердження у матеріалах справи
висновки відповідача щодо
невідповідності господарським
операцій цілям та завданням
підприємницької діяльності позивача,
збитковості виконаних послуг, або
інших обставин, які б могли свідчити
про фіктивність вчинених операцій,
відсутність факту виконання послуг, а
також про те, що вчинення зазначених
послуг не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагентів були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

В даній адміністративній справі
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не було виконано
покладеного на нього законом обов'язку
щодо доведення правомірності
прийнятого податкового
повідомлення-рішення, та не надано
належних доказів, які б підтверджували
викладені в акті перевірки висновки.

Враховуючи, що висновки акту перевірки,
на підставі яких прийняти спірні
повідомлення-рішення є
необґрунтованими, тобто відсутні і
підставі для застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) у спірних
податкових повідомленнях-рішеннях.

Таким чином, податкові
повідомлення-рішення №, №
від 19.02.2013 року, а також № від
20.02.2013 року не можуть бути визнаними
такими, що прийняті на підставі та
відповідно до діючого законодавства,
тому позовні вимоги є правомірними,
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України, тому з
Державного бюджету України необхідно
стягнути на користь позивача судові
витрати в розмірі 315,04 гривень.

В судовому засіданні 27.02.2014 року
оголошена вступна та резолютивна
частина постанови, відповідно до ч. 3 ст.
160 КАС України постанову складено у
повному обсязі 28.02.2014 року.

Керуючись статтями 160-163, 167 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції АР Крим державної
податкової служби № від 19.02.2013
року, прийняте стосовно Публічного
акціонерного товариства «Сакський
завод будівельних матеріалів», про
збільшення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 10970 (десять тисяч дев'ятсот
сімдесят) гривень 00 копійок.

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції АР Крим державної
податкової служби № від 19.02.2013
року, прийняте стосовно Публічного
акціонерного товариства «Сакський
завод будівельних матеріалів» про
збільшення податкового зобов'язання з
податку на прибуток приватник
підприємств на загальну суму 11438
(одинадцять тисяч чотириста тридцять
вісім) гривень 00 копійок.

4. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції АР Крим державної
податкової служби № від 20.02.2013
року, прийняте стосовно Публічного
акціонерного товариства «Сакський
завод будівельних матеріалів» про
зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток в розмірі 9096 (дев'ять тисяч
дев'яносто шість) гривень 00 копійок.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства «Сакський
завод будівельних матеріалів» судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 315 (триста п'ятнадцять) гривень
04 копійки.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Кудряшова А.М.