Справа № 807/4451/13-а
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2014 рокум. Ужгород№ 807/4451/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Лумей В.Г.,

за участю:

позивача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Авто-Стар В",
представник - Ігнатенко С.С..

відповідача: Головне управління
Міндоходів у Закарпатській області,
представник - Пензов С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто-Стар В" до
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 11 лютого 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 18
лютого 2014 року.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто - Стар В» (далі
-позивач, ТОВ «Авто - Стар В») звернувся
до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Головного управління Мін
доходів у Закарпатській області, якою
просить визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення Головного управління Мін
доходів у Закарпатській області від
10.12.2013 року за № 11, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
мито на товари, що ввозиться на
територію України у розмірі 10644,28 грн.
та за № 12, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 23417,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
оскаржені рішення суперечать нормам
законодавства, дані щодо заниження
вартості транспортних засобів
викладені в акті митного органу не
відповідають дійсності, оскільки
підставою для донарахування грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість та ввізного мита стало те, що
нібито позивачем при здійсненні
декларування до митного органу товару
(сідельний тягач для перевезення
напівпричепів) надано митному органу
документи, які містять неправдиві дані
щодо вартості товару, що у свою чергу
призвело до зменшення розміру митних
платежів, які підлягали сплаті до
бюджету: заниження податкових
зобов'язань на загальну суму 27 249,35 грн.
(в т.ч. по ввізному миту на суму 8 515,42 грн.
та по ПДВ на суму 18 733,93 грн.).

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві,
просить позов задовольнити, визнавши
протиправними та скасувавши податкові
повідомлення - рішення Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області від 10.12.2013 року за № 11 та № 12.

В судовому засіданні представник
відповідача надав суду заперечення на
позов, просив суд відмовити в
задоволенні позову. Додатково
зазначив, що позивачем надано
недостовірні дані щодо вартості
сідельного тягача, що призвело до
заниження митних платежів, в зв'язку з
чим донараховано до сплати ПДВ та
ввізне мито на суму заниження митної
вартості.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступного висновку.

В судовому засіданні було з'ясовано, що
Головним управлінням Міндоходів у
Закарпатській області було проведено
невиїзну документальну перевірку
стану дотримання ТОВ «Авто - Стар В»
законодавства з питань митної справи
при митному оформленні «сідельний
тягач для перевезення напівпричепів»
за МД від 23.01.2013 року за № 305070000/2013/000495,
якою встановлено, що платник податків -
ТОВ «Авто - Стар В» надав митному органу
документи: контракт купівлі - продажу
від 16.01.2013 року за № 01/01-2013 та інвойс від
16.01.2013 року за № 01/01-2013, які містять
неправдиві дані щодо його вартості, що
в свою чергу призвело до зменшення
розміру митних платежів, які
підлягають сплаті до бюджету.

На підставі акту від 25.11.2013 року за №
н0004/3/0716/ (а.с.7-14), 10 грудня 2013 року
Головним управлінням Міндоходів у
Закарпатській області прийнято
податкові повідомлення -рішення:

- за № 11 (а.с.22) про визначення ТОВ
«Авто - Стар В» суми податкового
зобов'язання по миту на товари, що
ввозяться на території України
суб'єктами підприємницької діяльності
у сумі 10644,28 грн. (за основним платежем -
8515,42 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2128,86 грн.);

- за № 12 (а.с.23) про визначення ТОВ «Авто
- Стар В» суми податкового зобов'язання
по податку на додану вартість у сумі
23417,41 грн. (за основним платежем - 18733,93
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 4683,48 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, що 16 січня 2013 року
між позивачем (покупець) та фірмою
«PANEVETS & CO S.A.» (продавець) було укладено
контракт № 01/01-2013 предметом якого є
купівля-продаж сідельного тягача RENAULT
Magnum DXI 460.19, 2007 року випуску, б/у, білого
кольору (п. 1.1, а.с. 24).

