Справа № 2а-9315/09/1570
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/57621/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2011

у справі №2а-9315/09/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Украгрокомп»

до Державної податкової інспекції
у Приморському районі м. Одеси

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Украгрокомп» (далі
по тексту - позивач, ТОВ «Украгрокомп»)
звернулось до суду з позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у Приморському районі
м. Одеси) від 03.02.2009 №/0.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21.06.2010 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративними суду від 20.08.2011
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено повністю.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що перевіркою повноти
визначення позивачем скоригованого
валового доходу за період з 01.07.2007 по
30.09.2008 встановлено його заниження
всього у сумі 15617807,00 грн., у тому числі
за 3 квартал 2007 року в сумі 1507599,00 грн.,
за 4 квартал 2007 року в сумі 3696382,00 грн.,
за 1 квартал 2008 року в сумі 3939134,00 грн.,
за 2 квартал 2008 року в сумі 3205536,00 грн.,
за 3 квартал 2008 року в сумі 3269156,00 грн.
Так, перевіркою відображених у рядку 01.1
декларацій «Доходи від продажу товарів
(робіт, послуг)» показників за період з
01.07.2007 по 30.09.2008 у загальній сумі 28864177,00
грн. встановлено, що на формування цих
показників мало вплив здійснення
операцій із продажу вугілля, борошна,
зерна та інших товарів. На думку
відповідача, позивач неправомірно
списав товарно-матеріальні цінності
(вугілля) з рахунку 41 «Товари» (запис
вчинювався по кредиту рахунку), факт
реалізації яких не підтверджено
відповідними первинним документами.
Розрахунок собівартості вугілля (за
марками та вагою), реалізація якого не
підтверджена первинними документами, з
зазначенням контрагентів: ПБП
«Восток-Трейд», ТОВ «Роял-Би», ТОВ
«Кепіталторгмаш», з посиланням на
видаткові накладні, які були
досліджені в ході перевірки.

Щодо реалізації товарно-матеріальних
цінностей позивачем, зокрема вугілля,
контрагентам ПБП «Восток-Трейд», ТОВ
«Роял-Би», ТОВ «Кепіталторгмаш» слід
зазначити наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Мінфіну України «Про
затвердження Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей» від 16.05.1996 №99
(зареєстровано в Мін'юсті України 12.06.1996
за №293/1318, зі змінами та доповненнями
(далі по тексту - Інструкція №99), дія
якої поширюється на підприємства,
установи та організації, їх відділення,
філії, інші відокремлені підрозділи та
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності,
регламентовано умови та порядок
видачі довіреностей на одержання
товарно-матеріальних цінностей.

Довіреність на одержання цінностей,
яка відповідно до пункту 8 цієї ж
Інструкції видається на строк не
більше 10 днів, і, в свою чергу, є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для підприємства
визначені перелік та кількість
цінностей. Без довіреності не може бути
створено (виписано, підписано) інший
первинний документ -
товарно-транспортну накладну на
відпуск цінностей, який є дозволом для
здійснення господарської операції з
відпуску цінностей і відповідно до
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для її
бухгалтерського обліку. Оформлення
накладної здійснюється після подання
довіреності (лист Міністерства
фінансів України від 29.08.2005
№31-04200-30/23-7454/6784).

Між позивачем і ПМП «Восток-Трейд», ТОВ
«Роял-Бі», ТОВ «Кепіталторгмаш» було
укладено договори купівлі-продажу де в
складених до них специфікаціях
зазначено місце поставки вугільної
продукції - склад продавця у м. Ізмаїл,
вул. Восточна, 1, та у селищі
Новохолмське, ст. Аліяга. Як зазначено в
акті відповідачем, ці складські
приміщення є власністю позивача.

Так, вірним є висновок суду апеляційної
інстанції, що за умовами договорів на
поставку вугілля, покупець купує
вугілля зі складу продавця і вивіз
купленого товару зі складу
здійснюється покупцем. У продавця, в
цьому разі, немає потреби і можливості
вести та зберігати транспортну
документацію.

Стосовно порушення позивачем пп. 4.1.6 п.
4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
саме не включення до складу валового
доходу вартість товарів дизпалива,
безкоштовно отриманих у звітному
періоді, що призвело до заниження суми
валових доходів на 131175,00 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ
(із змінами та доповненнями) підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Інформація, що міститься у
прийнятих до обліку первинних
документах, систематизується на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Згідно до п. 5.9 ст. 5 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», платник податку веде
податковий облік приросту (убутку)
балансової вартості товарів (крім тих,
що підлягають амортизації, та цінних
паперів), сировини, матеріалів,
комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів
на складах, у незавершеному
виробництві та залишках готової
продукції, витрати на придбання та
поліпшення (перетворення, зберігання)
яких включаються до складу валових
витрат згідно з цим Законом (за
винятком тих, що отримані безкоштовно).
У разі коли балансова вартість таких
запасів на кінець звітного періоду
перевищує їх балансову вартість на
початок того ж звітного періоду,
різниця включається до складу валових
доходів платника податку у такому
звітному періоді.

Згідно накладної №281236 від 22.07.2008
дослідженою судами попередніх
інстанцій вбачається, що Товариством
було поставлено ТОВ «Нива» бензин
марки А-80 на суму 4890,00 грн. і дизельне
паливо у кількості 23320 л. на суму 46640,00
грн. За накладною №РН-7301 від 30.07.2008
підприємством придбано у ТОВ
«Імпекс-Ель» таку ж кількість бензину і
дизельного палива. Таким чином, за
накладною вказаною останньою,
підприємство не реалізовувало пальне,
а заповнювало недостачу, яка виникла у
зв'язку з поставкою палива ТОВ «Нива»,
що підтверджується накладними і
наданою перевіряючим і суду карткою
бухгалтерського обліку за рахунком 41
«Товари-дизпаливо».

