Справа № 9101/193158/2012
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2013-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2013 р. справа №
2а-16058/2011 Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів: головуючого
судді Мельника В.В.

суддів: Нагорної
Л.М. Юхименка О.В.

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Мелітопольського
міськрайонного суду від 11 серпня 2011
року у справі 2а-16058/11 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального
захисту населення Мелітопольської
міської ради Запорізької області про
перерахунок та стягнення
заборгованості розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту) звернулася до
Мелітопольського міськрайонного суду
з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області (далі по тексту -
відповідач), в якому просила
зобов'язати відповідача усунути
порушення та провести перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до положень ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років;
зобов'язано відповідача виплатити
відповідно до положень ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» допомогу по досягненню нею
трирічного віку з грудня 2009 року по
червень 2011 року;

Постановою Мелітопольського
міськрайонного суду від 11 серпня 2011
року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати Мелітопольського
міськрайонного суду від 11 серпня 2011
року у справі 2а-16058/11 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Дана адміністративна справа
розглянута апеляційним судом
відповідно до ст. 197
КАС України в порядку письмового
провадження.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивачка має
малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
зв'язку з чим знаходиться на обліку у
відповідача, як застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, та
отримує від нього виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України від 21 листопада 1992 року №
2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України від 18 січня 2001 року №
2240-III «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
Законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Отже, позивач, з часу проголошення
Рішення Конституційного Суду України у
справі № 10-рп/2008, має право на отримання
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
відповідності до ст. 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

В той же час, право на звернення до суду
не є абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків для
звернення до суду.

30 липня 2010 року набрали чинності зміни
до Кодексу адміністративного
судочинства України. В частину другу
статті 99 КАС України внесено зміни,
відповідно до яких для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду
України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року
визначено, що держава може
встановленням відповідних
процесуальних строків, обмежувати
строк звернення до суду, що не впливає
на зміст та обсяг конституційного
права на судових захист і доступ до
правосуддя.

Згідно ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в
адміністративному позові заявлено
вимоги про перерахунок та виплату
недоплаченої суми допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку поза межами строку,
який визначено ст..99 КАС України.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років є щомісячними, а відтак позивач
знав розмір цих виплат і в разі не згоди
мав право звернутися до суду.

Таким чином, позивач не був позбавлений
можливості реалізувати право на
звернення до суду у визначені законом
строки.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню позов, в частині заявлених
вимог щодо неправомірності
нарахування допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у період з 13 січня 2011 року по 13
липня 2011 року (дата звернення позивача
з позовом до суду).

На підставі викладеного, керуючись п. 3
ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, суд
апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково;

Постанову Мелітопольського
міськрайонного суду від 11 серпня 2011
року у справі 2а-16058/11 - скасувати та
прийняти нову постанову.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області щодо відмови
ОСОБА_1 перерахувати та виплатити
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 18 січня 2011 року по 18 липня 2011 року
у розмірі, передбаченому ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Запоріжжя
державної адміністрації здійснити
ОСОБА_4 перерахунок та виплату
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 18 січня 2011 року по 18
липня 2011 року, згідно ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», з урахуванням проведених
виплат.

Постанова суду набирає законної
сили відповідно до ст. 254 КАС України та
не підлягає оскарженню відповідно до
ч.10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
О.В. Юхименко