Згідно п. 2.1. даного контракту № 01/01-2013
від 16.01.2013 р. ціна за товар, що
продається за цим контрактом,
становить 11000 Євро, а згідно п. 2.2.
контракту № 01/01-2013 від 16.01.2013 р. загальна
вартість цього контракту також складає
11000,00 євро (а.с.24).

Додатково на підтвердження митної
вартості позивачем було подано інвойс
№ 01/01-2013 від 16.01.2013 р. згідно якого ціна
товару також складає 11000,00 євро (а.с.28).

Судом було встановлено, що вказаний
контракт № 01/01-2013 від 16.01.2013 р.
підписаний уповноваженими
представниками сторін контракту, а їх
підписи скріплені печатками, даний
зовнішньоекономічний контракт та
відповідний інвойс не був визнаний
недійсним, а тому мають юридичну силу
та доказовість (а.с.27).

Крім того, судом було з'ясовано, що 21
січня 2013 року через пункт пропуску
Ужгород (Україна) - Вишнє-Німецьке
(Словаччина) митного посту "Ужгород"
Чопської митниці на адресу ТОВ «Авто -
Стар В» був ввезений товар «сідельний
тягач для перевезення напівпричепів»
марки RENAULT, модель Magnum DXI 460.19 Т, номер
(шасі): НОМЕР_1. При митному оформленні
даного товару по МД від 23.01.2013 року за №
305070000/2013/000495 товариством подані
контракт купівлі - продажу від 16.01.2013
року за № 01/01-2013 та інвойс від 16.01.2013
року за № 01/01-2013, згідно з якими від
панамської фірми - продавця «PANEVETS & CO
S.A.» позивачем придбано товар
«сідельний тягач RENAULT, модель Magnum DXI 460.19
Т, номер (шасі): НОМЕР_1» б/у за ціною 11000,00
євро.

Відповідно до Порядку здійснення
митного контролю й митного оформлення
товарів та інших предметів із
застосуванням вантажної митної
декларації (затверджений наказом
Держмитслужби України від 20.04.2005 року №
314, втратив чинність згідно наказу
Мінфіну України від 30.05.2012 року № 631,
діючий та в редакції станом на час
виникнення спірних правовідносин) та
Положення про вантажну митну
декларацію (затверджене
постановою КМ України від 09.06.1997 року №
574, втратила чинність згідно постанови
КМ України від 21.05.2012 року № 450, діюча та
в редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин), митне
оформлення - виконання митним органом
дій (процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів та інших предметів, що
переміщуються через митний кордон
України, і мають юридичне значення для
подальшого використання цих товарів та
інших предметів. Вантажна митна
декларація (ВМД) - заява, що містить
відомості про товари та інші предмети і
транспортні засоби і мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також інформацію, необхідну
для здійснення митного контролю,
митного оформлення, митної статистики,
нарахування митних платежів. ВМД
застосовується під час декларування
суб'єктами зовнішньоекономічної
діяльності товарів та інших предметів,
що перевозяться через митний кордон
України. У разі прийняття ВМД для
оформлення їй присвоюється
реєстраційний номер та проводиться
реєстрація в журналі обліку ВМД. ВМД
вважається оформленою за наявності на
всіх її аркушах особистої номерної
печатки інспектора митниці, що
здійснив митне оформлення товару.

Таким чином, законодавство чітко
визначає форму, зміст та порядок
складання ВМД, який має бути належним
підтвердженням належного здійснення
декларування імпортної операції в разі
відповідності цього документа вимогам
нормативних актів.

Згідно постанови КМ України "Про
затвердження Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження" від 20.12.2006 року № 1766, для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів, що
переміщуються підприємствами через
митний кордон України, декларант подає:
угоду (договір, контракт), на підставі
якої здійснюється поставка товарів, і
додатки до неї; рахунок-фактуру (інвойс)
і банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено) або рахунок-проформу
для умовно-вартісних угод (договорів,
контрактів), а також інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару; угоду
(договір, контракт) про перевезення,
транспортні та страхові документи;
рахунок про сплату наданих
транспортно-експедиційних послуг або
офіційно завірену керівником і
головним бухгалтером підприємства
калькуляцію транспортних витрат у
разі, коли транспортні витрати не були
включені до рахунка-фактури (інвойсу);
пакувальні листи; ліцензію на ввезення
(вивезення) товарів, імпорт (експорт)
яких підлягає ліцензуванню; сертифікат
про походження товару, сертифікат
якості, безпеки тощо.

Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості товарів у
разі потреби на вимогу митного органу
можуть додатково подаватися інші
документи, що можуть бути використані
для підтвердження відомостей,
заявлених у декларації митної
вартості.

В даному випадку митне оформлення
транспортних засобів було проведене
митними органами, товари випущені у
вільний обіг, у митних органів не
виникло питань щодо правильності та
обґрунтованості митної вартості, що
зазначена у вантажних митних
деклараціях у момент митного
оформлення.

Як вбачається з матеріалів справи, що
позивачем було подано усі необхідні
документи для митного оформлення
сідельного тягача для перевезення
напівпричепів, у свою чергу працівники
митниці не скористалася своїм правом
відмовити у митному оформленні товару
під час його оформлення, а навпаки
здійснили необхідні процедури щодо
прийняття МД від 23.01.13 р. за №
305070000/2013/000495 до оформлення, перевірку
правильності класифікації товару,
фактурну вартість товару, перевірку
правильності рахування податків і
зборів з МД.

Зауважень у працівників митниці не
виникало, в той час як згідно вимог ч. 2.
ст. 54 МК України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
па митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Судом також було з'ясовано, що
аналогічну правову позицію займає
Вищий адміністративний суд України по
справі № К/9991/51825/12, яка викладена в
ухвалі від 29.01.2013 р., де зазначено, що
відповідно до ст.ст. 261, 266 Митного
кодексу України саме ціна контракту є
основним методом визначення митної
вартості, з якої здійснюються усі інші
податкові нарахування.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України передбачено, що визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції). Крім
того встановлено, що відповідач не
скористався своїм правом на відмову у
митному оформленні транспортного
засобу, у зв'язку з виявленими
невідповідностями (а.с.32).

Суд не може прийняти позицію викладену
в акті про результати перевірки №
н0004/3/0716/ від 25.11.2013 р., де на
відповідь Генеральної Митної Дирекції
Чеської республіки, зазначено, що
сідельний тягач продано чеською
компанією «MAN Truck & Bus Czech Republic s.r.o»
покупцю гр. ОСОБА_3 за ціною 19000 Євро;
відправником товару є гр.. ОСОБА_4, а
товар відправлено не з Німеччини, а з
Чеської Республіки, оскільки
безпосередньо позивач ТОВ «Авто-Стар
В» жодних правовідносин із вказаними
суб'єктами не мав, правочинів з ними не
вчиняв та сідельний тягач RENAULT Magnum DXI
460.19, 2007 року випуску, у таких суб'єктів
не придбавав.

Крім того, можливі правовідносини між
зазначеними у відповіді Генеральної
Митної Дирекції Чеської республіки
суб'єктами не спростовують наявність
відносин купівлі-продажу між іншими
суб'єктами - позивачем та фірмою «PANEVETS &
CO S.A.». Як вже було зазначено,
пред'явлений до митного оформлення
сідельний тягач RENAULT Magnum DXI 460.19, 2007 року
випуску позивач придбав у фірми «PANEVETS &
CO S.A.» на підставі контракту № 01/01-2013 від
16.01.2013 р. саме за ціною 11000 Євро,
натомість вищезгадані суб'єкти,
зокрема чеська компанія «MAN Truck & Bus Czech
Republic s.r.o» гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4,
сторонами даного контракту не були.

Посилаючись на те, що товар
відправлено не з Німеччини, а з Чеської
Республіки, відповідачем не було
враховано, що згідно умов контракту №
01/01-2013 від 16.01.2013 р. обов'язок щодо
поставки товару, отримання дозволів на
вивіз товару та отримання дозволів на
проїзд країни транзиту покладено на
продавця - фірму «PANEVETS & CO S.A.» (пп. 1., пп. 2.
п. 3.2. контракту, а.с.24).

Згідно п. 4.2. контракту № 01/01-2013 від
16.01.2013 р. продавець (фірма «PANEVETS & CO S.A.»)
поставляє товар покупцю (ТОВ «Авто-Стар
В») на умовах DDU-Виноградів (у
відповідності до умов Інкотермс 2000),
такі ж умови поставки вказані в інвойсі
№ 01/01-2013 від 16.01.13 та графі 20 МД №
305070000/2013/000495 від 23.01.13 р., тобто умови
поставки «DDU» (згідно міжнародних
правил Інкотермс в редакції 2000 року)
зобов'язують продавця (фірму «PANEVETS & CO
S.A.») доставити товар у країну імпорту
(Україну, м. Виноградів). За змістом цих
правил оформлення документів, і в тому
числі інвойсів (рахунків), на підставі
яких здійснюється переміщення вантажу
через митний кордон, покладається на
продавця, тобто саме на фірму «PANEVETS & CO
S.A.». Водночас, п. 4.4. умовами контракту №
01/01-2013 від 16.01.2013 р. передбачено
можливість, що за дорученням продавця
відправником товару може виступити
третя особа. В таких випадках реквізити
відправника товару будуть вказані у
товаросупровідних документах (а.с.24-27).

Отже позивач за доставку сідельного
тягача на митну територію України не
відповідав, учасником жодних
правовідносин пов'язаних із
організацію оформлення дозвільних та
транспортних документів щодо
вивезення товару з країни відправника
та країн транзиту не був.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), тобто, ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари. Ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або які повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
на користь продавця та/або на користь
продавця через третіх осіб, та/або на
пов'язаних з продавцем осіб. Метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції),
використовується в разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Під час оформлення транспортного
засобу позивач визначаючи митну
вартість товару діяв добросовісно, без
жодного умислу щодо її заниження, адже
пред'явив до митного оформлення
виключно ті документи, які були йому
передані продавцем сідельного тягача
напівпричепів - фірмою «PANEVETS & CO S.A.», які
ніким не були скасовані чи визнані
недійсними, та які відображають
достовірну інформацію стосовно умов
купівлі-продажу товариством
сідельного тягача RENAULT Magnum DXI 460.19, 2007
р.в., у фірми «PANEVETS & CO S.A.».

На підставі вищенаведеного та на
підставі наявних матеріалів у справі,
суд не може погодитися з твердженням
відповідача, що вартість транспортного
засобу RENAULT, Magnum DXI 460.19 Т, номер (шасі):
НОМЕР_1, 2007 року виготовлення» складала
19000,00 євро.

Крім того суд не може погодитися з
висновком Чопської митниці, що під час
митного оформлення даного
транспортного засобу ТОВ «Авто - Стар
В» надав митному органу документи, які
містять неправдиві дані щодо їх
вартості та з висновками акту від 25.11.2013
року за № н0004/3/0716/, згідно якого
було порушено вимоги п. 21 ст. 58, п.1 ч.1 ст.
279 та п. 190.1 ст. 190 Митного кодексу
України (заявлена декларантом митна
вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення мають
базуватися на достовірній,
документально підтвердженій
інформації, що подається у кількісному
виразі) та що як наслідок, призвело до
заниження податкових зобов'язань на
загальну суму 27249,35 грн., в т.ч. по
ввізному миту на суму 8515,42 грн., по
сплаті ПДВ на суму 18733,93 грн.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 року №
2755 -VI (діючий та в редакції станом на
час проведення перевірки та прийняття
оскаржених рішень, далі -ПК України), ПК
України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 41.1.2 п.41.1 ст. 41 ПК України
встановлено, що митні органи є
контролюючими органами щодо мита,
акцизного збору, податку на додану
вартість, інших податків, які
відповідно до податкового
законодавства справляються у разі
ввезення (пересиланні) товарів і
предметів на митну територію України
або територію спеціальної митної зони
або вивезення (пересиланні) товарів і
предметів з митної території України
або території спеціальної митної зони.