Щодо порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п.
5.2 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
безпідставно віднесено до складу
валових витрат вартість
електроенергії не пов'язаної з
борошномельним виробництвом.
Внаслідок чого, завищені валові витати
на суму 26407,00 грн., в том числі по
періодам: у 3 кварталі 2007 року - на 1120,00
грн., у 4 кварталі 2007 року - на 13009,00 грн., у
3 кварталі 2008 року на 2148,00 грн. Так,
згідно акту перевірки вбачається, що у
періоді, який перевірявся, позивачем
безпідставно списано у собівартість
виробленої продукції вартість зерна,
що не використано у виробництві
відповідно до розрахунку максимально
фактично можливого обсягу
переробленого зерна згідно з
технічними можливостями млинного
комплексу у розрахунку до обсягу
фактично спожитої електроенергії
млинним комплексом, а отже позивачем
безпідставно списано у собівартість
виробленої продукції вартість зерна,
яке фактично не використано у
виробництві та відповідно вартість
якого не врахована у залишках
товарно-матеріальних цінностей при
розрахунку приросту (убутку)
балансової вартості запасів.

Як свідчать обставини справи, висновки
перевіряючих ґрунтувались на акті
державної технічної комісії про
готовність завершеного будівництвом
об'єкту до експлуатації від 30.10.1998,
затвердженого розпорядженням
Великомихайлівської районної
державної адміністрації Одеської
області від 09.11.1998 №366 продуктивність
млинного комплексу, що належить
товариству, складає 40 тон зерна на добу.
Згідно з договором про постачання
електричної енергії №В-М-048 від 30.05.2007
укладеного з ВАТ ЕК «Одесаобленерго»,
дозволена потужність млина складає 400
кВт. Тобто, на переробку 1 тони зерна
використовується 240 кВт. На підставі
таких даних, перевіряючими проведено
розрахунок технічно можливого обсягу
переробленого зерна млином на підставі
даних про обсяги фактично спожитої
електроенергії згідно рахунків-фактур
виставлених ВАТ «Одесаобленерго»
Великомихайлівський РЕМ, який було
співставлено з даними бухгалтерського
обліку (Дт 05.7 «Матеріали передані у
переробку» Кт 05.1 «Сировина і
матеріали» щодо передачі зерна у
переробку; Дт 41 «Товари» Кт 05.7
«Матеріали передані у переробку» щодо
оприбуткування готової продукції). При
проведенні вказаного розрахунку
перевіряючими взяли періоди
споживання електроенергії та роботи
млинного комплексу на підставі звітів
щодо перероблення пшениці, які
відповідають карткам рахунку №05.7
«Матеріали передані у переробку».
Відповідно до наведеного розрахунку
відповідачем зроблено висновок про
невідповідність даних списання зерна у
переробку у бухгалтерському обліку та
фактично - можливим обсягом
переробленого зерна млином. З
зазначеним висновком погодився суд
першої інстанції, проте суд
апеляційної інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що в рахунках за
електроенергію вказується загальна
кількість спожитої, всіма підрозділами
і відділами товариства електроенергії,
у тому числі: млинним комплексом,
адміністративним корпусом, складами,
котельнями і т.і.; акт державної
технічної комісії про готовність
закінченого будівництва об'єкта до
експлуатації від 30.10.1998 не несе в собі
інформації про продуктивність млина. З
часу прийняття комплексу в
експлуатацію було проведено комплекс
змін, які тягнуть за собою зміну
технічних характеристик і
продуктивність усього млинного
комплексу.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
зазначає, що дослідження питання
продуктивність млина в порівнянні з
загальною кількістю спожитої
електроенергії, а отже і встановлення
кількості зерна переробленого
позивачем за відповідний період
потребує спеціальних знань, таким
чином зазначені обставини повинні були
встановленні судом шляхом призначення
судової експертизи з урахуванням вимог
ст. 81 КАС України.

Стосовно віднесення позивачем до
складу валових витрат у перевіряємому
періоду сум сплачених на користь ТОВ
«Об'єднана вантажно-транспортна
компанія», а саме плати за користування
SІМ-картками в сумі 75000,00 грн., в тому
числі по періодам у 3 кварталі 2007 року -
15000,00 грн., у 4 кварталі 2007 року - 15000,00
грн., у 1 кварталі 2008 року - 15000,00 грн., у 2
квартал 2008 року - 15000,00 грн., у 3 кварталі
2008 року - 15000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
під валовими витратами виробництва та
обігу розуміється сума будь-яких
витрат платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Пунктом 1.32 цього Закону передбачено, що
господарська діяльність - це будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філії, відділення, інші
відокремлені підрозділи, а також через
довірену особу, агента або будь-яку
іншу особу, яка діє від імені та на
користь першої особи.

Відповідно до абз. 4 пп. 5.3.9 даного
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Так, при визначенні правомірності
витрат з оренди за користування
SІМ-картками суд не перевірив належними
засобами доказування зв'язок
зазначених витрат з господарською
діяльністю позивача як обов'язкової
умови врахування цих витрат при
визначенні бази оподаткування. Судом
не було витребувано та досліджено
будь-яких первинних документів, які б
свідчили про господарський характер
цих витрат, зокрема рахунки на оплату
цих послуг, внутрішні інструкції
підприємства по використанню послуг
телефонного зв'язку у господарській
діяльності, наявності на балансі
позивача чи в оренді мобільних
телефонів тощо.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи;
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом.

Таким чином, оскільки суд апеляційної
інстанції не виконав покладених на
нього функцій і не перевірив належним
чином законність рішення суду першої
інстанції, постанова Одеського
апеляційного адміністративного суду
підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230 КАС України суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2011
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров