Справа № 2а-2370/09/2770
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2014 р. м. Київ
К-41369/10

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
Нахімовському районі м.Севастополя

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 11.01.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2010

у справі №2-а-2370/09/2770

за позовом Дочірнього підприємства
«Зовнішекономсервіс» - фірма
маркетингу і зовнішньо-економічних
зв'язків Відкритого акціонерного
товариства «Севастопольський морський
завод»

до 1) Державної податкової інспекції у
Нахімовському районі м.Севастополя, 2)
Головного управління Державного
казначейства України в м.Севастополі

про стягнення бюджетної
заборгованості з ПДВ, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 11.01.2010 позов задоволено. Стягнуто з
Держбюджету України на користь
Дочірнього підприємства
«Зовнішекономсервіс» - фірма
маркетингу і зовнішньо-економічних
зв'язків Відкритого акціонерного
товариства «Севастопольський морський
завод» 3438861 грн. бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2010, постанову Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 11.01.2010 в частині стягнення на
користь позивача 3183401,00 грн. скасовано з
закриттям провадження у справі в цій
частині. В частині стягнення 255460,00 грн.
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача-1, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові в
повному обсязі, з підстав порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Сторони представників у судове
засідання касаційної інстанції не
направили, про час ті місце розгляду
справи повідомлені. Відповідно до ст.41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем були подані
до податкового органу декларації з ПДВ
за вересень, жовтень 2006 року, січень,
лютий, листопад 2007 року, березень,
липень вересень, листопад 2008 року,
січень-травень 2009 року та заяви про
повернення сум бюджетного
відшкодування ПДВ на загальну суму 5275377
грн.

За результатами проведених податковим
органом позапланових виїзних
документальних перевірок з питань
достовірності заявлених сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за вказані періоди
складено акти та довідки, якими
підтверджено фактичну сплату
задекларованих позивачем сум податку
на додану вартість в ціні придбання,
підтверджено суму бюджетного
відшкодування в розмірі 4281373 грн., на
яку надано висновок до відділення
держказначейства та зазначено, що при
отриманні матеріалів зустрічних
перевірок будуть зроблені додаткові
висновки.

Відшкодування податку на додану
вартість проведено позивачу частково,
станом на час звернення з позовом
невідшкодована сума склала 3438861 грн.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків, на час
виникнення спірних правовідносин, були
визначені пунктом 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість». Саме нормами зазначеного
пункту Закону регулюються всі питання,
пов'язані із порядком визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Наявність у позивача бюджетного
відшкодування у відповідних сумах
відповідачем не заперечується, спірним
є факт підтвердження зазначених сум.

Відповідно до частини 1 підпункту 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин) сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (частина 3
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7
вищезазначеного Закону).

Згідно підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7
цього ж Закону (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Згідно з положеннями підпункту 7.7.5
пункту 7.7 статті 7 вищезазначеного
Закону (в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.
Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету.

На підставі отриманого висновку
відповідного податкового органу орган
державного казначейства надає
платнику податку зазначену у ньому
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку податкового органу (підпункт
7.7.6 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону).

Суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позовні вимоги, виходили
з того, що відповідачем були проведені
перевірки з питань достовірності
нарахування позивачем сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, якими не встановлено
порушень при розрахунку бюджетного
відшкодування.

При цьому судами попередніх інстанцій
правильно зазначено, що Закон України
«Про податок на додану вартість» не
передбачає отримання результатів
зустрічних перевірок контрагентів
суб'єкта оподаткування у якості
обов'язкової умови відшкодування
податку на додану вартість.
Обов'язковість проведення зустрічних
перевірок визначається податковими
органами самостійно. Строки проведення
таких перевірок для визначення
достовірності нарахування бюджетного
відшкодування встановленні пп.7.7.5 п.7.7
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість». Визначене
законодавством право податкової
служби на проведення перевірок має
реалізовуватись без порушення
приписів цього Закону.

Крім того, вимога пункту 1.8 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість» щодо надмірної сплати
податку на додану вартість як
необхідної умови повернення з бюджету
сум цього податку його платникові
стосується саме цього платника і
сплати ним податку у ціні придбання
товарів (послуг) їх постачальникам.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Враховуючи, що під час розгляду справи
відповідачем частково було погашено
суму бюджетної заборгованості з
податку надану вартість, що є предметом
спору, у зв?язку з чим позивачем подано
заяву про відмову від позовних вимог в
частині стягнення 3183401 грн., судом
апеляційної інстанції правильно
закрито провадження у справі в цій
частині.

Не можуть бути підставою для
скасування постановлених у справі
рішень і доводи касаційної скарги про
пропуск позивачем річного строку
звернення до суду встановленого ст.99
КАС України.

Загальний строк звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
визначено частиною другою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України і становить один рік.
Зазначений строк, якщо не встановлено
інше, обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Водночас підпункт 5.2.5 пункту 5.2 статті 5
Закону України від «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» встановлює, що
платник податків вправі оскаржити до
суду рішення контролюючого органу про
нарахування податкового зобов'язання у
будь-який момент після отримання
відповідного податкового повідомлення
з урахуванням строків давності. В свою
чергу, строки давності визначені
статтею 15 зазначеного Закону.

Зокрема, підпунктом 15.3.1 пункту 15.3
статті 15 цього Закону передбачено, що
заяви на повернення надміру сплачених
податків, зборів (обов'язкових
платежів) або на їх відшкодування у
випадках, передбачених податковими
законами, можуть бути подані не пізніше
1095 дня, наступного за днем здійснення
такої переплати або отримання права на
таке відшкодування.

При вирішенні конкуренції між
положеннями частини другої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України і нормами статей 5 та 15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» слід враховувати приписи
частини третьої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Остання передбачає, що для захисту
прав, свобод та інтересів особи цим
Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З огляду на викладене, судова колегія
доходить висновку, що рішення суду
апеляційної інстанції прийняте на
підставі повно встановлених обставин
справи, з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, та не підлягає скасуванню з
мотивів, наведених в касаційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Нахімовському
районі м.Севастополя залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 11.01.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2010 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з
моменту проголошення. Заява про
перегляд судового рішення в
адміністративній справі Верховним
Судом України може бути подана з
підстав, в порядку та у строки
встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун