Справа № 807/3829/13-а
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р.
м.Львів
№ 876/34/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів з участю
секретаря судового засідання
представника відповідача Коваля Р.Й.,
Гуляка В.В., Судової-Хомюк Н.М.,
Омеляновської Л.В., Пензова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Чопської
митниці Міндоходів на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року в адміністративній справі №
807/3829/13-а за позовом ОСОБА_6 до Чопської
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на роботі і стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И В :

30.10.2013 р. ОСОБА_6 звернувся до
Закарпатського окружного
адміністративного суду із зазначеним
позовом, у якому просив визнати
протиправним та скасувати наказ
Чопської митниці Міндоходів за № 331-к
від 07.10.2013 р. «Про звільнення ОСОБА_6»;
поновити його на займаній до
звільнення посаді старшого інспектора
сектору митного оформлення № 3 митного
поста «Лужанка» Чопської митниці;
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити позивачу середньомісячну
заробітну плату за весь час вимушеного
прогулу.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідачем
безпідставно звільнено його із
займаної посади у зв'язку з
реорганізацією, скороченням
чисельності та штату працівників
відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України,
оскільки відповідач не вжив необхідних
дій щодо продовження трудового
договору шляхом переведення його з
припиненої Чопської митниці
Держмитслужби до Чопської митниці
Міндоходів.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеною
постановою, її оскаржила Чопська
митниця Міндоходів, яка вважає, що
судом при винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального права, невірно
встановлені обставини справи, що
призвело до неправильного вирішення
позовних вимог. Тому просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
при виданні оскаржуваного наказу
дотримано вимог норм ст.ст.36, 40, 43-1, 44, 47,
49-2 КЗпП України, а сам наказ видано в
межах повноважень Чопської митниці,
так як під час реорганізації відбулось
скорочення штатної чисельності на 126
посад, а з врахуванням перерозподілу
штатної чисельності юридичних
підрозділів між митницею та Головним
управлінням Міндоходів у
Закарпатській області - на 132 посади.

Зокрема, зазначає, що адміністрацією
Чопської митниці (як ДМСУ, так і
Міндоходів) було вжито заходи для
подальшого працевлаштування позивача,
як це передбачено ч.2 ст.40 КЗпП України.
Так, після виходу позивача на роботу
01.08.2013 р., у зв'язку із введенням в дію
тимчасового штатного розпису Чопської
митниці Міндоходів, керуючись
положеннями ст.49-2 КЗпП України, у
зв'язку із реорганізацією Державної
митної служби України, позивача було
попереджено про можливе звільнення.
При цьому, враховуючи продуктивність
праці та кваліфікацію, позивача було
попереджено про відсутність вакантних
посад. 01.08.2013 р. комісією з припинення
Чопської митниці відповідно до ч.3 ст.49-2
КЗпП України до Ужгородського
районного центру зайнятості був
поданий звіт про заплановане
вивільнення працівників за формою №
4-ПН, у якому містилась інформація про
заплановане вивільнення позивача.
Неможливість подальшого
працевлаштування позивача була
обумовлена відсутністю відповідних
вакансій, а також необхідністю
дотримання трудових прав інших
працівників митниці, які працювали на
умовах строкових трудових договорів
(прийнятих на час відпустки по догляду
за дитиною основного працівника -
станом на 01.10.2013 р. - 43 працівника).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
обговоривши доводи апеляційних скарг
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що дана
апеляційна скарга є безпідставними і
не належать до задоволення з наступних
міркувань.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що наказом
Держмитслужби України від 01.06.2013 р. за №
973-к «По особовому складу митних
органів», на виконання постанови
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30.07.2012 р. у
справі № 2а-0770/1200/11, скасовано п.1 наказу
Державної митної служби України від
02.04.2012 р. за № 670-к в частині припинення з
03.04.2012 р. перебування на державній
службі в митних органах України ОСОБА_6
та поновлено ОСОБА_6 на посаді старшого
інспектора сектору митного оформлення
№ 3 митного поста «Лужанка» Чопської
митниці Державної митної служби
України.

01.08.2013 р. Чопською митницею видано наказ
за № 432-к «Про особовий склад»,
відповідно до якого визначено «вважати
ОСОБА_6 поновленим на посаді старшого
інспектора сектору митного оформлення
№ 3 митного поста «Лужанка» Чопської
митниці та таким, що приступив до
роботи».

Указом Президента України «Про деякі
заходи з оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади»
від 24.12.2012 р. за № 726/2012 шляхом
реорганізації Державної митної служби
України та Державної податкової служби
України утворено Міністерство доходів
і зборів України.

Пунктом 2 Указу Президента України «Про
Міністерство доходів і зборів України»
від 18.03.2013 р. за № 141/2013 встановлено, що
Міністерство доходів і зборів України
є правонаступником Державної
податкової служби України та Державної
митної служби України, що
реорганізуються.

Постановою КМУ від 20.03.2013 р. за № 229 «Про
утворення територіальних органів
Міністерства доходів і зборів»
утворено, зокрема, як юридичну особу
публічного права Чопську митницю
Міндоходів та реорганізовано Чопську
митницю Державної митної служби
України шляхом приєднання до Чопської
митниці Міндоходів. Пунктом 3 вказаної
постанови Чопську митницю Міндоходів
визначено правонаступником Чопської
митниці Державної митної служби
України.

Згідно витягу із наказу ДМСУ від 26.04.2012
р. за № 237 «Про затвердження граничної
чисельності працівників митних
органів» штатна чисельність Чопської
митниці Держмитслужби до
реорганізації становила 1097 одиниць.

Штатна чисельність Чопської митниці
Міндоходів була встановлена наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 26.04.2013 р. за № 80 «Про затвердження
чисельності працівників
територіальних органів Міндоходів» та
становила 971 одиницю. Крім того, наказом
Міністерства доходів та зборів від
19.06.2013 р. за № 185, у зв'язку із
перерозподілом чисельності юридичних
підрозділів, штатна чисельність
Чопської митниці Міндоходів була
зменшена до 965 штатних одиниць.

Внаслідок реорганізації відбулося
скорочення штатної чисельності на 126
посад, а з урахуванням перерозподілу
штатної чисельності юридичних
підрозділів між митницею та Головним
управлінням Міндоходів у
Закарпатській області - на 132 посади.

Після виходу позивача на роботу 01.08.2013
р., у зв'язку із введенням в дію
тимчасового штатного розпису Чопської
митниці Міндоходів, керуючись
положеннями ст.49-2 КЗпП України, у
зв'язку із реорганізацією Державної
митної служби України, позивача було
попереджено про можливе звільнення.
При цьому, враховуючи продуктивність
праці та кваліфікацію, позивача було
попереджено про відсутність вакантних
посад.

01.08.2013 р. комісією з припинення Чопської
митниці відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП
України до Ужгородського районного
центру зайнятості був поданий звіт про
заплановане вивільнення працівників
за формою № 4-ПН, у якому містилась
інформація про заплановане
вивільнення позивача.

07.10.2013 р. позивача було ознайомлено із
наказом Чопської митниці Міндоходів
від 07.10.2013 р. за № 331-к, згідно якого
старший інспектор сектору митного
оформлення № 3 митного поста «Лужанка»
Чопської митниці ОСОБА_6 звільнений із
займаної посади у зв'язку з
реорганізацією, скороченням
чисельності та штату працівників,
відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що при звільненні ОСОБА_6
відповідачем було порушено вимоги
статті 49-2 КЗпП України, оскільки не
зважаючи на наявність вакантних посад
як на момент ознайомлення позивача із
повідомленням про наступне
вивільнення так і на момент його
вивільнення, Чопською митницею не
дотримано вимог чинного законодавства
стосовно надання позивачу пропозицій
іншої роботи на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Такі висновки суду першої інстанції, на
переконання колегії суддів,
відповідають нормам матеріального
права та фактичним обставинам справи і
є правильними.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

