Справа № 806/30/14
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 р.
м.Житомир справа №
806/30/14

категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання - Галайба
І.Б.,

за участю: представника позивача -
Мозгового В.В.,

представника відповідача - Зеленової
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Плюс" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

встановив:

8 січня 2014 року до Житомирського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інвест-Плюс» (далі
-ТОВ «Інвест-Плюс») із позовом до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області (далі - Житомирська ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 20
вересня 2013 року №000130222 та від 29
листопада 2013 року №, №.

У позовній заяві ТОВ «Інвест-Плюс»
вказало, що Житомирською ОДПІ
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Інвест-Плюс» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2012
року. За результатами перевірки
відповідачем було складено акт
перевірки №474/22-2/32265214/0100 від 5 вересня
2013 року. На підставі вказаного акту
перевірки Житомирською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від 20
вересня 2013 року №000130222, яким зменшено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування податку на прибуток в
розмірі 3014935 грн 00 коп. та податкове
повідомлення-рішення №000129222, яким
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 368674 грн 00
коп., після оскарження вказаних рішень
в адміністративному порядку,
податковим органом було винесено нові
податкові повідомлення-рішення від 29
листопада 2013 року №, яким
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
25647 грн 00 коп., в тому числі 25647 грн 00 коп.
основний платіж та №, яким
визначено суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
294940 грн 00 коп., в тому числі 294939 грн 00
коп. основний платіж та 1 грн 00 коп.
штрафна санкція. Просить визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
ОДПІ від 20 вересня 2013 року та податкові
повідомлення-рішення від 29 листопада
2013 року № та №.

Після усунення позивачем недоліків
позовної заяви, ухвалами судді
Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року відкрито провадження у даній
справі та призначено справу до
судового розгляду.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала та
просила у задоволенні позову
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
з'ясувавши обставини у справі та
перевіривши їх доказами, приходить до
висновку про часткове задоволення
позову з наступних підстав.

З 20 серпня 2013 року до 29 серпня 2013 року
посадовими особами Житомирської ОДПІ
на підставі направлень від 20 серпня 2013
року №349-351 та наказу від 20 серпня 2013
року №536, виданих Житомирською ОДПІ,
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ТОВ
«Інвест-Плюс» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1 січня 2011
року до 31 грудня 2012 року. (Том №1, а.с.26).

За результатами перевірки
відповідачем було складено акт
перевірки №474/22-2/32265214/0100 від 5 вересня
2013 року у якому зафіксовано порушення
підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон України
№334/94-ВР), пункту 137.3 статті 137, пункту 140.2
статті 140, пункту 150.1 статті 150,
підрозділу ХХ Перехідних положень
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток у сумі 294939
грн 00 коп., в тому числі по періодах: І
квартал 2011 року - 294939 грн 00 коп. та
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування за 2012 рік на загальну
суму 3014935 грн 00 коп. (Том №1 а.с.51).

На підставі вказаного акту перевірки
Житомирською ОДПІ прийняла податкові
повідомлення-рішення від 20 вересня 2013
року №000130222, яким зменшено від'ємне
значення об'єкта оподаткування податку
на прибуток в розмірі 3014935 грн 00 коп. та
№000129222, яким визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 368674 грн 00 коп.

Вказані податкові
повідомлення-рішення були оскаржені
ТОВ «Інвест-Плюс» в адміністративному
порядку до Головного управління
Міндоходів у Житомирській області.

Рішенням про результати розгляду
первинної скарги Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
20 листопада 2013 року №12695/Т-С/10-205
податкове повідомлення-рішення від 20
вересня 2013 року №000129222 було скасовано в
частині нарахування штрафної санкції в
розмірі 73734 грн 00 коп., додатково
збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 25647 грн 00 коп. та залишено без
змін податкове повідомлення-рішення
від 20 вересня 2013 року №000130222 про
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
розмірі 3014935 грн 00 коп. (Том №2 а.с.185-187).

Крім того податковим органом було
винесено нові податкові
повідомлення-рішення від 29 листопада
2013 року №, яким визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 25647 грн 00 коп.
та №, яким визначено суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 294940 грн 00
коп., в тому числі 294939 грн 00 коп.
основний платіж та 1 грн 00 коп. штрафна
санкція. (Том №1 а.с.23-24).

