Справа № 2а/0570/18945/2011
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м.
Київ К/9991/19725/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Штульман І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Державного підприємства
"Артемвугілля" до Виконавчої дирекції
Донецького обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про визнання
частково недійсним рішення за
касаційною скаргою Виконавчої
дирекції Донецького обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2012
року, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Артемвугілля»
звернулося до Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Донецького обласного відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання частково
недійсним рішення від 10.10.2011р. № 235 про
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності на
суму 156763,13 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2011
року у задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2012
року скасовано постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 07
грудня 2011 року та прийнято нову, якою
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано частково недійсним
рішення від 10.10.2011 року № 235 про
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності у
частині суми нарахованих штрафних
санкцій в розмірі 155547, 27 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 лютого 2012 року, Виконавчої
дирекції Донецького обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності звернулось з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 лютого 2012 року та ухвалити нову
про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про часткове
задоволення касаційної скарги з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини:

Позивач згідно повідомлення про
реєстрацію страхувальника від 21.02.2003
року є платником внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності,
реєстраційний номер 3144.

Відповідачем була проведена планова
перевірка позивача, за результатами
якої 22.09.2011 року складений акт
перевірки повноти нарахування,
перерахування та витрачання коштів
повноти і своєчасності перерахування
страхових внесків та витрачання коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності.

Перевіркою встановлено, зокрема,
порушення ч. 1 ст. 21, п.2 ч.2 ст. 27 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», а саме,
встановлено неповну сплату страхових
внесків на суми заробітної плати
працівників звільнених протягом
вересня-грудня 2010 року по СП «Шахта
імені В.І. Леніна», СП «Шахта ім.. М.І.
Калініна» та СП «Управління
матеріально-технічного постачання та
допоміжних виробництв». Всього
доутримано страхових внесків на суму
1424,36 грн., занижений фонд оплати праці
60796,15 грн.

Позивач не погодився із вказаним
нарахуванням та надав заперечення до
акту перевірки, які 11.10.2011 року залишені
відповідачем без задоволення.

З урахуванням зайво нарахованих
позивачем страхових внесків у жовтні
2010 року, загальна сума донарахованих
страхових внесків склала 1215,86 грн. на
прихований (занижений) фонд оплати
праці 51849,09 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем винесено рішення № 235 про
повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності від
10.10.2011 року, яким до позивача
застосовані фінансові санкції,
зокрема, був застосований штраф у
трикратному розмірі за повторне
порушення приховання (заниження) суми
заробітної плати за період до 01.01.2011
року у сумі 155547,27 грн., сума
донарахованих страхових внесків
складає 1215,86 грн., на загальну суму 156763,13
грн.

Предметом даного спору є правомірність
оскаржуваного рішення суб'єкта владних
повноважень в частині нарахування
штрафу у сумі 155547,27 грн. та суми
донарахованих страхових внесків - 1215,86
грн., на загальну суму 156763,13 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанцій виходив з того, що
відповідач при прийнятті спірного
рішення у частині застосування
фінансових санкцій за несплату та не
нарахування страхових внесків на суму
компенсації за невикористану
відпустку, діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині суми нарахованих
штрафних санкцій в розмірі 1555547,27 грн.,
Донецький апеляційний
адміністративний суд виходив з того, що
нарахування страхувальнику штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату
страхових внесків за ст. статті 30
Закону України від 18 січня 2001 року №
2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», якою була
передбачена така відповідальність,
діяла до 1 січня 2011 року, а на момент
проведення перевірки позивача та
прийняття відповідачем спірного
рішення вона вже втратила чинність.

Проте, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції не погоджується з
таким висновком, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 30 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» в редакції,
яка діяла до 1 січня 2011 року, було
передбачено сплату штрафу та пені у
разі несвоєчасної сплати страхових
внесків страхувальником або неповної
їх сплати.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» №
2464-VІ наведена вище норма матеріального
права була викладена в новій редакції,
яка встановлювала іншу
відповідальність страхувальника.

У той же час відповідно до абзацу
п'ятого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Крім цього, абзацом шостим цього ж
пункту передбачено, що на період до
повного стягнення зазначеної вище
заборгованості за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

У справі, що розглядається, суди
встановили, що заборгованість у
Компанії перед відповідачем виникла до
1 січня 2011 року.

Таким чином, виходячи з аналізу
наведених норм матеріального права,
оскільки заборгованість зі сплати
страхових внесків та сум штрафних
санкцій виникла до 1 січня 2011 року, в
період дії відповідної редакції статті
30 Закону № 2240-ІІІ, то відділення Фонду
має право здійснювати контрольні
функції щодо правильності нарахування,
своєчасності та сплати страхових
внесків і застосовувати фінансові
санкції згідно із законодавством, що
діяло на момент виникнення такої
заборгованості, або застосовувати
штрафні санкції також і після цієї
дати.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 лютого 2013 року в якій зазначено про
необхідність стягнення зі страховика
заборгованості зі сплати страхових
внесків та пені, які виникли у 2010 році, і
після 1 січня 2011 року.

При цьому слід зазначити, що листи,
Пенсійного фонду України від 09.10.2008
року та від 03.03.2009 року № 3682/05-10, від
28.02.2011 р. № 3837/03-20, на які посилається
позивач, де вказано, що на виплати які
були нараховані після звільнення
працюючих не нараховується внески, не
носять нормативно-правового характеру
і не можуть застосовуватись позивачем
при нарахуванні і справі страхових
внесків.

Оскільки порушення позивачем ч. 1 ст. 21,
п.2 ч.2 ст. 27 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
підтверджено матеріалами справи, то
суд касаційної інстанції вважає, що
рішення від 10.10.2011р. № 235 про
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності на
суму 156763,13 грн., прийняте суб'єктом
владних повноважень правомірно, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та чинним
законодавством України.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Відповідно до ч.1 ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 225, 226, 231 КАС
України суд,-

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Виконавчої дирекції
Донецького обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності - задовольнити
частково.

Постанову - Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2012
року скасувати, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 07
грудня 2011 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

І.В. Штульман