Справа № 2а-1297/10/0370
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 р.
Справа № 26587/10/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів :

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
18.05.2010 року у справі № 2а-1297/10/0370 за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

28.04.2010 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень № /3 від 13
липня 2009 року, № /0 від 14 травня 2009
року, № /2, № /2 від 11 лютого 2010
року, № /2, № /2
від 16 лютого 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідачем в ході
проведення виїзних позапланових
перевірок ФОП ОСОБА_1.з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника в
банку за грудень 2008 року, січень, липень
та серпень 2009 року встановлено
завищення заявленої суми бюджетного
відшкодування на рахунок платника у
банку за грудень 2008 року на 41597 грн., за
січень 2009 року - на 5691 грн., за липень 2009
року 14661 грн. та занижено податок на
додану вартість в сумі 35094 грн., за
серпень 2009 року на суму 120632 грн. та
занижено податок на додану вартість в
сумі 67679 грн. Такий висновок Луцькою
ОДПІ зроблений, виходячи з того, що
відповідач прирівнює звичайну ціну до
митної вартості ввезених товарів, на
підставі чого було встановлено
завищення суми, заявленої до
бюджетного відшкодування. Не
погоджуючись з таким висновком
відповідача, ФОП ОСОБА_1 зазначає, що
відповідно до чинного законодавства
України обов'язок доведення того, що
ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни покладається на
податковий орган, при цьому чинне
законодавство не містить приписів про
те, що митна вартість товару є його
звичайною ціною при реалізації на
внутрішньому ринку України.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 18.05.2010 року
в задоволенні позовних вимог ФОП
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції ФОП ОСОБА_1 оскаржив
її подавши до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, в якій покликаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваного рішення, норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування всіх обставин
справи просить скасувати постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 18.05.2010 року
та прийняти нову постанову, якою позові
вимоги ФОП ОСОБА_1 задовольнити в
повному обсязі.

Сторони будучи повідомленими про час
та місце розгляду справи, явки
уповноважених представників в судове
засідання не забезпечили, а тому спір
вирішено відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС
України в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Судова колегія перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 24
лютого 2009 року, 27 квітня 2009, 23 жовтня 2009
року та 13 листопада 2009 року Луцькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією було проведено виїзні
позапланові перевірки ФОП ОСОБА_1 з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника в
банку за грудень 2008 року, січень, липень
та серпень 2009 року,

За результатами перевірки складено
акти № 668/17-235/НОМЕР_1 від 24.02.2009 року, №
1705/17-235/НОМЕР_1 від 27.04.2009 року, №
4188/17-235/НОМЕР_1 від 23.10.2009 року та №
4441/17-2/НОМЕР_1 від 13.11.2009 року, на підставі
яких винесено податкові повідомлення -
рішення від 13 липня 2009 року за №/3
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 41597 грн., від 14 травня
2009 року за №/0 про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 5691 грн., від 11
лютого 2010 року за №/2 про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 14661 грн., від 11 лютого
2010 року за №/2 яким визначено суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 52517,90 грн., від
16 лютого 2010 року за №/2 щодо
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 120632 грн. та від 16
лютого 2010 року за №/2 яким
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 87982,70 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ФОП ОСОБА_1 протягом листопада-грудня
місяців 2008 року та червня-липня місяців
2009 року здійснив імпорт на митну
територію України санітарно-технічних
виробів, текстильного покриття для
підлоги, покриття для підлоги,
ламінованої підлоги, виставкових
стендів та рекламних каталогів
(товару). При розмитненні товару
підприємець ФОП ОСОБА_1 сплачував
митним органам податок на додану
вартість виходячи з митної вартості
товару, яка визначена в графі 12
вантажно-митних деклараціях з
врахуванням акцизного збору, мита та
митних зборів. При цьому митна вартість
вказана у ВМД є вищою від фактурної
вартості вказаної в графі 42.

Згідно положень абзацу першого пункту
4.3 статті 4 Закону України «Про податок
на додану вартість», чинного на момент
виникнення спірних правовідносин, для
товарів, які імпортуються на митну
територію України платниками податку,
базою оподаткування є договірна
(контрактна) вартість таких товарів,
але не менша митної вартості,
зазначеної у ввізній митній декларації
з урахуванням витрат на
транспортування, навантаження,
розвантаження, перевантаження та
страхування до пункту перетину митного
кордону України, сплати брокерських,
агентських, комісійних та інших видів
винагород, пов'язаних з імпортом таких
товарів, плати за використання об'єктів
інтелектуальної власності, що належать
до таких товарів, акцизних зборів,
ввізного мита, а також інших податків,
зборів (обов'язкових платежів), за
винятком податку на додану вартість, що
включаються у ціну товарів (робіт,
послуг) згідно з законами України з
питань оподаткування.

З матеріалів справи вбачається, що при
поставці товарів на митній території
України позивач розраховував базу
оподаткування, виходячи з контрактної
(фактурної) вартості, яка була менше
митної вартості товарів, а тому
податковий орган при проведенні
перевірки встановив заниження
підприємцем бази оподаткування ПДВ за
грудень місяць 2008 року, січень,
липень-серпень місяці 2009 року за
рахунок того, що договірна ціна
поставки товарів нижче їх звичайної
ціни, що призвело до заниження суми
податкових зобов'язань в даних
періодах, та внаслідок чого відбулось
завищення суми бюджетного
відшкодування.

Згідно положень підпунктів 7.7.1 та 7.7.2
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з підпунктом
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення,
то:

а)бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

б)залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.1 статті 4
Закону «Про податок на додану
вартість» база оподаткування операції
з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів).

Згідно пункту 1.20 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведено
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Відповідно до підпунктів 1.20.5, 1.20.8
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», у
разі коли ціни на товари (роботи,
послуги) підлягають державному
регулюванню згідно із законодавством,
звичайною вважається ціна, встановлена
згідно з принципами такого
регулювання. Обов'язок доведення того,
що ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни у випадках, визначених
цим Законом, покладається на
податковий орган у порядку,
встановленому законом. При проведенні
перевірки платника податку податковий
орган має право надати запит, а платник
податку зобов'язаний обґрунтувати
рівень договірних цін або послатися на
норми абзацу першого підпункту 1.20.1
цього пункту.

Аналіз матеріалів справи та наведених
правових норм, дає підстави колегії
суддів апеляційного суду погодитися із
висновком суду першої інстанції про те,
що митним органом митна вартість
товарів визначена на підставі
статистичної оцінки рівня цін їх
реалізації на внутрішньому ринку
України і така ціна фактично
відповідала рівню звичайної ціни, а
відтак ФОП ОСОБА_1 для цілей
податкового обліку необхідно було
застосувати звичайну ціну, яка
відповідає митній вартості товарів з
урахуванням сплати мита та митних
зборів.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
неправомірності визначення позивачем
бази оподаткування ПДВ по операціях
продажу в Україні імпортованих товарів
без врахування обмеження щодо рівня
звичайної ціни на товари, що призвело
до заниження податкового зобов'язання
з податку на додану вартість та до
завищення заявленої суми бюджетного
відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень № /3 від 13
липня 2009 року, № /0 від 14 травня 2009
року, № /2, № /2 від 11 лютого 2010
року, № /2, № /2 від 16 лютого 2010
року, а відтак судом першої інстанції у
задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1
відмовлено правомірно.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
ФОП ОСОБА_1 суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
18.05.2010 року у справі № 2а-1297/10/0370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів з моменту направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М.Ліщинський