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що не погоджується з
висновками податкового органу
виходячи з підстав викладених у
позовній заяві. Стосовно
безпідставного коригування валових
доходів в І кварталі 2011 року в розмірі
187500 грн 00 коп. представником позивача
пояснено, що на підтвердження
правомірного коригування валових
витрат як при проведенні перевірки так
і при адміністративному оскарженні
податковому органу були надані усі
необхідні первинні документи. Стосовно
завищення валових витрат та витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування на суму 287343 грн 00 коп.
представником позивача пояснено, що
витрати на відсотки за користування
банківським кредитом, послугами банку
та послугами електропостачання та інше
були відображені в податковому обліку
на підставі пункту 5.2 Закону України
№334/94-ВР оскільки пов'язані з веденням
господарської діяльності
підприємства, зокрема для організації
будівництва житлового будинку.
Стосовно віднесення до валових витрат
попереднього періоду в сумі 775814 грн 00
коп. представником позивача зазначено,
що на підставі податкового кодексу
платник податків, який до початку його
перевірки контролюючим органом
самостійно виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний або
надіслати уточнюючий розрахунок і
сплатити суму такої недоплати у
розмірі 5% від такої суми до подання
уточнюючого розрахунку, або
відобразити суму такої недоплати у
складі декларації з такого податку, що
подається за наступний податковий
період. Представник позивача вважає, що
оскільки самостійно виявлені помилки
не призвели до збільшення грошових
зобов'язань, то штрафні санкції не
нараховуються. Стосовно завищення
підприємством витрат за рахунок
віднесення їх до складу вартості
послуг з енергопостачання в сумі 15743
грн 00 коп. представником позивача у
судовому засіданні пояснено, що
електрична енергія була спожита на
будівельному майданчику та
безпосередньо пов'язана із
господарською діяльністю
підприємства, розрахована згідно
показників лічильника, сплачені
витрати, а відтак і відсутні підстави
для невизнання вказаних витрат в
складі валових І кварталу 2011 року.
Стосовно не підтвердження витрат в
сумі 15945 грн 00 коп. представником
позивача зазначено, що вказана сума
сплачена банку за надані послуги з
банківського обслуговування, пов'язані
з веденням господарської діяльності і
відносяться до складу валових витрат.
Стосовно завищення задекларованих
суб'єктом господарювання показників у
рядку 05.1 Декларацій в сумі 2787720 грн 00
коп. представник позивача пояснив, що У
разі, якщо платник податку виробляє
товари, надає послуги та виконує роботи
з довготривалим, більше 1 року,
технологічним циклом виробництва, якщо
договорами, укладеними на виробництво
таких товарів, виконання робіт та
надання послуг непередбачено
поетапного їх завдання доходи
нараховуються платником податку
самостійно відповідно до ступеня
завершення виробництва, операцій з
надання послуг, які визначаються за
питомою вагою витрат, що здійснені у
звітному податковому періоді. З огляду
на те, що позивач як продавець покупцю
нічого не продавав, а відповідно до
вимог податкового законодавства для
визначення об'єкта оподаткування не
враховуються доходи отримані від
попередньої оплати та авансу,
отриманих в рахунок оплати товарів,
виконаних робіт та наданих послуг. В
даному випадку фактично були повернуті
кошти відповідно до договору осіб, які
вклали кошти для придбання житла у
будинку який будувався, однак в
подальшому вони відмовились від цього
і відповідно свої кошти з підприємства
забрали отже вказані кошти не
обкладаються податками та не
вказуються в податковій декларації.
Стосовно завищення показників по рядку
06.5 Декларації «Інші витрати» на суму
1738882 грн 00 коп. представником позивача
зазначено наступне, що оскільки при
веденні податкового обліку та
визначенні задекларованих показників
у 2011 році ТОВ «Інвест-Плюс» допущено не
було, відповідно і невірне перенесення
збитків на І квартал 2012 року є
неправомірним. Збитки, перенесені в І
квартал 2012 року в сумі 1814620 грн 00 коп. є
незаконними. Крім того методика
податкового органу стосовно
перенесення збитків у 2012-2015 роках,
стосується лише платників податків з
доходом за 2011 рік 1000000 грн 00 коп. і
більше.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечувала та просила відмовити у їх
задоволенні оскільки прийняті
податковим органом рішення
відповідають вимогам чинного
законодавства та є правомірними з
підстав, викладених у письмових
запереченнях. (Том №1 а.с.78-79). Стосовно
коригування валових доходів у сумі 187500
грн 00 коп. пояснила, що на формування
вказаного показника мало вплив
повернення коштів пайовикам на
банківський рахунок, що не
підтверджено відповідними платіжними,
розрахунковими та іншими документами,
обов'язковість ведення яких
передбачена правилами ведення
податкового обліку, тобто
підприємством безпідставно
скориговано валові доходи, що призвело
до їх заниження за І квартал 2011 року на
187500 грн 00 коп. Стосовно віднесення до
складу валових витрат, в сумі 319031 грн 00
коп. в тому числі і відсотки за
користування банківським кредитом в
сумі 287343 грн 00 коп., банківське
обслуговування в сумі 15945 грн 00 коп. та
послуги енергопостачання в сумі 15743 грн
00 коп., представником відповідача
зазначено, що вказані суми не
підтверджені відповідними платіжними,
розрахунковими та іншими документами,
крім того банківське обслуговування та
відсотки за користування банківським
кредитом, який отримано не в
перевіряємому періоді, тому неможливо
встановити використання даних коштів
на виробничі потреби; послуги
енергопостачання за орендоване офісне
приміщення в якому знаходяться ще і
інші фірми та лічильник один на все
приміщення. Стосовно коригування
позивачем помилок за результатами
минулих податкових періодів в сумі 775814
грн 00 коп. представником відповідача
зазначено, що вказаний період за який
було здійснено коригування позивачем
взагалі не перевірявся, крім того він
був перевірений попередньою
перевіркою. Стосовно не проведення
підприємством коригування витрат які
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування в сумі 2787720 грн 00 коп.
представник відповідача у судовому
засіданні пояснила, що відповідно до
додаткових угод до договору №004 від 3
березня 2008 року пайову участь у
будівництві, в зв'язку з відмовою
пайовика від пайової участі, було
розірвано договір про пайову участь у
будівництві. Підприємством було
повернуто кошти пайовикам на
розрахункові рахунки та скориговано
доходи, які враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування в
зв'язку з поверненням коштів, але не
було скориговано витрати, які
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування. Стосовно невірно
перенесеного від'ємного значення
об'єкту оподаткування в наступні
податкові періоди в сумі 302953 грн 00 коп.
представник відповідача пояснила, що
відповідно до статті 150 Податкового
кодексу України від'ємне значення
об'єкту оподаткування з податку на
прибуток за результатами перевірки 2011
року, яке становило 302953 грн 00 коп.,
необхідно було перенести на суму 75738
грн 00 коп. до рядка 06.5 Декларації про
прибуток за І півріччя, 3 квартали, 2012
рік.

Спірні правовідносини регулюються
Податковим кодексом України та Законом
України №334/94-ВР, у редакції що була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин.

Стосовно позовних вимог товариства
щодо визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 20 вересня 2013
року №000130222 про зменшення від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток в розмірі 3014935 грн
00 коп. суд зазначає наступне.

В ході перевірки на підставі
дослідження договорів, головної книги,
первинних документів та
журналів-ордерів на рахунках 23
«Основне виробництво», 26 «Готова
продукція, 28 «Товари», 20 «Виробничі
запаси», 631 «Розрахунки з вітчизняними
постачальниками», 632 «Розрахунки з
іноземними постачальниками», 901
«Собівартість реалізованої готової
продукції, 902 «Собівартість
реалізованих товарів», тощо
встановлено завищення задекларованих
суб'єктом господарювання показників у
рядку 05.1 Декларацій «Собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)» в
сумі 2787720 грн. В акті перевірки
посадовими особами Житомирської ОДПІ
зазначено, що на порушення пункту 137.3
статті 137, пункту 140.2 статті 140
Податкового кодексу України
підприємством не було проведено
коригування витрат, які враховуються
при визначенні об'єкту оподаткування в
сумі 2787720 грн 00 коп. Оскільки відповідно
до додаткових угод до договору №004 від 3
березня 2008 року про пайову участь у
будівництві, в зв'язку з відмовою
пайовика від пайової участі, було
розірвано договір №004 про пайову
участь у будівництві від 3 березня 2008
року. Підприємством було повернуто
кошти пайовикам на розрахункові
рахунки. Платником було скориговано
доходи, які враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування в
зв'язку з поверненням коштів, але не
було скориговано витрати, які
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування. (Том №1, а.с.39).

