Справа № 872/13426/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"21" січня 2014 р.справа № 808/290/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Міністерства
внутрішніх справ України, Департаменту
внутрішньої безпеки Міністерства
внутрішніх справ України, третя особа:
Головне Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області про поновлення прав, порушених
під час проходження і звільнення з
публічної служби, зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Міністерства
внутрішніх справ України, Департаменту
внутрішньої безпеки Міністерства
внутрішніх справ України, третя особа:
Головне Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області про поновлення прав, порушених
під час проходження і звільнення з
публічної служби, зобов'язання вчинити
певні дії - відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нове рішення про
задоволення його позовних вимог у
повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована
тим, що оскаржуване рішення суду першої
інстанції є незаконним та підлягає
скасуванню в зв'язку з недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Наказом Міністра внутрішніх справ
України від 24 червня 2011 року № 825 о/с
позивач призначений на посаду
начальника управління внутрішньої
безпеки в Запорізькій області
Департаменту внутрішньої безпеки МВС
(далі - УВБ в Запорізькій області ДВБ
МВС) з посадовим окладом 1450 гривень.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 7 листопада 2007
року №1294 "Про упорядкування структури
та умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб" йому було встановлено надбавки за
виконання особливо важливих завдань у
розмірі 50 відсотків, проведення
оперативно-розшукової діяльності та
інформаційно-аналітичне забезпечення
органів державної влади і
оперативно-розшукову діяльність у
розмірі 50 відсотків.

Оскільки територіально позивач
працював у Запорізькій області,
виплата грошового забезпечення
здійснювалась управлінням фінансового
забезпечення ГУМВС України в
Запорізькій області на підставі
наказів МВС України, якими
встановлювався розмір грошового
забезпечення. Грошове забезпечення
позивачу виплачувалось на підставі
Інструкції про порядок виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України №499 від 31.12.2007 (далі - Інструкція
№499).

Відповідно до підпункту 2.2.2 пункту 2.2
Інструкції №499 передбачається, що
розмір посадового окладу особі
рядового чи начальницького складу
встановлюється наказом про особовий
склад одночасно з призначенням на
відповідну посаду. Особам рядового і
начальницького складу, призначеним на
посади, за якими встановлені посадові
оклади від мінімуму до максимуму,
конкретні розміри посадових окладів
установлюються або змінюються
(підвищуються або знижуються) у межах
зазначених розмірів наказом
начальника органу, установи,
організації чи підрозділу системи МВС
залежно від складності, обсягу, досвіду
роботи і ставлення до виконання
службових обов'язків.

Згідно до підпункту 2.6.4 пункту 2.6
Інструкції №499 визначено, що у разі
несвоєчасного або неналежного
виконання завдань, зниження
результатів оперативно-службової
діяльності розмір установлених раніше
надбавок за поданням керівництва
органу може бути зменшено або взагалі
скасовано, про що оголошується наказом.

Судом встановлено, що з урахуванням
вимог Інструкції №499 у вересні 2012 року
начальник Департаменту внутрішньої
безпеки МВС України генерал-лейтенант
міліції Тулаєв О.С. звернувся до
Міністра внутрішніх справ України з
відповідним поданням про зниження
посадового окладу, розміру премії та
скасування надбавок начальнику
управління внутрішньої безпеки в
Запорізькій області Департаменту
внутрішньої безпеки МВС України
полковнику міліції ОСОБА_1 у зв'язку з
незадовільним ставленням до виконання
службових обов'язків, несвоєчасне та
неналежне виконання завдань, зниження
результатів оперативно-службової
діяльності.

20.09.2012 наказом МВС України на підставі
подання начальника Департаменту
внутрішньої безпеки МВС України
полковникові міліції ОСОБА_1
встановлено посадовий оклад в розмірі
1350 гривень та скасовано надбавку за
виконання особливо важливих завдань у
розмірі 50 відсотків, проведення
оперативно-розшукової діяльності та
інформаційно-аналітичне забезпечення
органів державної влади й
оперативно-службову діяльність у
розмірі 50 відсотків.

На думку позивача, дані дії
відповідачів є цілком протиправними,
оскільки на час прийняття зазначених
вище рішень він перебував на
лікарняному, що підтверджується
довідками Комунальної установи
"Запорізька обласна клінічна лікарня"
Запорізької обласної ради №7254 від
21.09.2012 та №7544 від 28.09.2012, з огляду на це,
позивач вважає, що відповідачі повинні
були врахувати приписи підпункту 3.2.1
пункту 3.2 Інструкції №499.

Колегія суддів не погоджується з
даними висновками позивача, виходячи з
наступного.

Так, згідно до пунктів 3.1.1 та 3.1.2 пункту
3.1 Інструкції №499 передбачено, що
особам рядового і начальницького
складу, які тимчасово відбувають із
збереженням штатної посади на
короткострокові курси перепідготовки
та вдосконалення до навчальних
підрозділів, за час навчання, а також за
час дороги до місця навчання і назад
виплачується грошове забезпечення, яке
вони отримували за основною штатною
посадою. Якщо в період навчання
змінився посадовий оклад за тією
посадою, що зберігається, виплата
грошового забезпечення здійснюється з
урахуванням нового окладу з моменту
його встановлення (пп.3.1.2 п.3.1).

У відповідності до підпункту 3.2.1 та 3.2.4
пункту 3.2 Інструкції №499 визначається,
що особам рядового і начальницького
складу, що звільнені від служби через
хворобу на підставі листків
непрацездатності або перебувають у
відпустці через хворобу, зберігається
виплата грошового забезпечення в
розмірі, одержуваному на день хвороби,
але не більш ніж за чотири місяці, крім
випадків, коли законодавством України
передбачені більш тривалі строки
перебування на лікуванні. Якщо в період
перебування на лікуванні (обстеженні)
чи у відпустці через хворобу в особи
рядового і начальницького складу
змінено оклад за займаною посадою,
виникло право на збільшення надбавки
за вислугу років або їй присвоєно
чергове спеціальне звання
начальницького складу, виплата
грошового забезпечення в нових
розмірах провадиться з моменту
виникнення згаданого права (пп.3.2.4 п.3.2).

Відповідно до підпункту 3.6.1 пункту 3.6
Інструкції №499 особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, які відповідно до
законодавства України мають право на
відпустки (чергові та додаткові,
короткострокові, соціальні, у зв'язку з
вагітністю та пологами), виплата
грошового забезпечення здійснюється в
розмірі, встановленому за основною (а
не тимчасовою) штатною посадою на день
вибуття у відпустку. Якщо в період
перебування в цих відпустках в особи
рядового або начальницького складу
органів внутрішніх справ змінено оклад
за займаною посадою, виникло право на
збільшення надбавки за вислугу років
або їй присвоєно чергове спеціальне
звання начальницького складу, то після
повернення з відпустки провадиться
відповідний перерахунок.

Отже, виходячи з вищевикладених норм,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що грошове забезпечення осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ виплачується
на підставі наказу начальника органу
внутрішніх справ про призначення на
штатну посаду; його розмір може бути
змінено наказом керівника органу
відповідно до складності та обсягу
роботи, досвіду працівників та їх
ставлення до виконання службових
обов'язків за посадою, яку вони
обіймають, як у бік зменшення, так і у
бік збільшення; і зміна розміру
грошового забезпечення не залежить від
перебування осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ на навчанні,
лікуванні, відпустці, про що прямо
передбачено зазначеними вище нормами
Інструкції №499.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідачі під час вчинення
оскаржуваних дій та прийняття
оскаржуваного наказу від 20.09.2012 № 786 о/с
в частині, що стосується позивача щодо
зменшення окладу та скасування
встановлених позивачу надбавок діяли
на підставі, в межах наданих
повноважень та у спосіб встановлений
законами України, а, відтак, підстави
для задоволення позову в цій частині
відсутні.

Стосовно іншої частини позовних вимог
позивача про визнання протиправними
дій відповідачів, пов'язаних із
порушенням умов оплати праці щодо не
здійснення доплати за науковий ступінь
та зобов'язання Міністерства
внутрішніх справ України провести
перерахунок всіх виплачених сум з
урахуванням 10 відсотків доплати за
науковий ступінь кандидата юридичних
наук, колегія суддів може зазначити
наступне.

У відповідності до пункту 2.14
Інструкції №499 визначено порядок
вирішення питання про доплату за
науковий ступінь.

