Справа № 2а-0770/1920/11
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.
№
9104/77261/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань:
Волошин М.М.

представника відповідача - Молнара І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу-агрофірми «Карпати» на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2012
року у справі за адміністративним
позовом Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Закарпатської області до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу-агрофірми «Карпати» про
стягнення коштів з рахунків платника, -

встановив:

8 червня 2011 позивач - ДПІ у Тячівському
районі Закарпатської області
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача - СГВК агрофірми
«Карпати» в якому, з урахуванням заяв
про уточнення позовних вимог, просив
стягнути кошти з рахунків
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу агрофірми «Карпати» у
розмірі 57416,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що за СГВК агрофірма
«Карпати» рахується податковий борг в
сумі 57416,86 грн, який ним у добровільному
порядку не погашений.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14.02.2012 року
адміністративний позов задоволено.
Стягнуто кошти з рахунків 2187,
2187 в АТ «Комінвестбанк», МФО 312248
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу агрофірми «Карпати» у
розмірі 57416,86 грн.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що судом першої інстанції
порушено право відповідача на судовий
захист, оскільки його не було
повідомлено про дату, час та місце
судового розгляду. Також, апелянт
вказує на те, що відповідач
розраховував на те, що податкові
повідомлення-рішення, на підставі яких
заявлено позов про стягнення, будуть
скасовані судом першої інстанції з
підстав викладених у запереченні на
адміністративний позов. Однак, суд
першої інстанції доводів відповідача
не врахував.

Представник відповідача у судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
та просить її задовольнити.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, хоча належним
чином повідомлений про його дату, час
та місце судового розгляду, що
підтверджується наявним у матеріалах
справи повідомленням про вручення, а
тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України його неприбуття не перешкоджає
розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Суд першої інстанції свою постанову
мотивував тим, що наявність у
відповідача податкового боргу в сумі
57416,86 грн підтверджується належними та
допустимими доказами, який ним у
добровільному порядку не погашений.
Податковим органом вживались заходи
щодо погашення податкового боргу,
однак такі заходи результату не дали, у
зв'язку з чим суд першої інстанції
дійшов висновку, що кошти підлягають
стягненню з банківських рахунків
платника податків.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

З 01.01.2011 року набрав чинності
Податковий кодекс України (далі - ПК
України), який регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України визначено,
що крім випадків, передбачених
податковим законодавством, платник
податків самостійно обчислює суму
податкового та/або грошового
зобов'язання та/або пені, яку зазначає у
податковій (митній) декларації або
уточнюючому розрахунку, що подається
контролюючому органу у строки,
встановлені цим Кодексом. Така сума
грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України,
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового
зобов'язання контролюючим органом за
підставами, зазначеними у підпунктах
54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, платник податків зобов'язаний
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу (п. 57.3 ст. 57 ПК
України).

Згідно підпункту 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК
України, податкові декларації, крім
випадків, передбачених цим Кодексом,
подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю (у тому числі в
разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця;
календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя);

Не підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків (п. 56.11 ст. 56 ПК
України).

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14
ПК України, податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

З аналізу наведених вище правових
положень ПК України можна дійти
висновку, що нарахування податкових
зобов'язань здійснюється платниками
податків самостійно, які визначаються
в поданих ними контролюючому органу
податкових деклараціях. Грошове
зобов'язання визначене контролюючим
органом підлягає сплаті протягом 10
днів після отримання податкового
повідомлення-рішення, якщо протягом
цього строку платник податків не
розпочав процедуру оскарження. У разі
несплати узгоджених сум грошових
зобов'язань в установлений законом
строк, вони набувають статусу
податкового боргу.

Із матеріалів справи суд апеляційної
інстанції вбачає, що юридична особа
Сільськогосподарський виробничий
кооператив агрофірма «Карпати»
зареєстрована 30 березня 2000 року
Тячівською районною державною
адміністрацією Закарпатської області,
що підтверджується копією свідоцтва
про державну реєстрацію
(перереєстрацію) суб'єкта
підприємницької діяльності - юридичної
особи та довідкою Закарпатського
обласного управління статистики № 9901
про включення до Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (а.с. 7, 8).

04 квітня 2000 року відповідач був взятий
на облік як платник податків у
Державній податковій інспекції у
Тячівському районі, про що свідчить
довідка про взяття на облік платника
податків (4-ОПП) № 6701 від 05 квітня 2000
року (а.с. 9).

Згідно матеріалів справи, станом на час
звернення позивача із цим
адміністративним позовом, у
відповідача рахувався податковий борг
у суму 71151,54 грн, який складається з
наступних грошових зобов'язань:

- земельний податок в розмірі 179,87 грн за
квітень 2011 року, згідно самостійно
поданого податкового розрахунку № 2801
від 31.01.2011 року (нараховано до сплати в
сумі 200,03 грн, яка зменшена на суму
переплати по вказаному платежу в сумі
20,16 грн);

- податок на прибуток підприємств в
сумі 59079,88 грн, у тому числі: 1) 58516,75 грн
по податковому повідомленню-рішенню
від 24.02.2011 року № (сума визначена
у податковому повідомленні-рішенні
зменшена на суму переплати в розмірі 1,25
грн та на суму самостійно сплачену
платником - 556 грн); 2) 556 грн згідно
податкової декларації з податку на
прибуток підприємств за І квартал 2011
року від 10.05.2011 року № 25531 та пеня 1,13 грн
нарахована після закінчення строків
погашення узгодженого грошового
зобов'язання на суму податкового боргу
згідно п. 129.1 ст. 129 ПК України;

- податок на додану вартість за квітень
2011 року в сумі 11895,24 грн, згідно
самостійно поданої декларації від
19.05.2011 року № 28758 (нараховано до сплати -
12722 грн та зменшено на суму переплати по
даному платежу в розмірі 826,76 грн);

- екологічний податок в розмірі 2,55 грн
за І квартал 2011 року, згідно самостійно
поданої декларації від 10.05.2011 року № 25529
(нараховано до сплати - 355 грн та
зменшено на суму сплати в розмірі 1 грн).

