Справа № 812/502/14
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/502/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ковальової Т.І.,

при секретарі судового засідання -
Ворошило О.Є.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Свердловську Луганської
області до товариства з обмеженою
відповідальністю «Свердловський завод
гірничо - шахтного обладнання» про
стягнення заборгованості з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій за віком
призначених на пільгових умовах за
списком № 1 та № 2 за період з 01.12.2013
року по 01.01.2014 року у загальній сумі
18097,41 грн., -

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
управління Пенсійного фонду України в
м. Свердловську Луганської області до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Свердловський завод
гірничо - шахтного обладнання» про
стягнення заборгованості з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій за віком
призначених на пільгових умовах за
списком № 1 та № 2 за період з 01.12.2013
року по 01.01.2014 року у загальній сумі
18097,41 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач
зазначив, що відповідач перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в м. Свердловську Луганської
області, як платник страхових внесків.

Відносно відповідача за листопад 2013
року було нараховано до відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах 18097,41 грн., з яких : за
списком № 1 - 5813,06 грн., за списком № 2 -
12284,35 грн.

Зазначена сума відшкодування не
сплачена підприємством на теперішній
час.

В результаті чого, станом на 01.01.2014 року
підприємство має заборгованість до
Пенсійного фонду України щодо
відшкодування фактичних витрат до
Пенсійного фонду України в м.
Свердловську Луганської області на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах в сумі
18097,41 грн., з яких сума витрат за списком
№1 в сумі 5813,06 грн., за списком № 2 в сумі
12284,35 грн.

Позивач просить суд стягнути з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Свердловський завод
гірничо - шахтного обладнання»
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах у сумі 18097,41 грн., за
списком № 1 - 5813,06 грн., за списком № 2 -
12284,35 грн. за період з 01.12.2013 року по
01.01.2014 року на користь управління
Пенсійного фонду України в м.
Свердловську Луганської області.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час та місце слухання справи,
не прибув до суду, причини неявки суду
не повідомив.

Відповідач належним чином
повідомлений про дату, час та місце
проведення судового засідання не
прибув до суду, причини неявки суду не
повідомив.

Згідно вимог ст. 128 КАС України
визначено правове регулювання
наслідків неявки в судове засідання
особи, яка бере участь у справі, які
спрямовані на забезпечення прав щодо
участі у судовому розгляді осіб, які
беруть участь у справі, у разі їх
неприбуття з об'єктивних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України
адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Кодекс адміністративного судочинства
України не містить положень, підстав і
можливості відкладення розгляду
справи за межами місячного строку чи
продовження строку вирішення спору по
справі, підстави для зупинення
провадження по справі відсутні.

Стаття 71 КАС України зазначає, що кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть
бути використані як докази у справі. У
разі невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали. Суд може збирати докази з
власної ініціативи.

Судом до управління Пенсійного фонду
України в м. Свердловську Луганської
області зроблено судовий запит від
11.02.2014 року, відповідно до якого суд
просив позивача у строк до 27 лютого 2014
року надати розрахунок фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій
призначених ОСОБА_1 за грудень 2013 року
та доказ його надіслання до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Свердловський завод гірничо -
шахтного обладнання» та докази
пенсійних виплат ОСОБА_1 (яким
пенсійним фондом виплачується пенсія,
де і скільки).

Доказів, які суд просив надати,
пояснень або відповіді на вищевказаний
судовий запит та позивач суду не надав.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається,
суд вирішує справу на основі наявних
доказів.

Таким чином, суд вважає, що наявних в
матеріалах справи доказів достатньо
для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 4 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин, відповідно до
приписів статті 128 КАС України, суд
здійснює розгляд справи на підставі
наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю
«Свердловський завод гірничо -
шахтного обладнання» зареєстровано в
якості юридичної особи виконавчим
комітетом Свердловської міської ради
Луганської області 22.11.2001 року та
внесено до Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(а.с.7,8,10,11)

В управлінні Пенсійного фонду України
в м. Свердловську Луганської області
товариство з обмеженою
відповідальністю «Свердловський завод
гірничо - шахтного обладнання»
зареєстровано платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування (а.с.9).

Відповідач не відшкодовує фактичні
витрати на виплату та доставку пенсій,
у зв'язку з чим у нього за період з 01.12.2013
року по 01.01.2014 року утворилась
заборгованість у розмірі 17307,02 грн., у
тому числі за списком № 1 у сумі 5813,06
грн., за списком № 2 у сумі 11493,96 грн., що
підтверджується карткою особового
рахунку (а.с.12,13).

Товариству з обмеженою
відповідальністю «Свердловський завод
гірничо - шахтного обладнання» за
період з 01.12.2013 року по 01.01.2014 року були
надіслані розрахунки фактичних витрат
на виплату і доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до п.п.
«а»,«б»-«з» ст. 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" та які були
отримані відповідачем (а.с.14,15).

Вказані розрахунки фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за Списком № 1, № 2 відповідачем не
оскаржені та не скасовані. Сума
заборгованості не сплачена, судом не
визнано протиправність, недійсність
розрахунків за період з 01.12.2013 року по
01.01.2014 року.

Позивачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано суду доказів які
б підтверджували заборгованість
відповідача у сумі 790,39 грн., а саме
розрахунку фактичних витрат на виплату
і доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до п.п. «б»-«з»
ст. 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" за період з 01.12.2013 року по
01.01.2014 року.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, роботах
з особливо шкідливими і особливо
важкими умовами праці за Списком №1
виробництв, робіт і професій, посад і
показників та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
Списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад із показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
які мали право на пенсію за віком на
пільгових умовах, здійснюється згідно
з окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди. До
запровадження пенсійного забезпечення
через професійні та корпоративні фонди
пенсії призначаються за нормами Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
умови досягнення пенсійного віку та
наявності пільгового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення».

Відповідно до абзацу четвертого
підпункту 1 зазначеного пункту
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
Списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів «в» -
«е» та «ж» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», здійснюється
до 01 січня 2005 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду, а з 01 січня 2005 року -
за рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого ст. 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій особам, які
були зайняті на роботах за списком № 1
покриваються підприємствами та
організаціями.

Винятком із цього правила є лише
порядок покриття витрат на виплату та
доставку пенсій особам, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, оскільки
за змістом абзацу п'ятого підпункту 1
пункту 2 Прикінцевих положень Закону №
1058-І/ виплата пенсій таким особам
здійснюється до 01 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 01
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого ст. 26 цього Закону, то і
витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій покриваються за
рахунок Пенсійного фонду та Державного
бюджету України відповідно.

Однак специфіка цього порядку полягає
в особливостях пенсійного
забезпечення зазначених осіб.

Так зі змісту статті 14 Закону № 1788-ХІІ
вбачається, що працівники
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних і відкритих гірничих
роботах (включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт і рудників
та в металургії мають право на пенсію
незалежно від віку, якщо вони були
зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Таким чином, аналіз положень пункту 2
Прикінцевих положень Закону № 1058-І/ у
контексті положень статті 14 Закону №
1788-ХІІ дає підстави для висновку про те,
що порядок за якого витрати на доставку
пільгових пенсій покриваються до 01
січня 2005 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за
рахунок коштів Державного бюджету
України, стосується лише витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених особам за умов,
передбачених статтею 14 Закону № 1788-ХІІ.

Судом встановлено, що спір у справі
стосується стягнення заборгованості з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту «а»
частини першої ст. 13 Закону № 1788-ХІІ
(список № 1), отже позовні вимоги
правильно пред'явлені до відповідача
щодо покриття витрат на виплату та
доставку пенсій таким особам.

Порядок відшкодування підприємствами
витрат Пенсійного фонду України на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
врегульовано розділом 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663.

Інструкція про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України є нормативно-правовим актом у
розумінні статті 117 Конституції
України та підлягає застосуванню
відповідно до пункту 2 частини 1 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Згідно із пунктом 6.1 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України,
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій в таких розмірах:

- для платників, зазначених у підпункті
2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
працівникам, зайнятим повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затвердженим Кабінетом
Міністрів України, крім працівників, що
були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, у таких розмірах: 20 відсотків
від фактичних витрат на виплату і
доставку цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2004 році; 30 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2005 році; 40 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2006 році; 50 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2007 році; 60 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2008 році; 70 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2009 році; 80 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2010 році; 90 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2011 році; 100 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених з 2012 року.

