Справа № К-29758/10-С
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2014 р. м. Київ
К-29758/10

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Ленінської міжрайонної державної
податкової інспекції у м. Луганську

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 01.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.08.2010

у справі №2а-3348/10/1270

за позовом Закритого акціонерного
товариства «Інвестхолдінг»

до Ленінської міжрайонної державної
податкової інспекції у м. Луганську

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 01.06.2010,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26.08.2010, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 19.04.2010 за
формою «Р» про донарахування податку
на додану вартість в сумі 4891872 грн. та
штрафні санкції в сумі 2445936,00 грн. та за
формою «В1» від 19.04.2010, яким зменшено
суму бюджетного відшкодування на суму
345396 грн. та донараховано штрафні
санкції в сумі 132791,45 грн.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про відмову в позові, з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Сторони представників у судове
засідання касаційної інстанції не
направили, про час ті місце розгляду
справи повідомлені. Відповідно до ст.41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено невиїзну
документальну перевірку з питань
дотримання позивачем вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість за період з 01.05.2008 по
30.09.2009 по взаємовідносинам з ТОВ
«Луганськ-Елітстрой», за результатами
якої складено акт № 255/23/33846041 від 07.04.2010.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4,
п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.2 ст.3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», у результаті чого занижено
податок на додану вартість на суму 4891872
грн., завищено суму бюджетного
відшкодування за серпень 2008 року на
суму 345396 грн.

На підставі акта перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення від
19.04.2010 №/0, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем -
4891872,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2445936,00 грн. та від 19.04.2010
№/0, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування на 345396,00 грн. та
донараховано штрафні санкції у сумі
132791,45 грн.

Суд першої інстанції, з доводами якого
погодився суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги,
обґрунтовував свої висновки тим, що
Закон України «Про податок на додану
вартість» не передбачає
відповідальності платника податків по
зобов'язанням інших платників податків
і не ставить у залежність право на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість від результатів проведених
зустрічних перевірок. Сума податку на
додану вартість, що включена до ціни
товару, є податковим зобов'язанням
безпосередньо продавця товару і саме
продавець товару несе обов'язок по
сплаті цього податку до бюджету. На час
існування господарських
взаємовідносин ТОВ
«Луганськ-Елітстрой» мало статус
юридичної особи, свідоцтво платника
податку на додану вартість,
здійснювало господарську діяльність у
відповідності до вимог законодавства
України. Вироком Жовтневого районного
суду м.Луганська від 07.07.2010, яким
визнано винним засновника ТОВ
«Луганськ-Елітстрой» ОСОБА_2 у скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205
КК України не встановлено жодних
обставин, що стосуються господарських
взаємовідносин між ТОВ
«Луганськ-Елітстрой» та ЗАТ
«Інвестхолдінг» в період часу, який
перевірявся податковим органом. Згідно
акта планової документальної
перевірки за період з 01.01.2007 по 30.06.2009, за
результатами якої складено акт
№871/23/33846041 від 08.10.2009, зауважень по
формуванню позивачем податкового
кредиту по відносинам з ТОВ
«Луганськ-Елітстрой» не було.

Однак з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, з огляду на таке.

В силу вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит є
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) та наявність первинних
документів (зокрема, податкових
накладних), оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Необґрунтована ж податкова вигода
характеризується відсутністю
фактичного виконання господарських
операцій, здійсненням операцій без
ділової мети та обліком операцій
безвідносно до їх реального
економічного змісту, узгодженістю дій
покупця та постачальника для штучного
створення умов для бюджетного
відшкодування.

Таким чином, предметом доказування у
справі є обставини щодо здійснення
реальних поставок товару
(металопрокату) та надання
транспортно-експедиційних послуг за
спірними операціями на адресу позивача
та порядок документального оформлення
результатів виконання цих операцій як
підстави для формування даних
податкового обліку позивача. Видані у
відсутність встановлених
законодавством юридичних фактів
податкові накладні є такими, що не
відповідають вимогам законодавства та
не можуть бути підставою формування
податкового кредиту.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій зміст оспорюваних операцій,
їх обсяг, форми викладення, тобто
ознаки, які б свідчили про їх реальний
характер, а також зв'язок з
господарською діяльністю позивача не
з'ясовувались, незважаючи на те, що,
зокрема, акти прийому-передачі робіт
(надання послуг) від ТОВ
«Луганськ-Елітстрой» до позивача не
містять посилання на договір, не
відображають зміст здійсненої
господарської операції, тобто складені
з порушенням Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Крім того,
фактичне використання транспортних
засобів та пов?язаність понесених
витрат з господарською діяльністю має
підтверджуватись товарно-транспортною
накладною, яка є обов?язковим
документом, що повинен оформлюватися
при перевезенні вантажів
автомобільним транспортом, наявність
яких у позивача не з?ясовувалось.

Обов'язкове встановлення факту
поставки як підстави для включення сум
ПДВ, вказаних в податкових деклараціях,
до податкового кредиту відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України по такій категорії спорів,
висловленій, зокрема в постанові від
22.10.2010 у справі за позовом Приватного
підприємства «Балтімор» до ДПІ у
Кіровоградській області, Головного
управління Державного казначейства
України у Кіровоградській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення та стягнення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Якщо сторони не надали доказів, які
підтверджують або спростовують
правомірність віднесення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту або надані докази були
недостатніми, суд, керуючись частинами
4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, зобов'язаний із
власної ініціативи витребувати докази,
які підтверджують або спростовують ці
обставини.

З огляду на викладене, рішення судів
попередніх інстанцій, які обмежилися
виключно перевіркою наявності у
позивача податкових накладних на
підставі яких відбулося формування
податкового кредиту за оспорюваними
операціями, за наявності заперечень
податкового органу щодо реального
характеру поставок товару та надання
послуг позивачу від ТОВ
«Луганськ-Елітстрой», з огляду на те, що
останній за своєю юридичною адресою не
знаходиться, його діяльність має
ознаки фіктивного підприємництва,
виробничі та трудові ресурси у нього
відсутні, а також те, що позивач та
продавець працювали в одному сегменті
ринку, в якому існують налагоджені
стабільні зв'язки й учасники якого
обізнані стосовно один одного, не можна
визнати такими, що відповідають
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судове рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ленінської
міжрайонної державної податкової
інспекції у м.Луганську задовольнити
частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 01.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.08.2010
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун