Справа № 823/81/14
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
справа № 823/81/14

м. Черкаси

16 год. 31 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Каліновської А.В.,

при секретарі судового засідання
Будченку А.Ю.,

за участю:

представників позивача : Бондаря В.В.,
Собецького М.І., Тіхонової І.О.,

представника відповідача: Павленко
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства обмеженою
відповідальністю «Інтертранспостач»
до державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський
окружний адміністративний суд з
вищезазначеним позовом, в якому
просить скасувати: - податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкасах
№ від 10.12.2013р. за основним
зобов'язанням по сплаті ПДВ за квітень
2012р. в сумі 33857 грн., за червень 2012р. в
сумі 39805 грн. та штрафні санкції за
квітень 2012р. в сумі 8464 грн., за травень
2012р. в сумі 9952 грн.; - податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкасах
№ від 10.12.2013р. за основним
зобов'язанням в сумі 77 346 грн. та
штрафними санкціями в сумі 19 336 грн.; -
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Черкасах №000952203 від 10.12.2013р., яким
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: податок на
прибуток іноземних юридичних осіб в
розмірі 8379, 06 грн. та штрафні санкції в
розмірі 1141, 73 грн.; - податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкасах
№000942203 від 10.12.2013р., яким визначено суму
штрафних санкцій в розмірі 340 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач помилково дійшов висновку
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства, оскільки з
контрагентом ТОВ «РУБІН-2009» здійснені
реальні господарські операції, на
підтвердження яких наявні необхідні
первинні документи. Відсутність
товарно-транспортної накладної не може
слугувати підставою для позбавлення
товариства права на податковий кредит,
що в свою чергу вплинуло на визначення
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування у відповідних
періодах. Крім того, зазначив, що
оформлення довіреностей при отриманні
товарно-матеріальних цінностей, не
являється обов'язковим реквізитом
оформлення первинної документації
згідно вимог ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік», оскільки
видаткові накладні містять всі
необхідні данні. Також послався на
неправомірне нарахування податковим
органом податку на доходи, отримані
нерезидентом із джерел їх походження з
України, оскільки відповідно до п. 103.4
ст. 103 Податкового кодексу України,
підставою для звільнення (зменшення)
від оподаткування доходів із джерел їх
походження з України є подання
нерезидентом довідки або нотаріально
посвідченої копії, яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни з якою
укладено міжнародний договір.
Виконання умови звільнення від
оподаткування доходів підтверджується
відповідними довідками.

Представники позивача підтримали
позовні вимоги з підстав зазначених
вище.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, просив у задоволенні
позову відмовити повністю, з огляду на
те, що позивач занизив податок на
прибуток та податок на додану вартість,
оскільки в ході перевірки не
встановлено факту придбання товарів
позивачем у ТОВ «РУБІН-2009» у зв'язку із
невідповідністю первинних документів
вимогам чинного законодавства. Крім
того, позивач отримував послуги від
нерезидента, однак не оподаткував їх за
6% ставкою, як передбачено чинним
законодавством. Надана під час
проведення перевірки довідка не
звільняє позивача від сплати податків,
оскільки не відповідає встановленій
законодавством формі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, розглянувши подані
документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інтертранспостач» зареєстровано
08.06.1998 року за №7108 у Виконавчому
комітеті Черкаської міської ради та
перебуває на податковому обліку в ДПІ у
м. Черкасах.

Відповідачем проведена планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 року по
31.12.2012, за результатами якої складено
акт від 26.11.2013 №123/23-00-03-01/25584924 (далі Акт).

Згідно висновків, викладених в Акті
позивачем порушені, зокрема вимоги

- п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 , п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п.
5.9 ст. 5, п.п. 11.2.1 п. 11.2, п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» у редакції
Закону України від 22.05.1997 №283/97-ВР та п.п.
137.1 ст. 137, п. 138.2, 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового Кодексу України від
02.12.2010 №2755-VI, в результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток у сумі 171546 грн. в тому числі за
півріччя 2010 року в сумі 22706 грн., за 9
місяців 2010 року в сумі 96015 грн., за 2010 рік
в сумі 91669 грн., за 1 квартал 2011 року в
сумі 432 грн., за 2-3 кварталди 2011 року в
сумі 622 грн., за 2-4 квартали 2011 рік в сумі
622 грн. за півріччя 2012 року в сумі 77346
грн. за три квартали 2012 року в сумі 78044
грн., за 2012 рік в сумі 78823 грн.;

- п.188.1 ст. 188, п.190.2 ст. 190, п.п. 195.1.3 п.195.1 ст.
195, п.198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2755-VI, в результаті
чого встановлено заниження податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
дюбжету в сумі 89658 грн., в тому числі:
грудень 2011 року в сумі 4177 грн., квітень
2012 року в сумі 33857 грн., травень 2012 року
на суму 40995 грн., червень 2012 року в сумі
2384 грн., липень 2012 року в сумі 2777 грн.,
серпень 2012 року в сумі 1130 грн., вересень
2012 року в сумі 565 грн., жовтень 2012 року в
сумі 1756 грн., листопад 2012 року в сумі 835
грн., грудень 2012 року на суму 1182 грн.;

- п. 103.9 ст. 103 Податкового кодексу
України, відповідно до якого особа, яка
виплачує доходи нерезиденту,
зобов'язана у разі здійснення у
звітному періоді (кварталі) виплат
нерезидентам доходів із джерелом їх
походження з України подавати органу
державної податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
звіти про виплачені доходи, та
відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового
кодексу України передбачені штрафні
санкції;

- п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу
України, згідно якого резиденти, що
здійснюють на користь нерезидента або
уповноваженої ним особи будь-яку
виплату з доходу з джерелом його
походження з України, отриманого таким
нерезидентом від провадження
господарської діяльності, зобов'язані
утримувати податок з таких доходів, за
їх рахунок, який сплачується до бюджету
під час такої виплати, відповідно до п.
127.1 ст. 127 ПКУ передбачені штрафні
санкції;

- п. 160.5 ст. 160 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2755-VI в частині не
утримання та не перерахування до
бюджету податку в розмірі 8379 грн.06 коп.
з виплачених доходів (фрахту) на
користь нерезидента.

На підставі вказаного Акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 10 грудня 2013
року:

- № за порушення п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 ,
п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.9 ст. 5, п.п. 11.2.1 п.
11.2, п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» у редакції Закону України
від 22.05.1997 №283/97-ВР та п.п. 137.1 ст. 137, п. 138.2,
138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI, у зв'язку з чим збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток за основним платежем 171546 грн.
та штрафними санкціями 42624 грн., всього
на загальну суму 214170 грн.;

- № за порушення п.188.1 ст. 188, п.190.2
ст. 190, п.п. 195.1.3 п.195.1 ст. 195, п.198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, у зв'язку
із чим збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість за основним платежем 89658 грн.
та штрафними санкціями 22415 грн., на
загальну суму 112073 грн.;

- № за порушення п. 103.9 ст. 103
Податкового кодексу України, у зв'язку
із чим нараховано суму грошового
зобов'язання на прибуток іноземних
юридичних осіб у розмірі 340 грн.;

- № за порушення п.160.2, п. 160.5 ст. 160
Податкового кодексу України, у зв'язку
із чим нараховано суму грошового
зобов'язання на прибуток іноземних
юридичних осіб за основним платежем 8379
грн. 06 коп. та штрафними санкціями 1141
грн. 73 коп.

Перевіркою встановлено, що позивач у
перевіряємий період занизив податок на
прибуток та податок на додану вартість,
оскільки в ході перевірки не
встановлено факту придбання товарів
позивачем, зокрема у ТОВ «РУБІН-2009».

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на прибуток і
податку на додану вартість валових
витрат та податкового кредиту,
врегульовано ст.ст. 137, 138, 139, 198
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 137.1 ПК України дохід
від реалізації товарів визнається за
датою переходу покупцеві права
власності на такий товар.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1
названої статті ПК України витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактичні
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операцій, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Рубін 2009» (Постачальник) та
позивачам (Покупець) укладено договір
поставки нафтопродуктів №ДГ-007 від
06.01.2012.

Предметом цього договору є визначення
умов передачі Постачальником
належного йому товару у власність
Покупця та умов приймання і оплати
цього товару Покупцем.

Згідно умов цього договору поставка
партії товару Покупцю здійснюється на
підставі замовлення, яке подається по
телефону. У замовлені зазначається
конкретна кількість та асортимент
товару. На підставі замовлення Покупця
Постачальник складає рахунок та по
факсу надсилає його Покупцю. Ціна
партії товару визначається у
видаткових накладних.

Однак у матеріалах справи відсутні
рахунки ТОВ «Рубін», які виписані на
замовлення позивача із зазначенням
кількості та асортименту товару.

На підставі вищевказаного договору ТОВ
«Рубін 2009» виписані видаткові та
податкові накладні від 09 квітня 2012 року
на паливо дизельне у кількості 5000
літрів та бензин А-76 у кількості 1500
літрів на загальну суму 61600 грн. 00 коп.,
від 24 квітня 2012 року на паливо дизельне
у кількості 5000 грн. на загальну суму 47250
грн. 00 коп., від 26 квітня 2012 року на
паливо дизельне у кількості 5010 грн. на
загальну суму 47194 грн. 20 коп., від 28
квітня 2012 року на паливо дизельне у
кількості 5000 грн. на загальну суму 47100
грн., від 07 травня 2012 року на паливо
дизельне у кількості 5000 літрів на
загальну суму 46650 грн., 11 травня 2012 року
на паливо дизельне у кількості 5010
літрів на загальну суму 46743 грн. 30 коп.,
від 17.05.2012р. на бензин А-76 у кількості 1000
літрів на суму 9050 грн. 00 коп., від 21
травня 2012 р. на паливо дизельне у
кількості 5000 літрів на загальну суму
45900 грн., від 25 травня 2012 року на паливо
дизельне у кількості 5000 літрів на
загальну суму 45300 грн. 00 коп., від 30
травня 2012 року на паливо дизельне у
кількості 5010 літрів на загальну суму
44288 грн. 40 коп., від 31 травня 2012 року на
бензин А-76 у кількості 100 літрів на
загальну суму 900 грн.

Відповідно до п. 2.5 зазначеного вище
Договору, приймання товару
здійснюється у відповідності до
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України,
затвердженої наказом Міністерства
палива та енергетики України,
Міністерства економіки України,
Міністерства транспорту та зв'язку
України, Державного комітета України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 20.05.2008 №
281/171/578/155.

Положеннями п. 7 зазначеної Інструкції
визначений порядок відпуску нафти і
нафтопродуктів, зокрема відпуск нафти
і нафтопродуктів до мір повної
місткості

та нафтопродуктів, розфасованих до
тари, оформлюється
товарно-транспортною накладною у
чотирьох примірниках, з яких: перший -
залишається у товарного оператора
вантажовідправника і є первинним
документом складського обліку з
подальшим здаванням до бухгалтерської
служби підприємства; другий -
використовується водієм як перепустка
під час виїзду з підприємства, а після
виїзду - залишається в охорони

підприємства з подальшим здаванням до
бухгалтерської служби підприємства;
третій та четвертий - засвідчені
підписом представника
вантажоодержувача та відміткою про час
виїзду з підприємства - передаються
перевізнику. При цьому третій
примірник є супровідним документом
вантажу і після його здавання
передається вантажоодержувачу.
Четвертий примірник передається
експедитору (водію) і є підставою для
обліку транспортної роботи. Бланки ТТН
на підприємстві є документами суворої
звітності. Товарно-транспортна
накладна на вивезення нафти або
нафтопродуктів автотранспортом
вантажоодержувача оформлюється на
підставі довіреності
вантажоодержувача, а під час
постачання вантажовідправником - на
підставі подорожнього листа
автотранспортного підприємства.

Відповідно до п. 2 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, що затверджена
наказом Міністерства фінансів України
від 16 травня 1996 р. N 99 сировина,
матеріали, паливо, запчастини,
інвентар, худоба, насіння, добрива,
інструмент, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності, а
також нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (надалі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Згідно п. 3 Інструкції бланки
довіреностей (додаток 1) видаються
після їх

реєстрації у Журналі реєстрації
довіреностей (додаток 2), який має бути
пронумерований, прошнурований та
скріплений печаткою і підписами
керівника і головного бухгалтера
підприємства. Нумерація виданих
протягом року довіреностей є
наскрізною.

У разі, коли довірена особа повинна
одержувати потрібні цінності в одному
місці (з одного складу), але за
декількома нарядами, рахунками та
іншими документами, що їх замінюють, їй
може бути видана одна довіреність із
зазначенням у ній номерів і дат видачі
усіх нарядів, рахунків та інших
аналогічних документів або декілька
довіреностей, якщо цінності мають бути
одержані на різних складах.

В силу п. 8 Інструкції строк дії
довіреності встановлюється в
залежності від можливості одержання та
вивозу відповідних цінностей за
нарядом, рахунком, накладною або іншим
документом, що їх замінює, на підставі
якого видана довіреність, однак, не
більше як на 10 днів. Довіреність на
одержання цінностей, розрахунки за які
здійснюються у порядку планових
платежів або доставка яких
здійснюється
централізовано-кільцевими
перевезеннями, допускається видавати
на календарний місяць. Довіреність,
незалежно від строку її дії,
залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей. У разі
відпуску цінностей частинами на кожний
частковий відпуск складається
накладна (акт приймання-здачі або інший
аналогічний документ) з

поміткою на ній номера довіреності та
дати її видачі. У цих випадках один
примірник накладної (або документа, що
її заміняє) передається одержувачу
цінностей, а другий - додається до
залишеної у постачальника довіреності
і використовується для спостереження і
контролю за відпуском цінностей згідно
з довіреністю, а також для проведення
розрахунків з одержувачем.

Згідно Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України 14.10.97 N363,
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Відповідно до п.п. 10.8 п. 10 Правил у
товарно-транспортній накладній
зазначається прізвище, ім'я, по
батькові представника Замовника та
документ, згідно з яким він
уповноважений супроводжувати вантаж.

Підпунктом 11.1 п. 11 Правил, визначено, що
основним документом на перевезення
вантажів є товарно-транспортна
накладна.

Як вбачається з акту перевірки,
позивачем до перевірки не надано
товарно-транспорті накладні, що
підтверджували б переміщення
паливо-мастильних матеріалів від ТОВ
«Рубін 2009» до ТОВ «Інтертранспостач»
та журнал реєстрації довіреностей ТОВ
«Інтертранспостач».

Під час розгляду справи позивачем
надано копію книги обліку
довіреностей, у якій зазначено
довіреність від 06.01.2012 року, яка видана
ОСОБА_5 на одержання товару за
договором поставки нафтопродуктів
№ДГ-007 від 06.01.2012 року, терміном на один
рік, що не узгоджується з положеннями п.
8 Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
щодо строку дії довіреності.

Крім того, позивач надав до суду копії
товарно-транспортних накладних ТОВ
«Рубін 2009» від 09 квітня 2012 року на
паливо дизельне у кількості 5000 літрів
та бензин А-76 у кількості 1500 літрів на
загальну суму 61600 грн. 00 коп., від 24
квітня 2012 року на паливо дизельне у
кількості 5000 грн. на загальну суму 47250
грн. 00 коп., від 26 квітня 2012 року на
паливо дизельне у кількості 5010 грн. на
загальну суму 47194 грн. 20 коп., від 28
квітня 2012 року на паливо дизельне у
кількості 5000 грн. на загальну суму 47100
грн., від 07 травня 2012 року на паливо
дизельне у кількості 5000 літрів на
загальну суму 46650 грн., 11 травня 2012 року
на паливо дизельне у кількості 5010
літрів на загальну суму 46743 грн. 30 коп.,
від 17.05.2012р. на бензин А-76 у кількості 1000
літрів на суму 9050 грн. 00 коп., від 21
травня 2012 р. на паливо дизельне у
кількості 5000 літрів на загальну суму
45900 грн., від 25 травня 2012 року на паливо
дизельне у кількості 5000 літрів на
загальну суму 45300 грн. 00 коп., від 30
травня 2012 року на паливо дизельне у
кількості 5010 літрів на загальну суму
44288 грн. 40 коп., від 31 травня 2012 року на
бензин А-76 у кількості 100 літрів на
загальну суму 900 грн. та аналогічні
товарно-транспортні накладні, які
різняться від попередньо наданих суду,
зокрема із зазначенням у
товарно-транспортних накладних
реквізитів довіреностей за якими
отримано товарно-матеріальні цінності.

Представник позивача зазначив, що дані
недоліки товарно-транспортних
накладних були усунені під час
розгляду справи.

Надані суду виправлені
товарно-транспортні накладні ТОВ
«Рубін 2009» не беруться судом до уваги в
силу положень ст. 70 КАС України,
оскільки не узгоджуються з нормами, що
регулюють порядок виправлення помилок
у первинних документах.