Відповідно до п. 6.4 Інструкції розмір
сум до відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно в повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 «Прикінцевих
положень» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених пенсій.

Отримавши розрахунки фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"(в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин) в
частині пенсій, призначених відповідно
до пункту "а" статті 13 Закону України
від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення", не надавши на
них до управління Пенсійного фонду
України заперечень та не оскарживши
розрахунки в суді, відповідач фактично
узгодив такі розрахунки.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 статті 2
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
об'єктом оподаткування є фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів «б» -
«з» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення». Зокрема,
суб'єкти підприємницької діяльності,
незалежно від форми власності, повинні
сплачувати збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування у 100%
розмірі від об'єкта оподаткування,
яким є фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 1 ст. 2 Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що для
платників збору, визначених пунктами 1
та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом
оподаткування є також фактичні витрати
на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів "б" -
"з" статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, витрати на виплату та
доставку пенсій, призначених за віком
на пільгових умовах відшкодовуються
Пенсійному фонду за рахунок
відповідних підприємств.

Відповідно до пункту 6.8 Інструкції
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Згідно п.6.10. зазначеної Інструкції у
разі призначення пенсій на пільгових
умовах особам, які мають необхідний
стаж роботи не за місцем призначення
цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за
місцем призначення пенсії надсилає
повідомлення для зазначених
підприємств у двох примірниках через
орган Пенсійного фонду за
місцезнаходженням цього підприємства.
Відшкодування сум фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, у
таких випадках здійснюється
підприємством на рахунки органу
Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації.

Статтею 23 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що спори, що
виникають із правовідносин за цим
Законом, вирішуються органами
Пенсійного фонду та в судовому порядку.

Відтак, оскільки в порушення вимог
пункту 6.8 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України відповідач до 25-го числа не
внес до управління Пенсійного фонду
України в м. Свердловську Луганської
області зазначену в розрахунках
місячну суму фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, та не
сплатив існуючу заборгованість за час
судового розгляду справи у суду є
підстави стягнути з відповідача
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за період з 01.12.2013 року
по 01.01.2014 року у розмірі 17307,02 грн., у тому
числі за списком № 1 у сумі 5813,06 грн., за
списком № 2 у сумі 11493,96 грн.

Отже, на відповідача покладено
обов'язок по відшкодуванню фактичних
витрат на виплату і доставку пільгових
пенсій щодо громадян, яким пенсія
призначена і виплачується відповідно
до пунктів «а», «б» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
що підтверджується дослідженими в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами.

Слід зазначити, що розрахунок
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно до ч.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів б-з
ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 2013 р., який був наданий
позивачем разом з позовною заявою,
зроблений за 2012 рік та отриманий
відповідачем 07.03.2013 року. Тобто,
позивачем не надано суду доказів
повного обгрунтування позовних вимог
(а.с.16).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за період з 01.12.2013 року
по 01.01.2014 року у розмірі 17307,02 грн., у тому
числі за списком № 1 у сумі 5813,06 грн., за
списком № 2 у сумі 11493,96 грн., що
документально підтверджено
матеріалами справи.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87,
94, 99, 105, 128, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в м.
Свердловську Луганської області до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Свердловський завод
гірничо - шахтного обладнання» про
стягнення заборгованості з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій за віком
призначених на пільгових умовах за
списком № 1 та № 2 за період з 01.12.2013
року по 01.01.2014 року у загальній сумі
18097,41 грн., - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Свердловський завод
гірничо - шахтного обладнання»
заборгованість з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за списком № 1 та 2 за
період з 01.12.2013 року 01.01.2014 року у сумі
17307,02 грн. (сімнадцять тисяч триста сім
гривень 02 коп.), у тому числі за списком
№ 1 - 5813,06 грн., за списком № 2 - 11493,96 грн.
за період з 01.12.2013 року по 01.01.2014 року на
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Свердловську Луганської
області.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03
березня 2014 року.

Суддя
Т.І. Ковальова