Суд погоджується з такими висновками
податкового органу виходячи з
наступного.

Згідно з пунктом 137.3 статті 137
Податкового кодексу України, у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, у разі якщо
платник податку виробляє товари,
виконує роботи, надає послуги з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва та
якщо договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапного їх здавання, доходи
нараховуються платником податку
самостійно відповідно до ступеня
завершеності виробництва (операції з
надання послуг), який визначається за
питомою вагою витрат, здійснених у
звітному податковому періоді, у
загальній очікуваній сумі таких витрат
та/або за питомою вагою обсягу послуг,
наданих у звітному податковому
періоді, у загальному обсязі послуг,
які мають бути надані. Після переходу
покупцю права власності на товари
(роботи, послуги) з довготривалим
технологічним циклом виробництва,
зазначені у попередньому абзаці,
виконавець здійснює коригування
фактично отриманого доходу,
пов'язаного з виготовленням таких
товарів (робіт, послуг), нарахованого в
попередні періоди протягом терміну їх
виготовлення. При цьому, якщо фактично
отриманий дохід у вигляді кінцевої
договірної ціни (з урахуванням
додаткових угод) перевищує суму доходу,
попередньо нараховану за наслідками
кожного податкового періоду протягом
строку виготовлення таких товарів
(робіт, послуг), таке перевищення
підлягає зарахуванню до доходів
звітного періоду, в якому відбувається
перехід права власності на такі товари
(роботи, послуги). Якщо фактично
отриманий дохід у вигляді кінцевої
договірної ціни (з урахуванням
додаткових угод) менше суми доходу,
попередньо визначеного за наслідками
кожного податкового періоду протягом
строку виготовлення таких товарів
(робіт, послуг), така різниця підлягає
зарахуванню у зменшення доходів
звітного періоду, в якому відбувається
перехід права власності на такі товари
(роботи, послуги).

Абзацом першим пункту 140.2 статті 140
Податкового кодексу України
встановлено, що у разі якщо після
продажу товарів, виконання робіт,
надання послуг здійснюється будь-яка
зміна суми компенсації їх вартості, в
тому числі перерахунок у випадках
повернення проданих товарів чи права
власності на такі товари (результати
робіт, послуг) продавцю, платник
податку - продавець та платник податку -
покупець здійснюють відповідний
перерахунок доходів або витрат
(балансової вартості основних засобів)
у звітному періоді, в якому сталася
така зміна суми компенсації.

З аналізу вказаних статей вбачається,
що підприємство повинно було
скоригувати і доходи які враховуються
при визначенні об'єкту оподаткування і
витрати, які враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування.

Крім того перевіркою декларації про
прибуток встановлено, що підприємством
в порушення пункту 150.1 статті 150
Податкового кодексу України невірно
перенесено від'ємне значення об'єкту
оподаткування в наступні податкові
періоди, а саме: за результатами
перевірки фактичні збитки платника за
результатами 2011 року становлять 302953
грн 00 коп., до рядка 06.5 Декларації про
прибуток підприємства було внесено
збитки у сумі 1814620 грн 00 коп. Таким чином
підприємством було завищено витрати по
рядку 06.5 на суму 1511667 грн 00 коп. за І
квартал 2012 року. Також в порушення
підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних
положень Податкового кодексу України
підприємством невірно застосовано
пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу
України. (Том №1, а.с. 40).

Суд погоджується з такими висновками
податкового органу виходячи з
наступного.

Абзацом першим пункту 150.1 статті 150
Податкового кодексу України
встановлено, що якщо результатом
розрахунку об'єкта оподаткування
платника податку з числа резидентів за
підсумками податкового року є від'ємне
значення, то сума такого від'ємного
значення підлягає включенню до витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Згідно з абзацами 1-7 пункту 3 підрозділу
4 розділу ХХ Перехідних положень
Податкового кодексу України Пункт 150.1
статті 150 Кодексу застосовується: у 2011
році з урахуванням такого: якщо
результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками першого
кварталу 2011 року є від'ємне значення, то
сума такого від'ємного значення
підлягає включенню до витрат другого
календарного кварталу 2011 року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками другого, другого і третього
кварталів, другого - четвертого
кварталів 2011 року здійснюється з
урахуванням від'ємного значення,
отриманого платником податку за перший
квартал 2011 року, у складі витрат таких
податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення; у 2012-2015 роках таким
чином: якщо результатом розрахунку
об'єкта оподаткування платника податку
з числа резидентів платників з доходом
за 2011 рік 1 мільйон гривень та більше
станом на 1 січня 2012 року є від'ємне
значення (з урахуванням від'ємного
значення об'єкта оподаткування станом
на 1 січня 2011 року), то сума цього
значення підлягає включенню до витрат:
звітних (податкових) періодів
починаючи з I півріччя і наступних
звітних періодів 2012 року у розмірі 25
відсотків суми такого від'ємного
значення. У разі якщо 25 відсотків суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування не погашається протягом
цього і за наслідками наступних
податкових періодів 2012 року, то
непогашена сума підлягає врахуванню
при визначенні податкових зобов'язань
у наступних податкових періодах.

