Справа № 0907/2а-6712/11 344/13603/13-а 6а/344/185/13
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.
Справа № 876/15435/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді:
Улицького В.З.

суддів:
Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську на
ухвалу Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
10.10.2013 року про зміну способу виконання
рішення суду у справі за заявою ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
в м. Івано-Франківську про зміну
способу виконання рішення суду,-

встановила:

28.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
заявою про зміну способу виконання
рішення у справі № 2а-6712/2011, в якій
просив стягнути з управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську суму нарахованої,
але не виплаченої йому державної та
додаткової пенсій за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст.ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з врахуванням виплаченої
суми в розмірі 35057, 67 грн..

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
10.10.2013 року заяву ОСОБА_1 про зміну
способу виконання постанови
Івано-Франківського міського суду від
16.05.2011 року по справі №0907/6712/2011 року -
задоволено.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську на
користь ОСОБА_1 35057,67 грн. перерахованої
та невиплаченої пенсії за період з
10.09.2010 року по 22.07.2011 року відповідно до
ст. 50, 54, ч.4 ст. 67 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеної відповідно до ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, УПФУ в м. Івано-Франківську
оскаржило його в апеляційному порядку.
Вважає, що оскаржена ухвала прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права. Просить скасувати оскаржену
ухвалу та прийняти нову, якою у
задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу апелянта слід задоволити з
наступних підстав.

28.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Івано-Франківського міського суду із
заявою про зміну способу виконання
судового рішення.

Суд першої інстанції ухвалою від 10.10.2013
року заяву ОСОБА_1 про зміну способу
виконання судового рішення задоволив.

Однак судова колегія апеляційного суду
не може погодитись з висновком суду
першої інстанції з оглядом на наступне.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове
рішення, яким закінчується розгляд
справи в адміністративному суді,
ухвалюється Іменем України. Постанови
та ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи, що
постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 16.05.2011 року позов
задоволено частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську нарахувати
державну та щомісячну додаткову пенсії
ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи,
захворювання пов'язане з наслідками
аварії на ЧАЕС відповідно до ст.ст. 49, 50,
ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з 01.09.2010 року виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленому Законом України про
Державний бюджет України на відповідні
роки, та виплатити йому невиплачену
суму. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську нарахувати
підвищення до пенсії ОСОБА_1 як
інваліду війни відповідно до ст.13
Закону України "Про статус вереранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
з 01.09.2010 року виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленому Законом України про
Державний бюджет України на відповідні
роки, та виплатити йому невиплачену
суму. У задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2012 року
скасовано постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 16
травня 2011 року та прийняти нову, якою
адміністративний позов задовольнити
частково. Зобов'язно управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську провести
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1
відповідно до ст. ст. 50, 54, ч. 4 ст. 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» за період з 10.09.2010 року, як
інваліду III групи у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком,
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю - 50% мінімальної пенсії за
віком, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком визначеної відповідно
до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахування виплачених
сум. Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
провести перерахунок та виплату пенсії
ОСОБА_1 відповідно до ст.,13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» як
інваліду війни 3 групи у розмірі 30%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком
визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахування виплачених
сум. Адміністративний позов в частині
позовних вимог ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську про визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату недоотриманої
суми пенсії за період з 01.09.2010 року по
28.02.2011 року в розмірі 26935 грн. 32 коп. у
відповідності до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком за період з 01.09.2010 року по 09.09.2010
року - залишено без розгляду.

Однак, за приписами п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги про зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії. У разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

Аналіз резолютивних частин постанов
суду першої інстанції та апеляційної
інстанції та синтез наведених
процесуальних норм дають підстави
зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив
частково.

За таких обставин ОСОБА_1 просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття постанов. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Разом з тим, ч. 1 ст. 263 КАС України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів апеляційного суду
наголошує, що "захист порушеного права
у судовому рішенні" і "спосіб виконання
судового рішення" не є тотожними
поняттями (процесуальними
інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

З огляду на викладене, колегія суддів
вбачає підстави для скасування ухвали
суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи
апеляційної скарги являються
підставними та обґрунтованими а тому
спростовують висновки суду першої
інстанції як наслідок апеляційну
скаргу слід задоволити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську задоволити.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
10.10.2013 року скасувати та прийняти нову
ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1
про зміну способу виконання постанови
суду по адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську про зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
Р. Гулид

С. Кузьмич