Справа № 2а-6360/12/1070
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р.
м.Київ
К/800/38842/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді
Розваляєва Т.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Фастівського міськрайонного центру
зайнятості на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2013 року у справі за позовом
Фастівського міського центру
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року Фастівський міський
центр зайнятості - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просив
стягнути з відповідача незаконно
отриману допомогу по безробіттю у
розмірі 18646,36 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив про неправомірне отримання
відповідачем коштів у вказаній сумі як
допомоги по безробіттю, оскільки
перебуваючи на обліку в центрі
зайнятості та отримуючи допомогу по
безробіттю, відповідач приховала
статус підприємця.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2013
року адміністративний позов
задоволено у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що на
момент звернення до центру зайнятості
та отримання допомоги по безробіттю
відповідач мала статус фізичної
особи-підприємця, що підтверджується
копією довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 29 листопада 2009
року, встановленої процедури для
припинення статусу фізичної
особи-підприємця не пройшла, про дану
обставину позивача не повідомила,
матеріальне забезпечення як
безробітна отримувала безпідставно.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року задоволено апеляційну скаргу
ОСОБА_2; скасовано постанову Київського
окружного адміністративного суду від 21
січня 2013 року; ухвалено нову постанову,
якою в задоволенні вимог
адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції
мотивоване тим, що зазначені позивачем
обставини мали місце до моменту взяття
відповідача на облік у ФМРЦЗ як
безробітної, оскільки постановою
господарського суду Київської області
від 27 травня 2008 року припинено
підприємницьку діяльність ОСОБА_2, про
що 12 червня 2008 року державним
реєстратором внесено запис до Єдиного
державного реєстру про внесення
судового рішення про припинення
підприємницької діяльності ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням
апеляційного суду, позивач звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року, постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2013
року залишити без змін.

У касаційній скарзі позивач зазначає,
що для реєстрації в центрі зайнятості
відповідач подала неправдиві
відомості. Вважає, що відповідач
взагалі не мала права набувати статусу
безробітного, перебувати на обліку у
центрі зайнятості та отримувати
допомогу по безробіттю, а тому з
урахуванням п.3 ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та положень п.6.14 Порядку
надання допомоги по безробіттю, в тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними, має
повернути незаконно отриману допомогу
по безробіттю за весь період
незаконного перебування на обліку в
центрі зайнятості.

ОСОБА_2 у поданих запереченнях просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2013 року - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 25 грудня 2008 року ОСОБА_2
зареєструвалася в Фастівському
міському центрі зайнятості - робочий
орган виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, як така, що шукає
роботу, та написала заяву з проханням
надати їй статусу безробітного, в якій
зазначила, що не зареєстрована як
суб'єкт підприємницької діяльності.

Наказом Фастівського міського центру
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття від 25
грудня 2008 року №НТ081225 ОСОБА_2 наданий
статус безробітного та призначена
допомога по безробіттю з 26 грудня 2008
року у відповідності зі ст.2 Закону
України «Про зайнятість населення» та
ст.ст.22, 23 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

У листопаді 2009 року позивачем
проведено перевірку достовірності
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» стосовно ОСОБА_2 За
результатами перевірки складено акт
від 27 листопада 2009 року №195, відповідно
до якого виявлено порушення з боку
відповідача, що полягає у перебуванні
її на обліку у ФМРЦЗ у статусі
безробітного в той час, коли вона мала
статус фізичної особи-підприємця.

На підставі акту наказом від 27
листопада 2009 року № НТ091127 відповідача
знято з обліку осіб, що шукають роботу у
зв'язку із виявленням факту подання
недостовірних даних та припинено
виплату їй допомоги по безробіттю.

За період з 26 грудня 2008 року по 13
листопада 2009 року ОСОБА_2 нарахована та
виплачена допомога по безробіттю у
розмірі 20281,88 грн., повернуто
відповідачем у добровільному порядку
1635,52 грн.

Підпунктом «б» п.3 ст.1 Закону України
«Про занятість населення» встановлено,
що в Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців.

За умовами ст.25 Закону України «Про
зайнятість населення» компенсація у
вигляді виплати допомоги по безробіттю
надається лише незайнятим громадянам.

Фізичні особи-підприємці є зайнятими
особами, а тому не можуть отримувати
допомогу по безробіттю.

Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Як встановлено ч.3 ст.36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації фізичної
особи-підприємця є датою державної
реєстрації фізичної особи-підприємця.
Дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем є датою державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною
особою-підприємцем (ч.15 ст.47 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців»).

Відповідно ст.46 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» державна
реєстрація припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
проводиться, серед іншого, у разі
прийняття фізичною особою-підприємцем
рішення про припинення
підприємницької діяльності;
постановлення судового рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця. Фізична
особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 зареєстрована як фізична
особа-підприємець з 2005 року.

Постановою господарського суду
Київської області від 27 травня 2008 року
припинено господарську діяльність
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та
зобов'язано державного реєстратора
внести до Єдиного державного реєстру
запис про судове рішення у
відповідності з вимогами ст.49 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців».

12 червня 2008 року державним
реєстратором внесено запис до Єдиного
державного реєстру про внесення
судового рішення щодо припинення
підприємницької діяльності ОСОБА_2,
який свідчить про те, що відповідач
перебуває у статусі припинення
підприємницької діяльності, але ще має
статус підприємця, що ОСОБА_2 було
приховано.

Запис про припинення державної
реєстрації підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за
судовим рішенням, що не пов'язано з
банкрутством, внесено до Єдиного
державного реєстру 20 листопада 2009 року.

Отже, відповідач ОСОБА_2 у період
отримання допомоги по безробіттю з 25
грудня 2008 року по 20 листопада 2009 року
була зареєстрована як фізична
особа-підприємець, а тому допомогу по
безробіттю отримувала безпідставно.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» Фонд має право, зокрема,
стягувати відповідно до закону кошти
Фонду, виплачені особам,
зареєстрованим як безробітні, у
вигляді матеріального забезпечення на
випадок безробіття та витрачені на
надання соціальних послуг безробітним
у разі встановлення факту їх отримання
на підставі недостовірних відомостей,
поданих особою.

Як встановлено ч.3 ст.36 вказаного
Закону, сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Статтею 39 Закону встановлено, що спори,
що виникають із правовідносин за цим
Законом, вирішуються в судовому
порядку.

За вказаними обставинами суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги про стягнення з
відповідача коштів, виплачених як
допомога по безробіттю, в частині
неповернутої суми у розмірі 18646,36 грн.

Колегія суддів, перевіривши у межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що апеляційний
суд помилково скасував законне і
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції про задоволення позову, а
тому відповідно до ст.226 КАС України
постанова апеляційного суду підлягає
скасуванню, а постанова суду першої
інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фастівського
міськрайонного центру зайнятості
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року скасувати.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2013
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді