Справа № 736/56/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/36587/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Розваляєвої Т.С.; Черпіцької Л.Т.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Чернігові
ради про визнання дій незаконними та
стягнення коштів, що переглядається за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 21 січня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 червня
2013 року,

у с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Чернігові
ради (УПСЗН) про визнання дій
незаконними та стягнення коштів.

Зазначала, що має дитину
ІНФОРМАЦІЯ_1, відтак і право на
отримання допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до статті 15 Закону
України від 21 листопада 1992 року №
2811-ХІІ «Про допомогу сім'ям з дітьми»
(Закон № 2811-ХІІ).

Посилаючись на те, що УПСЗН
здійснює виплату сум допомоги в
розмірі, який менший, ніж передбачений
наведеною статтею, просила визнати
такі дії незаконними та стягнути з
відповідача недоплачену суму допомоги
за серпень 2012 року в розмірі 787 грн.

Постановою Корюківського районного
суду Чернігівської області від 21 січня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального
права, просить оскаржувані рішення
скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що позивач має
дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 та у серпні 2012 році
отримала допомогу по догляду за нею в
розмірі 130 грн.

Відмовивши в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що положення статті 15 Закону №
2811-ХІІ діють в редакції Закону України
від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (Закон №
107-VI), та не передбачають виплати
допомоги в розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до шести
років.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такі висновки судів передчасними.

До 1 січня 2008 року відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України від 18 січня 2001 року №
2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» (Закон № 2240-ІІІ), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
Законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктом 25 розділу ІІ Закону № 107-VI низку
положень Закону № 2240-III, у тому числі й
статтю 43, було виключено. Водночас
пунктом 23 зазначеного розділу Закону №
107-VI положення статті 13 Закону № 2811-ХІІ
щодо поширення його дії лише на осіб, не
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, виключено,
статтю ж 15 цього Закону викладено у
редакції, відповідно до якої допомога
по догляду за дитиною надається у
розмірі, що дорівнює різниці між
прожитковим мінімумом, встановленим
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у зв'язку
з порушенням порядку прийняття змін та
внесення доповнень до чинних законів
визнав неконституційним пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо зміни
визначеного Законом № 2240-III правового
регулювання відносин, пов'язаних із
правом осіб, застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, на
матеріальне забезпечення у разі
народження дитини та необхідності
догляду за нею. У зазначеному Рішенні
Конституційний Суд України вказав на
те, що застосований законодавцем у
цьому випадку порядок прийняття змін
та внесення доповнень до чинних
законів створює протиріччя у
законодавстві і, як наслідок, -
скасування та обмеження прав та свобод
людини і громадянина.

Отже, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
зокрема і статті 42-44, щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною особі,
яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. При цьому
пункт 23 щодо внесення змін до Закону №
2811-ХІІ неконституційним визнано не
було.

Таким чином, у спірний період існувало
дві законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону № 2240-III, яка
врегульовувала питання щодо виплати
допомоги особам, які застраховані в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, і
стаття 15 Закону № 2811-ХІІ у редакції
Закону № 107-VI від 28 грудня 2007 року, яка
поширювала свою дію на осіб (одного з
батьків дитини, усиновлювача, опікуна,
бабу, діда або іншого родича), які
фактично здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13 Закону № 2811-ХІІ).

Це означає, що при вирішенні питання
щодо розміру належної до виплати суми
допомоги визначальною обставиною, яка
підлягає з'ясуванню, є участь особи в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Суди зазначене питання не
досліджували, що унеможливлює для
касаційного суду перевірити
правильність застосування норм
матеріального права, та є підставою для
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Частиною другою статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Корюківського районного
суду Чернігівської області від 21 січня
2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 червня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

Т.С.Розваляєва

Л.Т.Черпіцька