Справа № 827/2702/13-а
Суддя: Ілюхіна Ганна Павлівна
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 827/2702/13-а

26.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Єланської О.Е. ,

Яковенко С.Ю.

секретар судового засідання
Козловська С. О.

за участю сторін:

від позивач, - ОСОБА_2- не з'явився,

від відповідача (Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Севастополі): Гайдукевич Олексій
Миколайович, довіреність № 1/2096 від
15.11.13

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь (суддя Майсак О.І. ) від
04.12.13 по справі № 827/2702/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Севастополі (вул.
Пушкіна, 10, м. Севастополь, 99011)

про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити
певні дії та стягнення суми
недоплаченої оплати праці в розмірі
4970,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 04.12.2013 у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Севастополі про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення суми недоплаченої оплати
праці в розмірі 4970,00 грн. - відмовлено
(арк. с. 38 - 41).

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2
перебуває на публічній службі та
знаходиться у званні сержанту міліції
та відповідно до Інструкції про
впорядкування структури та умов
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 31.12.2007 року № 499 отримує
саме грошове забезпечення. Отже,
позивач здійснює підміну поняття
"грошове забезпечення" на поняття
"заробітна плата".

Не погодившись з рішенням суду, позивач
- ОСОБА_2, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення по справі, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (арк. с. 44-45).

Доводи апеляції мотивовані тим,
що судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
основні з яких полягають в тому, що суд
першої інстанції помилково не
застосував ст. 43 Конституції України,
ст. 95 КЗпПУ, ст.4 Закону України «Про
оплату праці» та ст.7 Закону України
«Про державний бюджет України на 2013
рік», які підлягали застосуванню, та це
призвело до неправильного вирішення
справи; відповідно до частини другої
ст.161 КАС України при виборі правової
норми, яка підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені в
рішеннях, ухвалених за наслідками
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої ст.237 КАС
України; такими рішеннями Верховного
Суду України стосовно обставин цієї
справи є постанова від 18.03.2008 у справі
№21-204во08 та постанова від 6.11.2013 у
справі №21-389а13; у цих постановах
Верховний Суд України дійшов таких
висновків: будь-яка публічна служба є
державною службою; суспільні
відносини, пов'язані зі створенням
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, регулює Закон України від 16
грудня 1993 року № 3723-XII « Про державну
службу"; згідно зі статтями 9 і 30 цього
Закону правовий статус окремих
категорій державних службовців
регулюється Конституцією України,
спеціальними законами та Кодексом
законів про працю України; перебування
особи на державній службі є однією із
форм реалізації закріпленого у статті
43 Конституції України права на працю;
виходячи з висновків Верховного Суду
України, якщо перебування позивача на
державній службі є однією із форм
реалізації закріпленого у статті 43
Конституції України права на працю, то
позивач має закріплене цією ж 43 статтею
право на заробітну плату, не нижче від
визначеної законом; Законом України
«Про державний бюджет України на 2013
рік» визначено мінімальний розмір
заробітної плати на рівні 1147 гривень
без урахування надбавок, доплат, премій
та будь-яких заохочувальних чи
компенсаційних виплат; отже, позивач
звернувся до суду за захистом свого
конституційного права, а суд першої
інстанції помилково відмовив позивачу
у праві, передбаченому частиною
четвертою ст.43 Конституції України, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, просив
в її задоволенні відмовити, вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим, залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

В судове засідання, призначене на 26.02.2014
позивач явку уповноважених
представників не забезпечив, про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи повідомлений належним чином та
своєчасно, про причини неявки суд не
повідомив (арк. с. 53).

Згідно з частиною четвертою статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

При викладених обставинах, враховуючи
те, що позивач викликався в судове
засідання, явку своїх представників в
судове засідання не забезпечив, суд
вважає можливим розглянути справу у
відсутність представників позивача за
наявними матеріалами.

Розглянувши справу в порядку статей 195,
196 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
встановила наступне.

05.09.2009 Наказом Управління МВС України в
м. Севастополі № 117 о/с призначено
ОСОБА_2 на посаду інспектора патрульної
служби 1-го взводу 1-ї роти батальйону
патрульної служби УМВС України в м.
Севастополі з 05 вересня 2009 року, з
іспитовим строком до 05 вересня 2010 року,
встановивши посадовий оклад у розмірі
580 грн., закріпивши за ним керівником
стажування сержанта міліції Волкова
В.В., інспектора патрульної служби того
ж підрозділу, встановивши надбавку за
виконання особливо важливих завдань у
розмірі 50% до посадового окладу з
урахуванням окладу за спеціальним
званням та надбавки за вислугу років,
зарахувавши в кадри МВС України зі
спеціальним званням "рядовий міліції".
Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 (арк. с.
34).

18.02.2011 Наказом Управління МВС України в
м. Севастополі № 20 о/с молодшого
сержанта міліції ОСОБА_2 на посаду
помічника оперативного чергового
чергової частини штабу Нахімовського
РВ УМВС України в м. Севастополі з 18
лютого 2011 року, звільнивши від посади
інспектора патрульної служби
батальйону патрульної служби УМВС
України в м. Севастополі, встановивши
посадовий оклад у розмірі 620 грн.,
встановивши надбавку за виконання
особливо важливих завдань у розмірі 50 %
до посадового окладу з урахуванням
окладу за спеціальним званням та
надбавки за вислугу років (арк. с. 35).

30.06.2012 Наказом Управління МВС України в
м. Севастополі № 84о/с дск присвоєно
згідно Положення про проходження
служби рядовим та начальницьким
складом ОВС України чергові спеціальні
звання: сержант міліції - молодшому
сержанту міліції ОСОБА_2, помічнику
оперативного чергового чергової
частини штабу Нахімовського РВ УМВС
України в м. Севастополі (арк. с. 36).

04.11.2013 ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя з позовною заявою до
Управління міністерства внутрішніх
справ України в м. Севастополі з
наступними позовними вимогами:

- визнати противоправною бездіяльність
відповідача, яка полягає в
недотриманні вимог КЗпПУ при
нарахуванні оплати праці позивача;

- зобов'язати відповідача здійснювати
нарахування оплати праці позивача в
розмірі не менше, ніж встановлений
законодавством рівень мінімальної
заробітної плати без урахування
доплат, надбавок заохочувальних та
компенсаційних виплат;

- стягнути з Управління МВС України в
м. Севастополі на користь ОСОБА_2 суму
недоплаченої оплати праці в розмірі 4970
грн. (арк.с.3).

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, з наступних підстав.

Правовідносини сторін регулюються
Конституцією України, Законом України
"Про державну службу" від 16 грудня 1993
року N 3723-XII, Закону України "Про міліцію"
від 20.12.1990 року № 565-XII (далі - Закон № 565),
Інструкції про впорядкування
структури та умов грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 31.12.2007 року № 499 (далі -
Інструкція).

Суд першої інстанції здійснив аналіз
діючого законодавства України та
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові та службові особи зобов'язані
діяти на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про
державну службу". Згідно зі статтями 9 і
30 цього Закону правовий статус окремих
категорій державних службовців
регулюється Конституцією України,
спеціальними законами та Кодексом
законів про працю України.

Спеціальним законодавством
урегульовані питання, пов'язані із
прийняттям (обранням, призначенням)
громадян на публічну службу, її
проходженням та звільненням із неї (її
припиненням). До таких законодавчих
актів належать, зокрема, Закон України
від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про
міліцію", Закону України від 2 грудня 1990
року № 509-XII "Про державну податкову
службу", Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР та Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ Української РСР,
затвердженого Указом Президії
Верховної Ради УРСР від 23 травня 1991
року.

Відповідно до ст. 19 Закону № 565-XII форми
і розміри грошового забезпечення
працівників міліції встановлюються
Кабінетом Міністрів України і повинні
забезпечувати достатні матеріальні
умови для комплектування якісного
особового складу міліції,
диференційовано враховувати характер
і умови роботи, стимулювати досягнення
високих результатів у службовій
діяльності і компенсувати їх фізичні
та інтелектуальні затрати.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
та деяких інших осіб" установлено, що
грошове забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу складається з
посадового окладу, окладу за
військовим (спеціальним) званням,
щомісячних (підвищення посадового
окладу, надбавки, доплати, винагороди,
які мають постійний характер, премії)
та одноразових додаткових видів
грошового забезпечення.

Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 Інструкції, ця
Інструкція визначає порядок та умови
виплати грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ.

Згідно з п.п. 1.2 п. 1 Інструкції, ця
Інструкція розроблена відповідно до
Постанови Верховної Ради України від 16
грудня 1993 року N 3720-XII "Про затвердження
Положення про порядок комплектування,
матеріально-технічного, військового,
фінансового та соціально-побутового
забезпечення спеціальних підрозділів
по боротьбі з організованою
злочинністю Міністерства внутрішніх
справ України", постанов Кабінету
Міністрів України від 15 червня 1994 року N
414 "Про види, розміри і порядок надання
компенсації громадянам у зв'язку з
роботою, яка передбачає доступ до
державної таємниці", від 11 серпня 1995
року N 648 "Про умови оплати праці осіб,
які працюють в гірських районах", від 20
січня 1997 року N 30 "Про допомогу на
поховання", від 17 липня 2003 року N 1078 "Про
затвердження Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення", від 07 листопада 2007 року N 1294
"Про упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб" та від 03 січня 2013 року N 2 "Про
встановлення надбавок до посадових
окладів державних експертів з питань
таємниць та фахівців, які залучаються
до підготовки рішень та висновків
державних експертів з питань таємниць".

Відповідно до п.п. 1.5 п. 1 Інструкції,
підставою для виплати грошового
забезпечення є наказ начальника органу
внутрішніх справ про призначення на
штатну посаду, яка входить у його
номенклатуру, наказ ректора вищого
навчального закладу про зарахування на
навчання або наказ про зарахування в
розпорядження відповідного органу та
встановлення конкретного розміру
окладів, надбавок, доплат тощо.

Згідно з п.п. 1.6 п. 1 Інструкції, грошове
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ виплачується за
місцем служби і виключно в межах
асигнувань, затверджених кошторисом
доходів і видатків органу, підрозділу,
закладу чи установи МВС на грошове
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ.

Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Інструкції,
особам рядового і начальницького
складу виплачуються оклади за
спеціальними званнями в розмірах,
затверджених додатком 24 до постанови
Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 N
1294 "Про упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу", крім курсантів
вищих навчальних закладів МВС,
прийнятих на навчання з числа
цивільних осіб.

Підпунктом 2.1.2 пункту 2.1 Інструкції
передбачено, що особам рядового і
начальницького складу, яким спеціальне
звання присвоєно одночасно з
прийняттям на службу, оклади за
спеціальними званнями виплачуються з
дня призначення на посаду.

Відповідно до п.п. 2.1.3 п. 2.1 Інструкції, у
разі присвоєння спеціального звання
під час проходження служби в органах
внутрішніх справ оклад за спеціальним
званням особі рядового чи
начальницького складу виплачується з
дня, указаного в наказі про присвоєння
відповідного спеціального звання, а в
разі, якщо дата не вказується, - з дня
підписання цього наказу.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що ОСОБА_2 перебуває на
публічній службі та знаходиться у
званні сержанту міліції та відповідно
до Інструкції про впорядкування
структури та умов грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 31.12.2007 року № 499 отримує
саме грошове забезпечення. Отже,
позивач здійснює підміну поняття
"грошове забезпечення" на поняття
"заробітна плата".

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач при
проведенні нарахуванні грошового
забезпечення позивача діяв на
підставі, у межах повноважень так у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України, з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано, з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення, та з дотриманням принципу
рівності перед законом.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції надав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх
неправильного застосування є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим й не може бути скасовано
з підстав, що наведені в апеляційній
скарзі.

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною третьою статті 24,
статтями 160, 167, частиною першою статті
195, статтею 196, пунктом 1 частини першої
статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини
першої статті 205, статтями 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 04.12.13 по справі №
827/2702/13-а залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 04.12.13 по справі №
827/2702/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Повний текст судового рішення
складений 03 березня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
Г.П.Ілюхіна

Судді підпис
О.Е.Єланська

підпис С.Ю. Яковенко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.П.Ілюхіна