Відповідно до Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку», затвердженим
Наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995р. первинні документи
повинні бути складені у момент
проведення кожної господарської
операції або, якщо це неможливо,
безпосередньо після її завершення. У
тексті та цифрових даних первинних
документів, облікових регістрів і
звітів підчистки і необумовлені
виправлення не допускаються. Порядок
виправлення помилок у первинних
документах та облікових регістрах
встановлюється п. 4 зазначеного
Положення. Виправлення помилки повинно
бути обумовлено надписом "виправлено"
та підтверджено підписами осіб, що
підписали цей документ, із зазначенням
дати виправлення.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПКУ платник
податків зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

Представники позивача посилаються на
те, що вищевказані первинні документи
не були надані під час перевірки у
зв'язку із поважними причинами, зокрема
у зв'язку із затопленням приміщення
підприємства, в результаті чого вони
були знищені та у зв'язку із вилученням
правоохоронними органами частини
документів на підставі ухвали слідчого
судді.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства. Бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, грунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Пунктом 7 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підприємство вживає всіх необхідних
заходів для запобігання
несанкціонованому та непомітному
виправленню записів у первинних
документах і регістрах
бухгалтерського обліку та забезпечує
їх належне зберігання протягом
встановленого строку.

Строки зберігання первинних та інших
документів, які утворюються під час
діяльності підприємств, встановлені
Переліком типових документів, що
створюються під час діяльності органів
державної влади та місцевого
самоврядування, інших підприємств,
установ та організацій, із зазначенням
строків зберігання документів»,
затверджений Наказом Міністерства
юстиції України № 578/5 від 12.04.2012р.

Порядок створення, прийняття і
відображення у бухгалтерському обліку,
а також зберігання первинних
документів, облікових регістрів і
бухгалтерської звітності встановлений
«Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку», затвердженим
Наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995р. Відповідно до цього
Положення, зберігання первинних
документів та облікових регістрів, що
пройшли обробку і були підставою для
складання звітності, а також
бухгалтерських звітів і балансів,
оформлення і передачу їх до архіву
забезпечує головний бухгалтер
підприємства, установи.

Пунктом 6.10 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку встановлено,
що, у разі пропажі або знищення
первинних документів, облікових
регістрів і звітів керівник
підприємства, установи письмово
повідомляє про це правоохоронні органи
та наказом призначає комісію для
встановлення переліку відсутніх
документів та розслідування причин їх
пропажі або знищення. Для участі в
роботі комісії запрошуються
представники слідчих органів, охорони
і державного пожежного нагляду.
Результати роботи комісії
оформляються актом, який
затверджується керівником
підприємства, установи. Копія акта
надсилається органу, в сфері
управління якого перебуває
підприємство, установа, а також
державній податковій інспекції -

підприємствами та місцевому
фінансовому органу - установами, в
10-денний строк.

Однак представниками позивача не
надано належних доказів на
підтвердження обставин щодо знищення
первинної документації.

Крім того, посилання представників
позивача щодо вилучення
правоохоронними органами частини
первинної документації щодо
правовідносин з ТОВ «Рубін 2009» судом не
приймається до уваги, з огляду на те, що
згідно копії ухвали слідчого судді
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 19 серпня 2013 року, на яку посилається
позивач, надано дозвіл на проведення
обшуку ТОВ «Інтертранспостач» з метою
виявлення та вилучення оригіналів
(копій) первинних - бухгалтерських
документів щодо придбання,
використання, зберігання,
транспортування та реалізації
продукції придбаної ТОВ
«Інтертоанспостач» у «WIESENHOF INTERNATIONAL GMBH &
CO».

Відповідно до положень ст. ст. 3, 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми; дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.)

Отже, з огляду на вищезазначене, суд не
приймає вищевказані пояснення
позивача щодо поважних причин
ненадання посадовим особам
податкового органу у повному обсязі
всіх документів, що належать або
пов'язані з предметом перевірки, а
розцінює такі пояснення позивача, як
ухилення від виконання покладених на
нього обов'язків, передбачених п. 85.2 ст.
85 ПКУ.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду від 01.11.2011 №
1936/11/13-11 сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Однак суд звертає увагу, що
першочергово надані позивачем до суду
товарно-транспортні накладні не
містять номер та дату довіреностей за
якими отримано товарно-матеріальні
цінності, видаткові та податкові
накладні виписані ТОВ «Рубін 2009» на
підставі договору поставки від 06.01.2012
не містять дані що дають змогу
ідентифікувати особу, яка отримала
товар, що не узгоджується з положеннями
податкового законодавства.

Отже, враховуючи сукупність
встановлених вище обставин справи,
відсутність у матеріалах справи
рахунків, що виписані на підставі
укладеного між позивачем та ТОВ «Рубін
2009» договору та документів, які
підтверджують сплату позивачем товару
за вищезазначеними податковими
накладними ТОВ «Рубін 2009»,
невідповідність вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
податкового законодавства
товарно-транспортних накладних,
видаткових та податкових накладних,
суд приходить до висновку про
відсутність факту здійснення
господарської операції між позивачем
та ТОВ «Рубін 2009», а тому оскаржуване
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
м. Черкасах № від 10.12.2013р. в
частині грошового основного
зобов'язання по сплаті ПДВ за квітень
2012р. в сумі 33857 грн., за червень 2012р. в
сумі 39805 грн. та штрафні санкції за
квітень 2012р. в сумі 8464 грн., за травень
2012р. в сумі 9952 грн. та податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкасах
№ від 10.12.2013р. в частині основного
зобов'язанням по податку на прибуток в
сумі 77 346 грн. та штрафних санкцій в
сумі 19 336 грн. є правомірними та
скасуванню не підлягають.

Крім того, перевіркою встановлено, що
позивач отримував послуги з
перевезення від нерезидентів по
договору від 15.06.2011 №150610 у «WIESENHOF
INTERNATIONAL GMBH & CO» (Німеччина) та по
договору від 28.09.2012 р. №280912/1 у «DARIMPLEX»
(Польща), однак не сплатив до бюджету
податок на доходи нерезидента «WIESENHOF
INTERNATIONAL GMBH & CO» (Німеччина) за період 4
квартал 2011 року та 1 квартал 2012 року та
несвоєчасно сплатив податок на доходи
нерезидента «DARIMPLEX» (Польща) у розмірі
1238 грн. 00 коп.

Статтею 103 ПК України регулюється
порядок застосування міжнародного
договору України про уникнення
подвійного оподаткування стосовно
повного або часткового звільнення від
оподаткування доходів нерезидентів із
джерелом їх походження з України.

В силу положень п. 160.2 п. 160.5 ст. 160 ПК
України резидент або постійне
представництво нерезидента, що
здійснюють на користь нерезидента або
уповноваженої ним особи (крім
постійного представництва нерезидента
на території України) будь-яку виплату
з доходу з джерелом його походження з
України, отриманого таким нерезидентом
від провадження господарської
діяльності (у тому числі на рахунки
нерезидента, що ведуться в
національній валюті), крім доходів,
зазначених у пунктах 160.3-160.7 цієї
статті, зобов'язані утримувати податок
з таких доходів, зазначених у пункті 160.1
цієї статті, за ставкою в розмірі 15
відсотків їх суми та за їх рахунок, який
сплачується до бюджету під час такої
виплати, якщо інше не передбачено
положеннями міжнародних договорів
України з країнами резиденції осіб, на
користь яких здійснюються виплати, що
набрали чинності. Сума фрахту, що
сплачується резидентом нерезиденту за
договорами фрахту, оподатковується за
ставкою 6 відсотків у джерела виплати
таких доходів за рахунок цих доходів.
При цьому базою для оподаткування є
базова ставка такого фрахту;особами,
уповноваженими стягувати цей податок
та вносити його до бюджету, є резидент,
який виплачує такі доходи, незалежно
від того, є він платником цього податку
чи ні, а також є він суб'єктом
спрощеного оподаткування чи ні.

Відповідно до п. 103.1 вищевказаної
статті ПК України застосування правил
міжнародного договору України
здійснюється шляхом звільнення від
оподаткування доходів із джерелом їх
походження з України, зменшення ставки
податку або шляхом повернення різниці
між сплаченою сумою податку і сумою,
яку нерезиденту необхідно сплатити
відповідно до міжнародного договору
України.

В силу положень п. 103. 2 ст. 103 ПКУ особа
(податковий агент) має право самостійно
застосувати звільнення від
оподаткування або зменшену ставку
податку, передбачену відповідним
міжнародним договором України на час
виплати доходу нерезиденту, якщо такий
нерезидент є бенефіціарним (фактичним)
отримувачем (власником) доходу і є
резидентом країни, з якою укладено
міжнародний договір України.
Застосування міжнародного договору
України в частині звільнення від
оподаткування або застосування
пониженої ставки податку дозволяється
тільки за умови надання нерезидентом
особі (податковому агенту) документа,
який підтверджує статус податкового
резидента згідно з вимогами пункту 103.4
цієї статті.