У процесі судового розгляду
представником позивача подано заяви
про відмову від позовних вимог в
частині стягнення 13734,68 грн у зв'язку з
погашенням позивачем на відповідну
суму податкового боргу, а саме: 179,87 грн
по земельному податку, 11895,24 грн по ПДВ
та частково по податку на прибуток
підприємства в сумі 1657,02 (а.с. 35, 52). У цій
частині Закарпатський окружний
адміністративний суд своєю ухвалою від
14.02.2012 року закрито провадження у
справі (а.с. 61-62).

Таким чином, розмір податкового боргу
відповідача, на момент прийняття судом
першої інстанції рішення, становить
57416,86 грн по податку на прибуток
підприємств, у тому числі пеня 1,13 грн.

Розмір податкового боргу
підтверджується наявними у справі
належними і допустимими доказами, а
саме: копіями корінця податкового
повідомлення-рішення та повідомлення
про його вручення, рішення про
результати розгляду скарги на це
податкове повідомлення-рішення; копією
податкової декларації з податку на
прибуток підприємства за І квартал 2011
року, обліковою карткою платника
податків (а.с. 12-13, 25, 27-31, 55-58).

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
згідно повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 13),
податкове повідомлення-рішення від
24.02.2011 року № відповідачем
отримано 05.03.2011 року. СГВК агрофірма
«Карпати» скористалося правом на
оскарження вказаного податкового
повідомлення-рішення у
адміністративному порядку, однак
рішенням ДПА у Закарпатській області
від 28.04.2011 року № 2388/7/25-044 скаргу
залишено без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення без змін (а.с. 29-31).

Позивачем не надано доказів оскарження
податкового повідомлення-рішення до
ДПА України чи до суду, а тому з огляду
на приписи ст.ст. 56-58 ПК України,
визначені ним податкові зобов'язання є
узгодженими та підлягали сплаті до
бюджету.

Однак, всупереч наведених вище
законодавчих положень, грошові
зобов'язання у визначений строк у
повному обсязі не сплачені, внаслідок
чого набули статусу податкового боргу.
У зв'язку з цим податковим органом, на
виконання ст. 59 ПК України, надіслано
йому податкову вимогу № 1/2 від 06.01.2011
року, що підтверджується долученим до
матеріалів справи корінцем податкової
вимоги (а.с. 22). Проте, такі заходи
належного результату не дали.

Згідно з п. 87.2 ст. 87 ПК України,
джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

Порядок погашення податкового боргу
платників податків регулюється
статтями 95 - 99 Податкового кодексу
України.

Пунктом 95.1 ст. 95 ПК України визначено,
що орган державної податкової служби
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пунктів 95.2 - 95.3 ст. 95 ПК
України, стягнення коштів та продаж
майна платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги. Стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Оскільки за відповідачем рахується
податковий борг та ним не надано суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували факт погашення цього
податкового боргу, суд першої
інстанції дійшов правильного та
обґрунтованого висновку, що такий борг
підлягає погашенню на підставі рішення
суду шляхом стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
які його обслуговують.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання апелянта на те, що
ним було подано зустрічну позовну
заяву (заперечення на позовну заяву),
оскільки положення Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачають можливості подання
зустрічної позовної заяви. У разі, якщо
СГВК агрофірма «Карпати» не
погоджувалася з прийнятим податковим
органом податковим
повідомленням-рішенням, він вправі був
оскаржити його у судовому порядку
шляхом подання окремого
адміністративного позову. Проте,
доказів того, що ним таке право було
реалізоване, не надано.

Безпідставним є також посилання
апелянта на протиправність
податкового повідомлення-рішення, на
підставі якого заявлено позов про
стягнення, оскільки відповідно до ч. 1
ст. 138 Кодексу адміністративного
судочинства України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи
(дотримання строку звернення до суду
тощо) та які належить встановити при
ухваленні судового рішення у справі.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення податкового боргу, предметом
доказування у цій справі мають бути
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими закон пов'язує
можливість стягнення податкового
боргу в судовому порядку, встановлення
факту узгодження податкового
зобов'язання, його сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту,
вжиття податковим органом заходів щодо
погашення податкового боргу тощо.

При цьому, питання правомірності
винесення податкового
повідомлення-рішення не може бути
предметом доказування, оскільки це
рішення не є предметом позову у цій
справі, а отже суд не має процесуальних
повноважень у межах розгляду цієї
справи здійснювати його правовий
аналіз.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу-агрофірми «Карпати» -
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2012
року у справі № 2а-0770/1920/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
складення її у повному обсязі може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
А.Р. Курилець

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та
підписана 28.02.2014 року.