Справа № 817/406/14
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/406/14

28 лютого 2014 року 11год. 41хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Друзенко Н.В. за участю секретаря
судового засідання Ляшук Г.С. та сторін
і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Приватного підприємця ОСОБА_3
до Рівненської державної
обласної адміністрації в
особі-Управління інфраструктури та
промисловості про визнання
протиправними дій ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_3
звернулася в суд з позовом, в якому
просила визнати протиправними дії
Рівненської обласної державної
адміністрації щодо дострокового
розірвання договору про організацію
перевезень пасажирів на автобусному
маршруті загального користування №0291
від 02.08.2010 року.

Позовні вимоги в повному обсязі були
підтримані представником позивача в
судовому засіданні, який на їх
обґрунтування зазначив, що 02.08.2010 року
між ПП ОСОБА_3 та Управлінням
інфраструктури та промисловості
Рівненської державної обласної
адміністрації було укладено договір
про організацію перевезення пасажирів
на автобусному маршруті загального
користування. Рішенням Ліцензійної
комісії Укртрансінспекції ПП ОСОБА_3 з
17.01.2014 року анульовано ліцензію на
право провадження господарської
діяльності з надання послуг з
перевезення пасажирів, небезпечних
вантажів, багажу автомобільним
транспортом. Разом з тим, 22.01.2014 року
позивачу видано нову ліцензію на даний
вид господарської діяльності. В період
переоформлення ліцензії позивач
перевезень не здійснювала. На даний
час відновити діяльність не може через
повідомлення відповідача про
розірвання договору про організацію
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування, яке
ПП ОСОБА_3 отримала 24.01.2014 року, тобто
вже після введення в дію нової
ліцензії. Ствердив, що дії відповідача
є протиправними, оскільки умов
договору позивач не порушувала, а
ліцензії була позбавлена лише за те, що
відмовилась від проведення планової
перевірки дотримання ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з надання послуг з перевезення
пасажирів, подавши при цьому до
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області докази того, що
така відмова пов'язана із погіршенням
стану здоров'я. Крім того, зазначив, що
відповідач позбавив можливості
позивача надати йому нову ліцензію,
оскільки не попередив її про намір
припинити дію договору в
односторонньому порядку за 30 днів, як
це передбачено пунктом 4.1. За
наведеного, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
прибув, подав заперечення на позов,
суть якого зводиться до того, що
позивач з моменту анулювання ліцензії
за порушення ліцензійних умов втратила
право на здійснення господарської
діяльності з надання послуг з
перевезення пасажирів автомобільним
транспортом, а тому відповідач прийняв
рішення про його розірвання в
односторонньому порядку. Вказане
рішення прийняте у відповідності до
частини 4 пункту 4.2 договору про
організацію перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування №0291 від 02.08.2010 року, а тому
є законним і обґрунтованим. Факт видачі
позивачу нової ліцензії не є підставою,
яка зобов'язовує відповідача поновити
розірваний договір. Просив в
задоволенні позовних вимог відмовити,
справу слухати у відсутність
представника відповідача (а.с.19-22).

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін в судовому засіданні, а
тому з врахуванням вимог статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, справу вирішено без участі
відповідача на підставі наявних
доказів.

Заслухавши представника позивача,
встановивши фактичні обставини справи,
перевіривши їх доказами, дослідженими
в судовому засіданні, оцінивши їх в
сукупності, відповідно до вимог закону,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
до задоволення.

Відповідно до пункту 14 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
договір - це дво- або багатостороння
угода, зміст якої складають права та
обов'язки сторін, що випливають із
владних управлінських функцій суб'єкта
владних повноважень, який є однією із
сторін угоди.