Згідно п. 103.4 ст. 103 ПКУ підставою для
звільнення (зменшення) від
оподаткування доходів із джерелом їх
походження з України є подання
нерезидентом з урахуванням
особливостей, передбачених пунктами
103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому
агенту), яка виплачує йому доходи,
довідки (або її нотаріально
засвідченої копії), яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни, з якою
укладено міжнародний договір України
(далі - довідка), а також інших
документів, якщо це передбачено
міжнародним договором України.

Положеннями п. 103.5 зазначеної статті
встановлено, що довідка видається
компетентним (уповноваженим) органом
відповідної країни, визначеним
міжнародним договором України, за
формою, затвердженою згідно із
законодавством відповідної країни, і
повинна бути належним чином
легалізована, перекладена відповідно
до законодавства України.

Відповідно до положень Угоди між
Україною і Федеративною Республікою
Німеччина про уникнення подвійного
оподаткування стосовно податків на
доход і майно термін "компетентний
орган" означає стосовно України -
Міністерство фінансів України або його
повноважного представника, а стосовно
Федеративної Республіки Німеччина -
Федеральне Міністерство Фінансів.

Згідно Конвенції між Урядом України і
Урядом Республіки Польща про уникнення
подвійного оподаткування доходів і
майна та попередження податкових
ухилень термін "компетентний орган"
означає стосовно України - Міністра
фінансів України або його повноважного
представника, і, стосовно Польщі -
Міністра фінансів Польщі або його
повноважного представника.

Як вбачається з акту перевірки позивач
надав довідки про президенство фірми
«WIESENHOF INTERNATIONAL GMBH & CO», видані Дільничним
Судом м. Ольденбурга 28.11.2011.

Однак, вказана довідка не відповідає
вимогам ст. 103 ПК України, оскільки
видана Дільничним Судом м.
Ольденбурга, що не узгоджується з
положеннями міжнародної угоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач під час перевірки не надав
відповідну довідку щодо «DARIMPLEX»,
натомість сплатив податок на доходи
нерезидента, що не заперечується
сторонами.

Відповідно до положень ст. 127 ПК України
ненарахування, неутримання та/або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків, - тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 25
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Представник позивача під час судового
розгляду справи надав довідки про
резиденство фірми «WIESENHOF INTERNATIONAL GMBH & CO»,
що видана 29 листопада 2013 року
Фінансовим відомством м. Вехта та
довідку про фіскальне місце
знаходження фірми «DARIMPLEX», що видана
начальником казначейства м. Седлець
23.05.2013 року, які належним чином
оформлена відповідно до вимог п. 103.5 ПК
України 05 лютого 2014 року, що
підтверджується записом державного
нотаріуса Другої Черкаської державної
нотаріальної контори.

Ненаданням позивачем під час перевірки
довідки відносно фірми «DARIMPLEX», суд
розцінює як невиконання позивачем
зобов'язань передбачених п. 85.2 ст. 85 ПКУ
щодо надання посадовим (службовим)
особам контролюючих органів у повному
обсязі всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки.

Згідно п. 103.10 ст. 103 ПКУ у разі неподання
нерезидентом довідки відповідно до
пункту 103.4 цієї статті доходи
нерезидента із джерелом їх походження
з України підлягають оподаткуванню
відповідно до законодавства України з
питань оподаткування.

Враховуючи вищезазначене, суд не
вбачає підстав для скасування
податкових повідомлень - рішень від 10
грудня 2013 року № та №, з
огляду на те, що на час проведення
перевірки та винесення вказаних рішень
у позивача не було підстав для
звільнення від оподаткування по
господарським операціям з «WIESENHOF
INTERNATIONAL GMBH & CO», оскільки відповідна
довідка була видана після проведення
перевірки, а довідка щодо резиденства
фірми «DARIMPLEX» не була надана позивачем
під час перевірки, що має наслідок
застосування положень п. 103.10 ст. 103 ПК
України.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

При цьому в силу ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представник державної податкової
інспекції у м. Черкасах Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області в суді обґрунтував свою
позицію з посиланням на норми
законодавства України.

Натомість представники позивача
вмотивованих доводів на підтвердження
позову не навели.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено
24.02.2014.