Від'ємне значення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток
підприємства за результатами
перевірки 2011 року становить 302953 грн 00
коп., до рядка 06.5 Декларації про
прибуток підприємства за І півріччя, 3
квартали, 2012 рік необхідно було
перенести суму 75738 грн 00 коп.

Враховуючи викладене суд вважає, що
позивачем неправомірно завищено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування за 2012 рік на загальну
суму 3014935 грн 00 коп.

Стосовно позовних вимог позивача щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 29
листопада 2013 року № про
визначення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
294940 грн 00 коп. та про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 29
листопада 2013 року № про
визначення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
25647 грн 00 коп. суд зазначає наступне.

Представником відповідача надано до
суду розрахунок визначеного
податковим органом податкового
зобов'язання з податку на прибуток,
згідно з яким товариству нараховані
податкові зобов'язання за наступні
порушення: валові доходи - безпідставне
коригування - 46875 грн, відсотки за
банківським кредитом - 71836 грн,
банківське обслуговування - 3986 грн,
послуги енергопостачання - 3936 грн,
самостійне виявлення помилки - 193954 грн.
(Том №1, а.с. 80).

Податкове повідомлення-рішення від 29
листопада 2013 року № про
визначення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
25647 грн 00 коп. пов'язане з податковим
повідомленням-рішенням від 29 листопада
2013 року № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 294940 грн 00
коп., оскільки у ході розгляду скарги
Головним управлінням Міндоходів у
Житомирській області, встановлені
перевіркою заниження валових доходів,
завищення валових витрат та витрат, які
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування, за результатами
розгляду скарги не спростувались,
однак при визначенні суми податку на
прибуток за І квартал 2011 року було
виявлено невірне застосування
податковим органом ставки податку в
розмірі 23%, при діючій на вказаний
період 25 % ставки. Таким чином, сума
податку на прибуток за результатами
розгляду скарги складала 323111 грн 00 коп.,
а за результатами перевірки визначено
297464 грн 00 коп., тобто менше необхідної
суми на 25647 грн 00 коп. Також податковим
органом виявлено неправильне
застосування штрафної санкції, тому
податковий орган залишив без змін
основний платіж у розмірі 294939 грн та 1
грн штрафної санкції та додатково
нарахував 25647 грн. (Том №2 а.с.185-187).

Перевіркою встановлено, що ТОВ
«Інвест-Плюс» в порушення підпункту 4.1.1
пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України №334/94-ВР
безпідставно скориговано валові
доходи, що не підтверджено
відповідними платіжними дорученнями,
розрахунковими та іншими документами,
обов'язковість яких передбачена
правилами ведення податкового обліку.
Таким чином, підприємством занижено
валові доходи за І квартал 2011 року в
сумі 187500 грн 00 коп. (Том №1 а.с.31-32).

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу
виходячи з наступного.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті
4 Закону України №334/94-ВР загальні
доходи від продажу товарів (робіт,
послуг), у тому числі допоміжних та
обслуговуючих виробництв, що не мають
статусу юридичної особи, а також доходи
від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів
участі, іпотечних сертифікатів з
фіксованою дохідністю, сертифікатів
фондів операцій з нерухомістю (за
винятком операцій з їх первинного
випуску (розміщення), операцій з їх
кінцевого погашення (ліквідації) та
операцій з консолідованим іпотечним
боргом відповідно до закону).

Відповідно до підпункту 11.3.1 пункту 11.3
статті 11 Закону України №334/94-ВР датою
збільшення валового доходу вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від покупця
(замовника) на банківський рахунок
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), що підлягають продажу, у
разі продажу товарів (робіт, послуг) за
готівку - дата її оприбуткування в касі
платника податку, а за відсутності
такої - дата інкасації готівки у
банківській установі, що обслуговує
платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного надання
результатів робіт (послуг) платником
податку.

Враховуючи викладене, у разі отримання
платником податку передоплати
відбувається збільшення валового
доходу на суму такої передоплати за
результатами податкового періоду, в
якому було отримано таку передоплату.

У разі укладення додаткової угоди до
договору та повернення платником
податку передоплати ТОВ «Інвест-Плюс»
може здійснити коригування валових
доходів у тому звітному (податковому)
періоді, коли відбулась така подія.

Судом встановлено, що пайовиками
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі укладених
у 2008 році договорів з ТОВ «Інвест-Плюс»
було перераховано кошти на
розрахунковий рахунок підприємства.

Пізніше ТОВ «Інвест-Плюс» уклало з
пайовиками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме:
додаткову угоду від 4 березня 2011 року до
договору №010 від 24 квітня 2008 року про
пайову участь в будівництві з ОСОБА_4
(Том №2 а.с.53), та додаткову угоду від 28
вересня 2010 року до договору №007 від 11
березня 2008 року про пайову участь в
будівництві ОСОБА_3 (Том №2 а.с.54),
відповідно до яких товариство повертає
пайовикам кошти. На підтвердження
повернення коштів товариство надало до
суду платіжні доручення №270 від 31
березня 2011 року на суму 25000 грн 00 коп.,
№220 від 24 січня 2011 року на суму 60000 грн 00
коп., №254 від 16 березня 2011 року на суму
20000 грн 00 коп., №982 від 24 січня 2011 року на
суму 120000 грн 00 коп., що підтверджують
факт повернення вказаним фізичним
особам коштів. (Том №2 а.с.55-58).

Враховуючи те, позивачем надано до суду
усі необхідні документи, на
підтвердження повернення коштів, суд
вважає, що позивачем правомірно
скориговано валові доходи в І кварталі
2011 року в розмірі 187500 грн 00 коп, а тому
податковий орган безпідставно
нарахував 46875 грн штрафних санкцій.

Перевіркою встановлено, що в порушення
підпункту 5.1.2 пункту 5.1, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України
№334/94-ВР підприємством віднесено до
складу витрат витрати, що не
підтверджені відповідними платіжними,
розрахунковими та іншими документами,
обов'язковість яких передбачена
правилами ведення податкового обліку,
за І квартал 2011 року на суму 319031 грн 00
коп., в тому числі: - відсотки за
користування банківським кредитом в
сумі 287343 грн 00 коп.; - банківське
обслуговування в сумі 15945 грн 00 коп.; -
послуги енергопостачання в сумі 15743 грн
00 коп. (Том №1 а.с.35-36).

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу
виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України №334/94-ВР
встановлено, що суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з підпунктом 5.5.1 пункту 5.5 статті
5 Закону України №334/94-ВР до складу
валових витрат відносяться будь-які
витрати, пов'язані з виплатою або
нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (у тому числі за
будь-якими кредитами, депозитами)
протягом звітного періоду, якщо такі
виплати або нарахування здійснюються у
зв'язку з веденням господарської
діяльності платника податку.

Враховуючи положення наведених норм
вбачається, що у разі сплати відсотків
за борговими зобов'язаннями,
передбачено, що витрати, які пов'язані з
виплатою або нарахуванням відсотків за
будь-якими кредитами, відносяться до
складу валових витрат протягом
звітного періоду. При цьому єдиною
умовою віднесення цих сум до витрат є
пов'язаність боргових зобов'язань із
господарською діяльністю платника
податку.

Судом встановлено, що ТОВ «Інвест-Плюс»
було укладено договір про відкриття
кредитної лінії від 23 червня 2010 року
№595/980 з ПАТ «Конверсбанк» на відкриття
відновлювальної відкличної кредитної
лінії строком з 23 червня 2010 року до 22
червня 2013 року на фінансування
будівництва. (Том №2 а.с.59-65).

Згідно з умовами договору кошти
надаються ТОВ «Інвест-Плюс» на
фінансування будівництва (пункт 1.4
договору), тобто для ведення
господарської діяльності.
Використання отриманих коштів у
господарській діяльності (для
розрахунків з генпідрядником)
підтверджується журналом проводок за 1
червня 2010 року до 31 грудня 2010 року (Том
№2 а.с.66-67), платіжними дорученнями від 3
березня 2011 року №249 на суму 89753 грн 43
коп., від 5 січня 2011 року №202 на суму 2419
грн 20 коп., від 3 лютого 2011 року №231 на
суму 99369 грн 90 коп. та від 5 січня 2011 року
№979 (Том №2 а.с.68-71), довідками про
вартість будівельних робіт та актами
прийняття виконаних будівельних робіт
(Том №2, а.с. 73-89), витягами з картки
рахунку 631 (Том №1, а.с. 160-164). Також
представником позивача надано до суду
витяги з карток рахунку 311 та 313 і
платіжні доручення про рух коштів, що
пов'язаний із користуванням кредитною
лінією та платіжні доручення та
банківські виписки про перерахування
коштів на будівництво (Том №2, а.с. 1-52).

Щодо суми 15945 грн 00 коп. сплаченої ТОВ
«Інвест-Плюс» на користь банку за
надані послуги з банківського
обслуговування суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.37 статті 1 Закону
України від 5 квітня 2001 року №2643-ІІІ
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» розрахунково-касове
обслуговування - послуги, що надаються
банком клієнту на підставі
відповідного договору, укладеного між
ними, які пов'язані із переказом коштів
з рахунка (на рахунок) цього клієнта,
видачею йому коштів у готівковій формі,
а також здійсненням інших операцій,
передбачених договорами.

Отже плата за проведення банком
розрахунково-касового обслуговування
товариства, що пов'язане із
перерахуванням коштів підрядникам та у
інших операціях пов'язаних з
господарською діяльністю в силу
положень пункту 5.1 статті 5 Закону
України №334/94-ВР включається до валових
витрат.

У наданих до суду представником
позивача платіжних дорученнях про
перерахування коштів зазначені також
суми за розрахунково-касове
обслуговування, а тому висновки
податкового органу про
непідтвердженість вартості цих послуг
не відповідають дійсності.

В акті перевірки також зазначено, що
підприємством завищено витрати за
рахунок віднесення до їх складу
вартості послуг з енергопостачання в
розмірі 15743 грн 00 коп. (Том №1 а.с.36).

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу з огляду
на наступне.

30 серпня 2007 року ТОВ «Інвест-Плюс» було
укладено з Житомирським РЕМ договір
№203 на постачання електричної енергії
на будівельний майданчик. (Том №1
а.с.132-150).

З матеріалів справи вбачається, що
вказані витрати були сформовані на
підставі рахунків ВАТ
«ЕК»Житомиробленерго» від 17 січня 2011
року №5916 за січень 2011 року на суму 4743
грн 60 коп., в тому числі податок на
додану вартість 790 грн 60 коп., від 17
січня 2011 року №5917 за січень 2011 року на
суму 28 грн 90 коп., в тому числі податок
на додану вартість 4 грн 82 коп., від 17
лютого 2011 року за лютий 2011 року на суму
7873 грн 08 коп., в тому числі податок на
додану вартість 1312 грн 18 коп., від 17
березня 2011 року №24103 за березень 2011
року на суму 6245 грн 69 коп. в тому числі
податок на додану вартість 1040 грн 95 коп.
(Том №1 а.с.151-157).

Оскільки електрична енергія спожита на
будівельному майданчику,
безпосередньо пов'язана із
господарською діяльністю
підприємства, то кошти на її оплату в
силу положень підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 також слід віднести до валових
витрат.

На підтвердження використання
вказаних сум на витрати у
господарській діяльності в матеріалах
справи містяться: картки рахунку 311 за
2010 рік та 313 з серпень 2010 рік. (Том №1
а.с.165-253, Том №2 а.с.1-3, 38), квитанції та
платіжні доручення на оплату послуг
банку, виплат пов'язаних з будівництвом
житлового будинку та оплата відсотків
за користування кредитом (Том №2 а.с.4-38),
виписки руху коштів по рахункам (Том №2
а.с.39-52).

З огляду на викладене суд вважає, що
позивачем правомірно віднесено до
складу валових витрат витрати за І
квартал 2011 року в сумі 319031 грн 00 коп., в
тому числі відсотки за користування
кредитом в сумі 287343 грн 00 коп.,
банківське обслуговування в сумі 15945
грн 00 коп. та послуги за
електропостачання в сумі 15743 грн 00 коп.,
а тому визначені податковим органом
штрафні санкції за відсотки по
банківському кредиту у розмірі 71836 грн,
за банківське обслуговування у розмірі
3986 грн та за послуги енергопостачання у
розмірі 3936 грн є неправомірними.