Відповідно до частини другої статті 7
Закону України "Про автомобільний
транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року,
організація пасажирських перевезень
на приміських автобусних маршрутах
загального користування, які не
виходять за межі території області
покладається на обласні
держадміністрації. В силу вимог статті
43 цього Закону, визначення
автомобільного перевізника на
автобусному маршруті загального
користування здійснюється виключно на
конкурсних засадах. Порядок
проведення конкурсу з перевезення
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№1081 від 03.12.2008 року Відповідно до
абзацу третього пункту 4 цього Порядку,
організатором конкурсу на міжміському
і приміському маршрутах, які не
виходять за межі території області
(внутрішньообласний маршрут) є обласні
держадміністрації. А в силу вимог
пункту 53 Порядку, організатор не
пізніше ніж через 30 днів з моменту
набрання чинності рішенням
конкурсного комітету укладає з
переможцем конкурсу договір згідно з
обов'язковими умовами визначеного
конкурсу та додатковими умовами
обслуговування маршруту, наданими
перевізником-претендентом.

Таким чином, Рівненська обласна
державна адміністрація, зокрема її
Управління інфраструктури та
промисловості уповноважене,
відповідно до діючого законодавства на
укладення договорів на перевезення
пасажирів автомобільним транспортом
на внутрішньообласних маршрутах
загального користування. Порядок
укладання вказаних договорів
передбачений законом виключно на
конкурсних засадах. Порядок проведення
конкурсу та визначення переможця, з
яким укладається договір на
перевезення, також визначений
законодавством. Метою укладення
договорів на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом на
маршрутах загального користування є
забезпечення реалізації інтересів
необмеженої кількості осіб у
можливості пересування за допомогою
автомобільного транспорту загального
користування. Тобто, замовник
перевезень під час укладення договору
на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом діє з метою
реалізації та на виконання покладених
на орган державної влади повноважень,
лише в порядку, визначеному діючим
законодавством.

З дослідженого в судовому засіданні
договору про організацію перевезень
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування №0291 від 02.08.2010
року встановлено, що сторонами
вказаного договору є: з одного боку,
організатор - Головне управління
промисловості та розвитку
інфраструктури Рівненської обласної
державної адміністрації (в подальшому
перейменовано в Управління
інфраструктури та промисловості) та з
іншого, перевізник - Приватний
підприємець ОСОБА_3. Договір укладено
за результатами конкурсу на
перевезення пасажирів автомобільним
транспортом (протокол засідання
обласного комітету з проведення
конкурсів на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом №6 від 27.07.2010
року). Відповідно до умов вказаного
договору організатор надає
перевізнику право на перевезення
пасажирів на регулярних
внутрішньообласних маршрутах
загального користування. (а.с.3-5, 25-27).

З урахуванням викладеного вище та
виходячи з аналізу положень
зазначеного договору, суд приходить до
висновку, що він є адміністративним
договором у розумінні пункту 14 частини
першої статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до пункту 1.1. договору №0291
від 02.08.2010 року, позивач зобов'язалася
здійснювати перевезення пасажирів на
маршрутах: №1502 Рокитне АС - Нетреба,
№1511 Рокитне АС - Глинне, №1512 Глинне -
Вежиця, №1513 Рокитне АС - Біловіж; №1514
Біловіж - Кам'яне, №1508 Рокитне АС -
Томашгород, №1509 Рокитне АС - Єльне, №1507
Рокитне АС - Борове, №15038-15041 Рокитне АС -
Рівне АС ч/з Томашгород на період з
02.08.2010 року по 01.08.2015 року.

До закінчення даного строку, а саме
15.01.2014 року відповідач направив
позивачу повідомлення №04/43-02-1, в якому
вказав, що договір №0291 від 02.08.2010 року
слід вважати розірваним з 17.01.2014 року
(а.с.7,24). В обґрунтування покликався на
наказ Державної інспекції України з
безпеки на наземному транспорті №1007
від 17.12.2013 року, яким ПП ОСОБА_3 з 17.01.2014
року анульовано ліцензію серії НОМЕР_1
від 23.06.2012 року на право провадження
господарської діяльності з надання
послуг внутрішніх перевезень
пасажирів автобусами.

Про вказаний наказ Управлінню
інфраструктури та промисловості
Рівненської обласної державної
адміністрації стало відомо з листа
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області №18-03-03-23 від 10
січня 2014 року (а.с.23) до якого було
додано витяг з наказу Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті №1007 від 17.12.2013
року (а.с.23 на звороті). Згідно цього
наказу ПП ОСОБА_3 анульовано ліцензію
серії НОМЕР_1 від 23.06.2012 року в зв'язку з
тим, що Управлінням Укртрансінспекції
у Рівненській області 11.12.2013 року
складено акт №101 про відмову
ліцензіата в проведенні планової
перевірки додержання ліцензійних умов.