Відповідно до підпунктом 2.14.1 пункту 2.14
Інструкції №499 передбачено, що особам
рядового і начальницького складу
виплачується доплата за науковий
ступінь кандидата або доктора наук з
відповідної спеціальності, якщо
діяльність за профілем відповідає
науковому ступеню: особам рядового і
начальницького складу центрального
апарату, його регіональних управлінь -
у розмірі відповідно 5 і 10 відсотків
посадового окладу; іншим особам
рядового і начальницького складу - у
розмірі відповідно 15 і 25 відсотків
посадового окладу.

Згідно з підпунктом 2.14.3 пункту 2.14
Інструкції №499 доплата за науковий
ступінь особам рядового і
начальницького складу здійснюється на
підставі наказу про особовий склад.

За приписами підпункту 2.14.5 пункту 2.14
Інструкції №499 вбачається, що особам
рядового і начальницького складу, які
займають посади, що за профілем
діяльності збігаються з науковим
ступенем, і які одержали науковий
ступінь у період виконання обов'язків
за цими посадами, у тому числі вперше,
зазначена доплата виплачується:

а) у разі присудження наукового ступеня
кандидата наук - з дня рішення
спеціалізованої вченої ради після
прийняття рішення Вищою атестаційною
комісією України про видачу диплома
кандидата наук;

б) у разі присудження наукового ступеня
доктора наук - з дня рішення
спеціалізованої вченої ради після
затвердження Вищою атестаційною
комісією України.

Судом встановлено, що відповідно до
підпунктів 26 і 28 пункту 4 Положення про
Міністерство освіти і науки, молоді та
спорту України, затвердженого Указом
Президента України від 08.04.2011 р. № 410, п.
23 Порядку присудження наукових
ступенів і присвоєння вченого звання
старшого наукового співробітника,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 07.03.2007 р. № 423,
Міністерство освіти і науки, молоді та
спорту України затвердило рішення
спеціалізованої вченої ради про
присудження позивачу наукового
ступеня кандидата юридичних наук та
наказало видати йому диплом кандидата
юридичних наук (Наказ Міністерства
освіти і науки, молоді та спорту "Про
затвердження рішень Атестаційної
колегії Міністерства освіти і науки,
молоді та спорту щодо присудження
наукових ступенів і присвоєння вчених
звань" від 17 травня 2012 року № 593).

На підставі зазначеного, рішення
Атестаційної колегії від 17 травня 2012
року, прилюдного захисту дисертації, за
підписами Голови Атестаційної комісії
та Ученого секретаря Класичного
приватного університету ОСОБА_1 видано
Диплом кандидата наук ДК №006333 про
присудження наукового ступеню
кандидата юридичних наук із
спеціальності адміністративне право
та процесс, фінансове право,
інформаційне право.

Судом встановлено, що 29.10.2012 позивач
звертався до керівництва Міністерства
внутрішніх справ України з рапортом,
проте не про встановлення йому доплати
за науковий ступінь, а про продовження
терміну служби в органах внутрішніх
справ до 28.11.2016, до якого було додано
копію диплому кандидата юридичних
наук.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що зазначений вище
рапорт позивача не можна вважати
зверненням про вирішення питання
встановлення доплати позивачу за
науковий ступінь, інших доказів
звернення про вирішення зазначеного
питання сторонами не надано, оцінка
діяльності позивача на займаній посаді
та відповідність такої діяльності за
профілем спеціальності науковому
ступеню у порядку, передбаченому
Інструкцією №499 не проводилась, а
відповідне рішення не приймалось,
відтак підстави для задоволення
позовних вимог в цій частині відсутні.

Щодо іншої частини позовних вимог
позивача про визнання протиправними
дій відповідача, пов'язаних з
ненаданням позивачу щорічної основної
оплачуваної відпустки терміном 45 днів,
яка передбачена за 2012 рік, не наданням
матеріальної допомоги на оздоровлення,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 51 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№114 від 29.07.1991 (далі - Положення №114)
тривалість відпустки осіб рядового і
начальницького складу визначається
залежно від вислуги років (у
календарному обчисленні), обчисленої в
порядку, передбаченому для призначення
пенсій працівникам органів внутрішніх
справ УРСР, і передбачається тим, які
мають вислугу: менше 10 років - 30 діб
щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно;
від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20
років і більше - 45 діб щорічно.

