Справа № 2а-9989/10/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
Справа №
11642/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання
Сердюк О.Ю.,

представника відповідача
Кіт О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Львівської
митниці Державної митної служби
України, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Головне управління Державного
казначейства України у Львівській
області про визнання протиправними дій
та скасування рішень, стягнення
надмірно сплачених коштів,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2011 товариство фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП)
звернулася до суду з адміністративним
позовом, у якому просила

визнати протиправними дії Львівської
митниці Державної митної служби
України (надалі - Митниця) щодо відмови
у застосуванні першого методу
визначення митної вартості товарів та
скасувати рішення Митниці про
визначення митної вартості товарів №
209000006/2010/400130/1 від 08.10.2010 року, №
209000006/2010/400129/1 від 08.10.2010 року, №
209000006/2010/400128/1 від 08.10.2010 року, стягнувши
з Державного бюджету України через
Головне управління Державного
казначейства України у Львівській
області на користь позивача надмірно
сплачені кошти з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) в сумі 26106,60 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 08.02.2011 року
у справі № 2а-9989/10/1370 у задоволенні
позову було відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ФОП
просив вказану постанову суду
скасувати та прийняти нову про
задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було неповно
досліджено матеріали справи та наявні
докази правомірності позовних вимог
ФОП.

Вважає, що відповідач не обґрунтував
сумнівів стосовно достовірності
відомостей, що містяться в документах,
поданих митному органу для здійснення
митного контролю.

Одночасно звертає увагу апеляційного
суду на те, що судом першої інстанції не
було враховано того, що Митниця
прийняла оскаржуване рішення про
застосування резервного методу
визначення митної вартості без вжиття
достатніх заходів для перевірки
правильності застосування першого та
наступних методів та з'ясування
обставин, що унеможливлюють їх
використання.

Представник Митниці у ході
апеляційного розгляду заперечив
обґрунтованість доводів апелянта,
просив залишити оскаржуване судове
рішення без змін.

Позивачка на виклик апеляційного суду
не прибула, що не перешкоджає розгляду
справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянта у
їх сукупності, апеляційний суд
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову ФОП,
суд першої інстанції виходив із того,
що декларантом не було надано митному
органу достатніх доказів у
обґрунтування заявленої митної
вартості. Оскільки витребовувані
Митницею документи не були надані,
визначення митної вартості оцінюваних
товарів здійснювалось відповідно до
ст.ст. 266, 273 МК України із використанням
резервного методу, що відповідає
принципам та положенням статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
та Угоди про застосування статті VII
генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 р.

Тому дії Митниці щодо самостійного
визначення митної вартості товару за
методом № 6 були вчинені правомірно, а
отже позов задоволенню не підлягає.

Даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції та доводам апелянта, що
викладені у поданій апеляційній
скарзі, апеляційний суд виходить із
такого.

Відповідно до приписів ст. 260 Митного
кодексу України (далі - МК України) у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, митна вартість
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, визначається
декларантом відповідно до положень
цього Кодексу.

За правилами ст. 262 МК України митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

При цьому права та обов'язки
декларанта, який декларує митну
вартість товару, визначено ст. 264 МК
України, якою передбачено, що заявлена
декларантом митна вартість товарів і
подані ним відомості про її визначення
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. У разі виникнення потреби в
уточненні заявленої митної вартості
товарів або в разі незгоди декларанта з
митною вартістю, визначеною митним
органом, декларант має право
звернутися до митного органу з
проханням випустити товари, що
декларуються, у вільний обіг під
гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

Згідно із ст. 265 МК митний орган має
право упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості. Якщо
митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Порядок здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 р. № 339 (надалі - Порядок № 339).

Як встановлено судом першої інстанції,
ФОП на умовах контракту № 2009/ЕХ/01 від
02.12.2009 року з підприємством «Андалузія
Сп» (Республіка Польща) придбала прокат
плоский з вуглецевої сталі з цинковим
покриттям, без вмісту дорогоцінних
металів, покритий полімерним
покриттям, марка сталі DX-51D+Z, в рулонах,
завширшки 1250 мм, товщина листа 0,5 мм;
країна походження EU (надалі-товар). Вага
нетто 15120 кг. Також на умовах цього
контракту було придбано прокат плоский
з вуглецевої сталі з цинковим
покриттям, без вмісту дорогоцінних
металів, покритий полімерним
покриттям, марка сталі DX- 51D+Z, в рулонах,
завширшки 1250 мм, товщина листа 0,55 мм;
країна походження EU , вага нетто 15302 кг.
та прокат плоский з вуглецевої сталі з
цинковим покриттям, без вмісту
дорогоцінних металів, покритий
полімерним покриттям, марка сталі DX-51D+Z,
в рулонах, завширшки 1250 мм, товщина
листа 0,45 мм; країна походження EU , вага
нетто 12205 кг.