Перевіркою відображених у рядку 05.2
Декларацій «Самостійно виявлені
помилки за результатами минулих
податкових періодів» показників за
період з 1 січня 2011 року до 31 березня 2011
року у загальній сумі 775814 грн 00 коп. (Том
№1 а.с.94-131) встановлено, що позивачем
здійснено коригування валових витрат у
зв'язку із збільшенням суми валових
витрат в результаті самостійно
виявлених помилок минулих податкових
періодів. (Том №1 а.с.37). Податковий
орган дійшов висновку про завищення
платником податків показників на
підставі таких документів:
оборотно-сальдових відомостей,
аналізів рахунків, журналів-ордерів,
інших бухгалтерських регістрів по
рахунках 301 «Грошові кошти в касі», 311
«Поточні рахунки в національній
валюті», 631 «Розрахунки з вітчизняними
покупцями», 685 «Розрахунки з іншими
кредиторами», 377.2 «Розрахунки з іншими
кредиторами і дебіторами» та
прикладених до них первинних
документів.

Суд погоджується з такими висновками
податкового органу виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон
України №996-ХІV) бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно пункту 9.1 статті 9 Закону України
№996-ХІV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Абзацами четвертим та п'ятим пункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України
№334/94-ВР встановлено, що Не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
податковому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом з поданням
розрахунку податкових зобов'язань
звітного періоду. Якщо платник податку
не подасть у такий строк письмову заяву
та не поновить зазначених документів
до закінчення податкового періоду, що
настає за звітним, непідтверджені
відповідними документами витрати не
визнаються валовими витратами і на
суму недосплаченого податку
нараховується пеня у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
збільшеної в 1,2 раза.

Раніше проведеною перевіркою, на
підставі якої складено акт від 17
вересня 2010 року №7193/23-1/32265214/0110 про
результати перевірки ТОВ «Інвест-Плюс»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 1 жовтня 2008
року до 30 червня 2010 року, валютного та
іншого законодавства за період з 1
жовтня 2008 року до 30 червня 2010 року (Том
№2 а.с.188-204), встановлено ряд порушень
податкового законодавства та на
підставі цього акту перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення від 3
грудня 2010 року №/1 (Том №2, а.с. 205),
яке відповідно до пояснень
представника позивача товариством не
оскаржувалося.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що податковий орган дійшов
вірного висновку про те, що
підприємством неправомірно віднесено
до складу валових витрат витрати
попереднього періоду у розмірі 775814 грн,
який не перевірявся, оскільки був
перевірений попередньою перевіркою, що
не підтверджені відповідними
платіжними, розрахунковими та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки відповідачем доведено
правомірність прийнятих податкових
повідомлень-рішень від 20 вересня 2013
року №000130222 та від 29 листопада 2013 року
№ та не доведено правомірність
прийнятого податкового
повідомлення-рішення від 29 листопада
2013 року № в частині визначення
податкового зобов'язання у розмірі 126633
грн 00 коп. (за порушення пов'язані з
відсотками по банківському кредиту у
розмірі 71836 грн + за порушення пов'язані
з банківським обслуговуванням у
розмірі 3986 грн + за порушення пов'язані
з послугами енергопостачання у розмірі
3936 грн + за порушення пов'язані з
безпідставним коригуванням валових
доходів у розмірі 46875 грн), то суд дійшов
висновку про необхідність задоволення
адміністративного позову у частині 126633
грн 00 коп.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно з частиною 3 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позовних вимог заявлено позивачем на
загальну суму 3335522 грн, судових витрат
позивачем оплачено у розмірі 1089 грн 65
коп., оскільки суд задовольняє позовні
вимоги на суму 126633 грн, то судові
витрати відшкодовуються позивачу
пропорційно до задоволених позовних
вимог у розмірі 41 грн 36 коп.

Керуючись статями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 29 листопада 2013 року, прийняте
Житомирською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області відносно Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвест-Плюс", в частині визначення суми
грошового зобов'язання за основним
платежем у розмірі 126633 грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Плюс" 41 грн 36
коп. на відшкодування витрат зі сплати
судового збору.

Постанова набирає законної сили у
порядку встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 17
лютого 2014 р.