Разом з тим, як вбачається з листа №107
від 09.12.2013 року позивач повідомляла
начальника Укртрансінспекції у
Рівненській області про те, що вона
змушена відмовитись від планової
перевірки дотримання ліцензійних умов
у зв'язку із загостренням хронічної
хвороби (цукровий діабет 1 типу важкої
форми)(а.с.30). Діагноз підтверджено
заключенням ЛКК Рокитнівської
районної поліклініки №1724 від 25.02.2014
року (а.с.29).

Доказів вручення позивачу наказу про
анулювання ліцензії від 17.12.2013 року не
представлено.

Повідомлення відповідача №04/43-02-1 від
15.01.2014 року про розірвання в
односторонньому порядку договору №0291
від 02.08.2010 року з 17.01.2014 року позивач
отримала 21.01.2014 року. І цього ж дня,
21.01.2014 року Державною інспекцією
України з безпеки на наземному
транспорті прийнято рішення №41 про
видачу ОСОБА_3 нової ліцензії на такий
вид господарської діяльності, як:
надання послуг з перевезення
пасажирів, небезпечних вантажів,
багажу автомобільним транспортом.
Вказана ліцензія серії НОМЕР_2 з
початком строку дії - 22.01.2014 року (а.с.28)
була направлена позивачем для
відповідача разом з листом від 31.01.2014
року, в якому ПП ОСОБА_3 просила
продовжити дію призупиненого договору
(а.с.31).

Однак на думку відповідача, з моменту
анулювання ліцензії серії НОМЕР_1 від
23.06.2012 року за порушення ліцензійних
умов, позивач втратив право на
здійснення господарської діяльності з
надання послуг з перевезення пасажирів
автомобільним транспортом, а тому
Управління інфраструктури та
промисловості Рівненської обласної
державної адміністрації правомірно
прийняло рішення про розірвання в
односторонньому порядку договору про
організацію перевезень пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування №0291 від 02.08.2010 року.

Правовою підставою такого рішення, з
огляду на письмові заперечення
відповідача, слугувала частина 4
пункту 4.2. договору №0291 від 02.08.2010 року
(а.с.21).

Відповідно до пункту 4.2. договір може
бути розірваний організатором в
односторон-ньому порядку у разі:

- виявлення недостовірних даних в
документах, поданих перевізником на
конкурс, або під час дії договору;

- самовільної передачі
перевізником виконання рейсів на
маршруті іншому перевізнику;

- припинення перевезень на
маршруті без погодження з
організатором;

- невиконання перевізником
пунктів 2.2. та 3 цього договору.

Тобто, на переконання відповідача
позивачем порушено вимоги пунктів 2.2.
та 3 договору №0291 від 02.08.2010 року.

Що стосується пункту 3 договору, то він
містить додаткові умови щодо укладення
перевізником договору про
автотранспортне забезпечення
евакуаційних заходів, щодо
зобов'язання перевізника здійснювати
безкоштовне підвезення школярів до
навчальних закладів, щодо виконання
протиепідемічних заходів та щодо
повідомлення про ДТП.

Пункт 2.2. договору визначає:

- що повинен оформити перевізник у
десятиденний термін після укладення
договору (підпункт 2.2.1.);

- можливість приступити до роботи
(підпункт 2.2.2.);

- права перевізника (підпункт 2.2.3);

- обов'язки перевізника, серед яких
є такий, як виконання Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом загального користування
(крім надання послуг з перевезення
пасажирів та їх багажу на таксі)
затверджених наказом Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва і
Міністерства транспорту України №136/985
від 18.12.2003 року, що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 30 грудня
2003 року за N 1259/8580.

Слід зазначити, що відповідачем не було
встановлено жодних обставин, які
давали б йому право робити висновки про
невиконання позивачем пунктів 2.2. та 3
цього договору.

Що стосується виконання позивачем
Ліцензійних умов, затверджених наказом
№136/985 від 18.12.2003 року, то слід зазначити,
що на момент укладення договору №0291
від 02.08.2010 року, вказаний наказ не діяв,
позаяк втратив чинність відповідно до
спільного наказу Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва підприємництва і
Міністерства транспорту та зв'язку
України №9/119 від 01.02.2008 року, яким було
затверджено Ліцензійні умови
провадження господарської діяльності
з надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом відповідно до видів робіт,
визначених Законом України "Про
автомобільний транспорт". З 02.07.2010 року
наказ №9/119 від 01.02.2008 року також втратив
чинність відповідно до наказу №212/426
від 02.07.2010 року і з 13.08.2010 року діють
Ліцензійні умови провадження
господарської діяльності з надання
послуг з перевезення пасажирів,
небезпечних вантажів, багажу
автомобільним транспортом,
затверджені наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України №427 від
02.07.2010 року, який зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27 липня
2010 року за №562/17857.

В свою чергу, ні відповідачем, ні
Державною інспекцією України з безпеки
на наземному транспорті, ні
Управлінням Укртрансінспекції у
Рівненській області не було
встановлено факту порушення ПП ОСОБА_3
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з надання
послуг з перевезення пасажирів,
небезпечних вантажів, багажу
автомобільним транспортом,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України №427 від
02.07.2010 року, який зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27 липня
2010 року за №562/17857.

Ліцензію позивача серії НОМЕР_1 від
23.06.2012 року було анульовано на підставі
статті 21 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" №1775-III від
01.06.2000 року, а саме в зв'язку з відмовою
ліцензіата в проведенні планової
перевірки додержання ліцензійних умов,
а не в зв'язку з виявленням органом
ліцензування порушень законодавства у
сфері ліцензування. Доказом цього є не
лише витяг з наказу Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті №1007 від 17.12.2013
року, а й факт відсутності
розпорядження про усунення
ліцензіатом порушень ліцензійних умов.

Відмова ліцензіата в проведенні
планової перевірки не є порушенням
Ліцензійних умов, а тому суб'єкт
господарювання наділений правом
одержати нову ліцензію на право
провадження цього виду господарської
діяльності, без обмеження права на
звернення за такою ліцензією певним
строком.

Як встановлено судом, позивач не
оскаржувала рішення про анулювання
ліцензії, натомість звернулася до
органу ліцензування і 21.01.2014 року
Державною інспекцією України з безпеки
на наземному транспорті було прийнято
рішення №41 про видачу ОСОБА_3 ліцензії
серії НОМЕР_2 з початком строку дії -
22.01.2014 року.

Відповідачем не надано, а судом не
встановлено жодного факту порушення з
боку ПП ОСОБА_3 пунктів 2.2. та 3 договору
№0291 від 02.08.2010 року, в тому числі і
порушень вимог тих законів і
підзаконних нормативно-правових актів,
які зазначені в договорі.

Доводи відповідача про те, що з моменту
анулювання ліцензії серії НОМЕР_1 від
23.06.2012 року, тобто з 17.01.2014 року позивач
втратила право на здійснення
господарської діяльності з надання
послуг з перевезення пасажирів
автомобільним транспортом,
узгоджуються з вимогами статей 9 та 39
Закону України "Про автомобільний
транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року.

Однак, ПП ОСОБА_3 з 22.01.2014 року набула
право на здійснення господарської
діяльності з надання послуг з
перевезення пасажирів автомобільним
транспортом відповідно до ліцензії
серії НОМЕР_2.

Фактів здійснення нею перевезень в
проміжок часу з 17 по 21 січня 2014 року, що
доводило б порушення нею вимог пункту
2.2. договору №0291 від 02.08.2010 року,
відповідачем не зафіксовано і суду не
представлено.

Крім того, судом встановлено, що
позивач лише 21 січня 2014 року була
повідомлена про одностороннє
розірвання договору з 17 січня 2014 року.
При цьому, після такого повідомлення
вона надала відповідачу інформацію про
те, що має нову ліцензію і може належним
чином виконувати умови договору, тобто
вчинила необхідні дії, спрямовані на
повідомлення про відсутність підстав
для розірвання договору.