08.10.2010 р. митним брокером ТОВ «РАС
ЛОГІСТИК» для митного оформлення
товару було подано вантажні-митні
декларації (надалі-ВМД) № 209000012/2010/015053,
№ 209000012/2010/015051, № 209000012/2010/015050, у якуих
зазначено про визначення митної
вартості за І методом.

Митна вартість товару у ВМД вказана
декларантом на підставі:

- рахунку-фактури на товар (інвойс) №
FVP/DEX/2010/10/404 від 07.10.2010 p., наданої
продавцем цього товару - Підприємством
«Андалузія Сп», в якій зазначено, що
вартість 1 кг бляхи покритої (тобто,
прокату чи металу) становить 0,94 доларів
США, всього 14383 доларів США;

- рахунку-фактури на товар (інвойс) №
FVP/DEX/2010/10/402 від 07.10.2010 p.. наданої
продавцем цього товару - Підприємством
«Андалузія Сп», у якій зазначено, що
вартість 1 кг бляхи покритої (тобто,
прокату чи металу) становить 0,94 доларів
США, всього 14212,80 доларів США;

- рахунку-фактури на товар (інвойс) №
FVP/DEX/2010/10/388 від 07.10.2010 p.. наданої
продавцем цього товару - Підприємством
«Андалузія Сп», в якій зазначено, що
вартість 1 кг бляхи покритої (тобто,
прокату чи металу) становить 0,82 доларів
США, всього 10008,10 доларів США;

Згідно цінника від 24.12.2009 p., виданого на
2010 p., ціна бляхи покритої залежить від
товщини прокату (0,8-1,1) і складає 720 - 1020
доларів США.

Посадовими особами відповідача
проведено митний огляд товарів, що
переміщуються, за ВМД № 209000012/2010/015053 від
08.10.2010 року, ВМД № 209000012/2010/015051 від 08.10.2010
року, ВМД № 209000012/2010/015050 від 08.10.2010 року.
Під час митного оформлення у
працівників митного органу виникли
сумніви у достовірності заявленої
декларантом митної вартості та
прийнято рішення про визначення митної
вартості товарів, згідно з якими сума
вартості за одиницю товару, визначена
шостим методом, становить 1,20 доларів
США за 1 кг металу. При цьому 08.10.2010 р.
митним органом винесено картки відмови
в прийнятті митних декларацій, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 209000012/0/00648 через
невірне заповнення графи ВМД № 12, 43, 44,
45, 46, 47 (у зв'язку зі здійсненням митної
оцінки).

При цьому у деклараціях митної
вартості відповідачем було вчинено
запис про необхідність подання
додаткових документів: прайс-листа від
виробника; калькуляції виробництва;
бухгалтерських документів у
підтвердження вартості; рахунку -
фактури про закупівлю товару
відправником, а на зворотному боці
декларації декларантом позивача
вчинено напис «після проведення
процедури консультацій з оцінкою м/о
ознайомлений».

При цьому на вимогу митного органу
позивач надав лише видаткові та
податкові накладні, що стосуються
продажу вказаного металопрокату на
внутрішньому ринку України.

Відповідно до Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 р. № 1766 (надалі - Порядок 1766),
якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції погоджується із висновком
суду першої інстанції про те, що
оскільки документи, що витребовувалися
митним органом, позивачем надані не
були, то визначення митної вартості
товарів правомірно було здійснено з
використанням резервного методу
відповідно приписів до ст.ст. 266, 273 МК
України, що відповідає принципам та
положенням статті VII Генеральної угоди
з тарифів і торгівлі та Угоди про
застосування статті VII генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 р.

При цьому суд апеляційної інстанції
погоджується із доводами суду першої
інстанції про те, що за відсутності у
митного органу інформації про митне
оформлення ідентичних чи подібних
(аналогічних) товарів через ненадання
позивачем доказів у підтвердження їх
асортименту, фізичних характеристик,
якості та репутація продукції на ринку
методи № 2 і № 3 не були застосовані
правомірно.

Окрім того, слід погодитися із
наведеними судом першої інстанції
мотивами неможливості застосування
методу визначення митної вартості № 4
(через відсутність документального
підтвердження ціни одиниці товару, що
були продані на території України) та
метод визначення митної вартості № 5
(через відсутність документального
підтвердження витрат, які включаються
в ціну товару, калькуляції
собівартості товару).

Відтак суд апеляційної інстанції
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про те, що Митниця
мала передбачені законом підстави для
перевірки правильності визначення
митної вартості товару декларантом та
застосування при цьому резервного
методу визначення митної вартості і її
дії щодо самостійного визначення
митної вартості товару за методом № 6
були вчинені правомірно, а позовні
вимоги ФОП - безпідставні.

З огляду на викладене апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а отже
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу представника
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року у справі № 2а-9989/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 27
лютого 2014 року.