При цьому за правилами ч.2 ст. 40 КЗпП
України звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно зі ст.49-2 КЗпП України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Пленумом Верховного Суду України в п.19
постанови «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. за
№ 9 зазначено, що звільнення за п.1 ст.40
КЗпП України можливе, якщо дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників,
додержання власником або
уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, за наявності
доказів щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Як видно із матеріалів справи, зокрема
службової записки від 25.11.2013 р. за №
04/44-579 та звіту форми № 3-ПН «Інформація
про попит на робочу силу (вакансії)» в
Чопській митниці Міндоходів станом на
01.08.2013 р. та 01.10.2013 р. існували вакантні
посади: старшого інспектора-кінолога,
головного інспектора відділу контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів, інспектора відділу
контролю за переміщенням товарів тощо.
Крім того, згідно службової записки від
25.11.2013 р. № 04/44-579 за період з 01.08.2013 р. по
07.10.2013 р. на роботу прийнято (в тому
числі в порядку переведення) 10
працівників, серед них на посади:
інспектора, старшого інспектора,
головного інспектора, проте позивачу
не було надано пропозиції щодо
влаштування на іншу посаду.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
відповідачем було порушено вимоги
трудового законодавства щодо надання
працівнику пропозиції іншої роботи на
тому ж підприємстві, в установі,
організації та не отримано відмову
позивача від таких пропозицій.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті
3 КАС України публічна служба - це
діяльність на державних політичних
засадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Тобто, будь-яка державна служба є
публічною службою.

Законом, що регулює суспільні
відносини, які охоплюють діяльність
держави щодо створення правових,
організаційних, економічних та
соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, є Закон України «Про державну
службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII(далі - Закон
№ 3723-XII). Ним же визначені загальні
засади діяльності, а також статус
державних службовців, які працюють в
державних органах та їх апараті.

Статтею 1 Закону № 3723-XII встановлено, що
державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів.

Особливості правового регулювання
статусу державних службовців
державних органів та їх апарату
визначено статтею 9 зазначеного Закону,
відповідно до якої регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють в апараті
органів митного контролю здійснюється
відповідно до цього Закону, якщо інше
не передбачено законами України.

Відповідно до ст.4 Закону № 3723-XII, право
на державну службу мають громадяни
України незалежно від походження,
соціального і майнового стану, расової
і національної приналежності, статі,
політичних поглядів, релігійних
переконань, місця проживання, які
одержали відповідну освіту і
професійну підготовку та пройшли у
встановленому порядку конкурсний
відбір, або за іншою процедурою,
передбаченою Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що
у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Аналізуючи зазначені вище норми права,
встановлені у справі обставини та
підсумовуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне:

- як видно зі штатних розписів, в період
від поновлення позивача на посаді до
його звільнення скорочення штатної
чисельності Чопської митниці
Міндоходів не відбувалося, а
скорочення чисельності посад,
аналогічних тій, яку займав позивач до
звільнення, не відбувалося взагалі;

- в порушення вимог статтей 42, 49 КЗпП
України відповідачем не було враховано
переважне право позивача на залишення
його на роботі, а також не надано
будь-яких доказів, що особи, які були
залишені на роботі, мали переважне
право на залишення на роботі перед
позивачем; при наявності вакантних
посад у відповідача позивачу не було
запропоновано іншу роботу.

Як видно із пояснень представника
відповідача у судовому засіданні
Львівського апеляційного суду,
фактичною перешкодою для залишення
позивача на службі було його попереднє
звільнення.

Проте, ОСОБА_6 було поновлено на посаді
старшого інспектора сектору митного
оформлення № 3 митного поста «Лужанка»
Чопської митниці за рішенням суду, яке
є обов'язковим для виконання на всій
території України, а тому колегія
суддів не вправі брати до уваги
підстави звільнення з публічної служби
перший раз, а також такі обставини не
могли враховуватись при наданні
можливості працевлаштування на іншій
посаді при реорганізації підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При цьому відповідач, який є суб'єктом
владних повноважень, заперечуючи проти
позову, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС
України, не довів правомірності своїх
дій при прийнятті оскаржуваного
наказу.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції в тому, що наказом Чопської
митниці Міндоходів за № 331-к від 07.10.2013
р. «Про звільнення ОСОБА_6»
необґрунтовано позбавлено ОСОБА_6
права на державну службу, а тому такий
наказ є протиправним і підлягає
скасуванню, а ОСОБА_6 поновленню на
роботі з повною виплатою заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

У відповідності до ст.159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було, тому
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Чопської митниці
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року в адміністративній справі №
807/3829/13-а, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.
Коваль Р.Й. Коваль
Р.Й.Коваль Судді
В.В.Гуляк Н.М.Судова-Хомюк
Р.М. Шавель В.М.
Каралюсь ___________
____________

Ухвала в повному обсязі складена 24
лютого 2014 року.