Окремо слід зауважити, що відповідно до
вимог статті 654 Цивільного кодексу
України, зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Договором №0291 від 02.08.2010 року не
передбачено форми, у якій організатор
повинен вчинити одностороннє
розірвання договору. А тому таке
розірвання у формі листа-повідомлення,
у якому, до того ж, відсутнє посилання
на конкретний пункт договору, яким
керувався організатор при прийнятті
рішення про розірвання договору, є
неналежним.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використан-ням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано; безсторонньо;
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом; пропорційно; з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення; своєчасно, тобто
протягом розумного строку.

Оцінюючи відповідність дій Управління
інфраструктури та промисловості
Рівненської обласної державної
адміністрації щодо дострокового
розірвання договору про організацію
перевезень пасажирів на автобусному
маршруті загального користування №0291
від 02.08.2010 року вимогам законодавства
суд зазначає, що такі дії не
відповідають вимогам законності та
обґрунтованості. Зокрема, відповідачем
прийнято усне рішення про розірвання в
односторонньому порядку договору, яке
реалізоване у спосіб, що не
передбачений ні чинним
законодавством, ні умовами договору.
При прийнятті такого рішення,
відповідач не врахував усі обставини,
що мали значення, а саме той факт, що
позивачу анульовано ліцензію не за
порушення Ліцензійних умов, а з інших
підстав, і той факт, що позивач
звернулася за новою ліцензією до
органу ліцензування, який 21.01.2014 року
прийняв рішення про видачу позивачу
такої ліцензії. Повідомивши позивача 21
січня 2014 року про розірвання з 17 січня
2014 року договору, відповідач тим самим,
позбавив її можливості брати участь у
вирішенні даного питання, зокрема
надати пояснення і докази, які свідчать
про можливість на законних підставах
продовжувати перевезення пасажирів і
належним чином виконувати умови
договору. Крім того, відповідач
використовуючи владні повноваження
проігнорував мету, з якою це
повноваження надано. Так, безпідставно
розірвавши в односторонньому порядку з
позивачем договір на перевезення
пасажирів автомобільним транспортом
на маршрутах загального користування
відповідач, тим самим, порушив інтереси
необмеженої кількості осіб у
можливості пересування за допомогою
автомобільного транспорту загального
користування.

Окремо слід зазначити, що за правилами
пункту 55 Порядку проведення конкурсу з
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1081 від 03.12.2008 року, у
випадку дострокового розірвання
договору з автомобільним перевізником
організатор призначає до роботи на
маршруті автомобільного перевізника,
який за результатами конкурсу визнаний
таким, що зайняв друге місце, на строк
до закінчення дії договору, який було
розірвано, а в разі його відмови чи
відсутності - призначає до проведення
конкурсу один раз на строк не більш як
три місяці іншого автомобільного
перевізника. Втім, відповідачем не
надано суду ні доказу призначення на
маршруті, який обслуговувала позивач,
іншого перевізника, ні доказу
оголошення конкурсу на цей маршрут.

За правилами, встановленими статтею 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

А відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не надав суду доказів
правомірності своїх дій щодо
дострокового розірвання договору з
позивачем. Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що у відповідача
не було законних підстав для
попередження позивача про розірвання в
односторонньому порядку договору про
організацію перевезень пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування №0291 від 02.08.2010 року.

Таким чином, сукупність вищенаведених,
підтверджених документально та
встановлених судом обставин дає
підстави визнати позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Судові витрати по справі
присуджуються на користь позивача
відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Рівненської
державної обласної адміністрації в
особі-Управління інфраструктури та
промисловості щодо дострокового
розірвання договору №0291 про
організацію перевезень пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування, укладеного 02.08.2010 року з
Приватним підприємцем ОСОБА_3.

Присудити на користь позивача
Приватного підприємця ОСОБА_3 із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 73,08 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі проголошення судом вступноъ та
резолютивноъ частин постанови, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Друзенко Н.В.