Спільним наказом ДПА України та
Держмитслужби України від 16.03.2001 року
за № 109/188 затверджено Порядок
здійснення митними органами контролю
за сплатою платниками податків податку
на додану вартість та акцизного збору,
які справляються при ввезенні
(пересиланні) товарів та інших
предметів на митну територію України,
та згідно п. 2.1 цього Порядку - контроль
за своєчасністю, достовірністю,
повнотою визначення податкових
зобов'язань та за сплатою платниками
податків, які справляються при
ввезенні (пересиланні) товарів на митну
територію України, здійснюється
митними органами.

При цьому, ст. 50 МК України встановлено,
що відомості про митну вартість
товарів використовуються для: 1)
нарахування митних платежів; 2)
застосування інших заходів державного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності України; 3) ведення митної
статистики; 4) розрахунку податкового
зобов'язання, визначеного за
результатами документальної
перевірки.

Ст. 49 МК України встановлено, що митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами, зокрема, основний -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Згідно частини 2 цієї ж статті, основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
відповідно до вимог ч. 2. ст. 53 МК України
є, зокрема, зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу).

Таким чином, саме ціна
зовнішньоекономічного контракту є
основним методом визначення митної
вартості з якої здійснюються усі інші
податкові нарахування.

Судом встановлено, що позивач,
керуючись вищенаведеними правовими
нормами, при митному оформленні товару
(сідельного тягача для перевезення
напівпричепів) за МД від 23.01.13 р. за №
305070000/2013/000495 визначав митну вартості
такого товару на рівні фактичної ціни
придбання такого товару, яка одночасно
відповідала ціні контракту, згідно
умов якого позивачем було придбано
сідельний тягач для перевезення
напівпричепів.

Відносини у сфері оподаткування
регулюються пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
Податкового кодексу України. Указана
норма встановлює презумпцію
правомірності рішень платника податку
в тому, що в разі якщо норма закону чи
іншого нормативно-правового акта,
виданого на підставі закону, або якщо
норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків.
Зазначена норма поширюється також і на
порядок визначення митної вартості
товару, що ввозиться на митну територію
України, з метою визначення митних
платежів, які підлягали сплаті до
бюджету при імпорті товарів. За змістом
указаної норми митна вартість товару,
що ввозиться на митну територію
України, вважаються визначена
платником вірно, однак контролюючий
орган не позбавлений можливості
довести в установленому порядку факт
невідповідності задекларованої митної
вартості товару, що імпортується,
дійсній вартості такого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача. Відповідачем не доведено
правомірності визначення податкових
зобов'язань по ввізному миту та ПДВ та,
відповідно, оскаржених податкових
повідомлень - рішень, вимоги позову
щодо визнання їх протиправними та
скасування - відповідають вимогам
законодавства та встановленим в
судовому засіданні обставинам справи,
що підтверджені належними та
допустимими доказами та позов слід
задовольнити в повному обсязі,
визнавши протиправними та скасувавши
податкові повідомлення - рішення
Чопської митниці від 10.12.2013 року за №№
11,12.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалено на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійсненні нею
документально підтверджені судові
витрати з державного (місцевого)
бюджету та дана сума підлягає
стягненню з бюджету на користь
позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 94, ч. 3 160, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто-Стар В" до
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним податкове
повідомлення - рішення № 11 від 10.12.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем мито на
товари, що ввозиться на територію
України у розмірі 10644,28 грн. (в т.ч. 8515,42
грн. за основним платежем та 2128,26 грн. за
штрафними санкціями).

Визнати протиправним податкове
повідомлення - рішення № 12 від 10.12.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 23417,41 грн. (в т.ч. 1873,93
грн. за основним платежем та 4683,48 грн. за
штрафними санкціями).

Стягнути з Державного (місцевого)
бюджету на користь ТОВ «Авто -Стар В»
(Закарпатська область, Мукачівський
район, с. Верхній Коропець, вул.
Гагаріна, 37) витрати зі сплати судового
збору у сумі 171,05 грн. (сто сімдесят одна
гривня п'ять копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяП.П. Микуляк