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що відповідно до підпунктів
2.17.3, 2.17.4 пункту 2.17 Інструкції №499
передбачено, що допомога для
оздоровлення особам рядового і
начальницького складу надається в разі
вибуття в чергову відпустку у розмірі,
що не перевищує грошового
забезпечення, яке особа отримувала на
день виплати. Підставою для надання
допомоги для оздоровлення особам
рядового чи начальницького складу є
наказ про особовий склад, за яким особа
рядового чи начальницького складу
вибуває в чергову відпустку. Особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, які мають
право на отримання щорічної основної
відпустки тривалістю 30 діб і більше і
використовують її частинами, допомога
для оздоровлення надається при вибутті
в першу частину відпустки (пп.2.17.4 п.2.17).

Судом встановлено, що на 2012 рік позивач
мав вислугу більше 20 років, відтак, мав
право на отримання щорічної основної
оплачуваної відпустки терміном 45 діб.

Однак, колегія суддів зазначає, що
матеріалами справи та письмовими
поясненнями сторін у справі
підтверджується, що позивач правом на
отримання та вибуття у щорічну основну
оплачувану відпустку терміном 45 діб за
2012 рік та отримання матеріальної
допомоги для оздоровлення не
скористався, відповідних рапортів не
подавав, відтак в діях відповідачів
стосовно не надання відпустки та
матеріальної допомоги для
оздоровлення протиправності не
вбачається, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що підстав для
задоволення позовних вимог позивача в
цій частині не існує.

Щодо зобов'язання відповідача
нарахувати і виплатити компенсацію за
основну оплачувану відпустку за 2012 рік
терміном 45 днів та матеріальну
допомогу на оздоровлення, з посиланням
на те, що таке право позивача
передбачено пунктом 56 Положення №114,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Наказом Міністра внутрішніх справ
України від 14 листопада 2012 року № 931 о/с
позивача звільнено з органів
внутрішніх справ згідно з пунктом 65 "а"
Положення №114 за віком - при досягненні
граничного віку.

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що згідно до п.56 Положення
№114, в редакції чинній на час
звільнення (14.11.2012), передбачається, що
особам середнього, старшого і вищого
начальницького складу, звільненим із
органів внутрішніх справ за віком,
через хворобу, обмежений стан здоров'я
чи скорочення штатів, у році
звільнення, за їх бажанням, надається
чергова відпустка, тривалість якої
визначається відповідно до пункту 51
цього Положення. Особам рядового і
начальницького складу (крім осіб,
указаних в абзаці першому цього
пункту), які звільняються з органів
внутрішніх справ, за невикористану в
році звільнення відпустку
виплачується грошова компенсація
відповідно до законодавства.

З урахуванням приписів пункту 2
Положення №114, та наявністю у позивача
присвоєного спеціального звання
"полковник міліції", позивач
відноситься до "Старшого
начальницького складу".

Таким чином, беручи до уваги те, що
позивач віднесений до "Старшого
начальницького складу", враховуючи
приписи пункту 56 Положення №114, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції та вважає, що позивач
не наділений правом на отримання
грошової компенсації за невикористану
в році звільнення відпустку.

Крім того, судом першої інстанції було
правильно вказано на те, що право
отримання грошової компенсації за
невикористану в році звільнення
допомогу взагалі не передбачено
Положенням №114 та Інструкцією №499.
Посилання позивача на редакцію пункту
56 Положення №114 з урахуванням змін,
внесених Постановою Кабінету
Міністрів України від 05.12.2012 №1137 "Про
внесення змін до Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ", які набрали чинності
14.12.2012, є безпідставним, оскільки на час
виникнення між сторонами зазначених
вище взаємовідносин, вказані зміни
взагалі не діяли. З огляду на викладене,
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог в цій частині.

Також, колегія суддів зазначає, що у
зв'язку з тим, що судом встановлено
правомірність дій відповідачів у
справі щодо зменшення розміру окладу,
скасування надбавок, не встановлення
надбавки за науковий ступінь, позовні
вимоги позивача щодо здійснення
відповідних перерахунків вже
виплачених сум та зобов'язання
виплатити суми з урахуванням усіх
перерахованих сум та доплати за
науковий ступінь, а також зобов'язання
відповідачів виконати вимоги статті 117
Кодексу законів про працю України не
підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Аналізуючи вищевикладені обставини
справи та правовідносини що їм
відповідають, колегія суддів повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що відповідачами
доведена правомірність дій та рішень,
що є предметом оскарження, у зв'язку із
чим позовні вимоги позивача є цілком
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що рішення суду
першої інстанції викладене достатньо
повно, обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст. 205, ст.206, ч.2
ст.212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко