Справа № 2а-5937/11/2670
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/7659/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина
Л.В.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Міністерства внутрішніх справ України

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 грудня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вказаним позовом. В
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що проходила службу в
Міністерстві внутрішніх справ (далі -
МВС) України на посаді головного
спеціаліста відділу речового
забезпечення управління поточного
ресурсного забезпечення Департаменту
ресурсного забезпечення та наказом МВС
України від 27 грудня 2010 року № 2251 о/с її
звільнено у зв'язку з скороченням
штату працівників. Згідно із заявою
змінено підставу звільнення за власним
бажанням, проте не вказано причини, а
саме: у зв'язку з виходом на пенсію.
Вважаючи дії МВС України
протиправними, просила суд зобов'язати
змінити наказ № 140 о/с від 07 лютого 2011
року, зазначивши в якості причини
звільнення «за власним бажанням у
зв'язку із виходом на пенсію», визнати
недійсним запис в трудовій книжці № 14
від 30 грудня 2010 року, зобов'язати внести
до трудової книжки запис «звільнена за
статтею 38 Кодексу законів про працю
(далі - КЗпП) України (за власним
бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію)». Крім того, просила зобов'язати
МВС України нарахувати та виплатити їй
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів у зв'язку з виходом
на пенсію у розмірі 17850,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
травня 2011 року, яку залишено без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії МВС України
в частині видання наказу № 140 о/с від 07
лютого 2011 року без зазначення причини
звільнення, невиплаті позивачу
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, передбаченої
статтею 37 Закону України «Про державну
службу». Зобов'язано МВС України внести
зміни до наказу № 140 о/с від 07 лютого 2011
року, а саме: в частині звільнення
ОСОБА_4, виклавши його в такій редакції
«вважати її звільненою за статтею 38
КЗпП України за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію». Стягнуто з
МВС України на користь ОСОБА_4 грошову
допомогу в розмірі 17850,00 грн. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі МВС України
порушує питання про скасування рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалення нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.
Посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
працювала на посаді головного
спеціаліста відділу речового
забезпечення управління поточного
ресурсного забезпечення Департаменту
ресурсного забезпечення МВС України.

З 19 травня 2006 року позивачу призначено
пенсію державного службовця, проте
вона продовжувала працювати на
займаній посаді в Міністерстві
внутрішніх справ України.

В грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до
МВС України із заявою про звільнення за
пунктом 1 статті 40 КЗпП України - у
зв'язку з реорганізацією МВС України і
достроковим виходом на пенсію.

Наказом МВС України від 27 грудня 2010
року № 2251 о/с позивача звільнено за
пунктом 1 статті 40 КЗпП України (за
скороченням штату працівників).

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
відповідача із заявою, у якій просила
змінити формулювання причини
звільнення, а саме: звільнити її за
статтею 38 КЗпП України - за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.
Також просила відповідача виплатити їй
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів, передбачену статтею
37 Закону України «Про державну службу».

Наказом МВС України від 07 лютого 2011
року № 140 о/с внесено зміни до наказу
№ 2251 о/с від 27 грудня 2010 року в
частині звільнення позивача за пунктом
1 статті 40 КЗпП України (за скороченням
штату працівників) та вирішено вважати
її звільненою за статтею 38 КЗпП України
(за власним бажанням).

Проте, відповідачем відмовлено у
виплаті вказаної грошової допомоги з
посиланням на те, що трудові відносини
з МВС України були припинені не у
зв'язку з виходом на пенсію державного
службовця, а за власним бажанням.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
виходили з наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про державну службу»,
КЗпП України та Інструкцією про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України № 58 від 29 липня 1993
року (далі - Інструкція).

Згідно із статтею 30 Закону України «Про
державну службу» крім загальних,
передбачених КЗпП України, встановлені
додаткові підстави припинення
державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім'ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом I
групи; вихід на пенсію; прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

З наказу № 140 о/с від 07 лютого 2011 року
вбачається, що підставою для його
винесення та зміни формулювання причин
звільнення стала заява позивача від 19
січня 2011 року, у якій ОСОБА_4 просила
звільнити її за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію

Таким чином, відповідач погодився з
доводами позивача, викладеними в заяві
про зміну формулювання причин
звільнення, та визнав, що вона має право
на звільнення з роботи за власним
бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно із п. 2.25 Інструкції записи про
причини звільнення у трудовій книжці
повинні провадитись у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства із посиланням на
відповідну статтю, пункт закону.

При розірванні трудового договору з
ініціативи працівника з причин, за яких
законодавство пов'язує надання певних
пільг і переваг, запис про звільнення
вноситься до трудової книжки із
зазначенням цих причин. Наприклад:
«Звільнений за власним бажанням у
зв'язку з зарахуванням у вищий
навчальний заклад, ст. 38 КЗпП України».

Позивач просила розірвати трудовий
договір з причин, за яких стаття 37
Закону України «Про державну службу»
передбачає виплату грошової допомоги.

У зв'язку з цим колегія суддів
погоджується з висновком судів про те,
що відповідач зобов'язаний був
зазначити в наказі № 140 о/с від 07 лютого
2011 року в якості причин звільнення
позивача - за статтею 38 КЗпП України (за
власним бажанням) у зв'язку виходом на
пенсію)

Доводи касаційної скарги про те, що
позивач з 2006 року отримує пенсію
державного службовця, а тому належить
до категорії працюючих пенсіонерів, і
не може бути звільнена у зв'язку з
повторним виходом на пенсію,
перевірялись судами та їм дана належна
оцінка.

Згідно із частиною тринадцятою статті
37 Закону України «Про державну службу»
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) державним службовцям
у разі виходу на пенсію за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
виплачується грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Судами встановлено, що у ОСОБА_4 на час
виходу на пенсію був наявний стаж
державної служби не менший ніж 10 років.
Розмір посадового окладу позивача на
день звільнення становив 1785,00 грн.

Отже, суди дійшли правильного висновку
про право позивача на отримання
грошової допомоги у розмірі 17850,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів про
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального
законодавства, що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення
спору.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, якщо суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К. Черпак