Справа № 805/1611/14
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 р.
Справа №805/1611/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10:55

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Загацької Т.В.,

при секретарі Аржанові К.С.

за участю:

представника позивача - Паніної Т.В.,

представника відповідача - Куценка К.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Жданівка Донецької області
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Жданівка Донецької області про
стягнення заборгованості у розмірі
14062,86 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України в м. Жданівка Донецької
області, звернувся до суду з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області про стягнення
витрат на виплату та доставку пенсій за
період з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року у
розмірі 14062,86 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на не те, що з метою
відшкодування витрат за жовтень -
грудень 2013 року ним направлені до
відповідача акти звірки на загальну
суму 75487,34 грн., але відповідачем акти
звірки підписані на суму 61424,48 грн.
Всього до заліку для подальшого
відшкодування відповідачем за період з
01.10.2013 року по 31.12.2013 року не прийнято
14062,86 грн. Відповідач відмовляється
прийняти до відшкодування деякі
витрати позивача, які пов'язані з
виплатою пенсії громадянам, які
отримали каліцтво чи захворювання
безпосередньо при виконанні трудових
обов'язків або членам сім'ї таких
громадян, які внаслідок цього загинули
чи померли.

Також позивач вказує на те, що
неприйняття відповідачем
вищезазначених витрат до
відшкодування зменшує обсяги
надходження платежів до Пенсійного
фонду України, порушує права позивача,
спричиняє неможливість виконання
управлінням обов'язків щодо
фінансування виплати пенсії,
встановлених законодавством.

На підставі вищезазначеного позивач
просив суд стягнути з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області витрати на виплату
та доставку пенсій за період з 01.10.2013
року по 31.12.2013 року у розмірі 14062,86 грн.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
змісту позовних вимог, позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити їх у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, просив в
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі, надав заперечення, згідно яких
вказав, що з урахуванням того, що
визначених законом належних доказів на
підтвердження причинного зв'язку
смерті потерпілих з одержаним
каліцтвом або іншими ушкодженнями
здоров'я позивач не надав, у
відповідача не має правових підстав
для прийняття до відшкодування суми
виплаченої пенсії по втраті
годувальника утриманцю та основного
розміру пенсії на поховання. Також
позивач не надав доказів, які
підтверджують підстави відшкодування
допомоги на поховання відділенням
Фонду, а саме відповідних довідок МСЕК.
Крім того, не вбачається обов'язок
відповідача відшкодовувати виплачені
позивачем суми державної адресної
допомоги.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, та яку
правову норму належить застосувати до
цих правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області відмовлено у
прийнятті до заліку виплачені
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Жданівка Донецької області суми
витрат на виплату та доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.10.2013 року по
31.12.2013 року у розмірі 14062,86 грн.
відповідно до актів звірки видатків
пов'язаних з виплатою пенсії по
інвалідності та у зв'язку з втратою
годувальника згідно із Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Спірні відносини сторін регулюються
Законом України від 23 вересня 1999 року №
1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі - Закон № 1105-ХІV), Законом України
від 22 лютого 2001 року №2272-ІІІ «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі Закон №2272-ІІІ), та Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4
(зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року за №
376/7697; далі - Порядок).

Судом встановлено, що позивачем
виплачено пенсію у зв'язку із втратою
годувальника 33 особам: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_3,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35

Відповідачем не враховано суми витрат
на виплату та доставку пенсій у зв'язку
з втратою годувальника вищевказаним
особам, оскільки на момент загибелі
потерпілого вони не були
непрацездатними.

Так, тридцяти особам: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_3, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35 на день
смерті чоловіків виповнилося від 26 до 54
років, тобто вони не досягли 55-річного
віку. Непрацездатними вказані особи
також не визнавались.

Як вбачається з матеріалів справи, на
день смерті годувальника ОСОБА_4
виповнилося 67 років, ОСОБА_5 - 68 років та
ОСОБА_6 - 57 років.

ОСОБА_36 - ІНФОРМАЦІЯ_1 на час смерті
чоловіка ОСОБА_37 (ІНФОРМАЦІЯ_15)
перебувала на його утриманні, не
працювала та доглядала сина ОСОБА_38,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який на той час не досяг
8-річного віку.

ОСОБА_23 - ІНФОРМАЦІЯ_3 на час смерті
чоловіка ОСОБА_39 (ІНФОРМАЦІЯ_16)
перебувала на його утриманні, не
працювала та доглядала сина ОСОБА_40,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку ОСОБА_41,
ІНФОРМАЦІЯ_5, які на той час не досягли
8-річного віку.

ОСОБА_16 - ІНФОРМАЦІЯ_6 на час смерті
чоловіка ОСОБА_42 (ІНФОРМАЦІЯ_17)
перебувала на його утриманні, не
працювала та доглядала сина ОСОБА_43,
ІНФОРМАЦІЯ_7 та доньку ОСОБА_44,
ІНФОРМАЦІЯ_8, які на той час не досягли
8-річного віку.

ОСОБА_24 - ІНФОРМАЦІЯ_9, на час смерті
чоловіка ОСОБА_45 (ІНФОРМАЦІЯ_18)
перебувала на його утриманні, не
працювала та доглядала сина ОСОБА_46,
ІНФОРМАЦІЯ_10, який на той час не досяг
8-річного віку.

ОСОБА_22 - ІНФОРМАЦІЯ_11, на день смерті
чоловіка ОСОБА_47 (ІНФОРМАЦІЯ_19)
доглядала інваліда дитинства ОСОБА_48,
ІНФОРМАЦІЯ_12.

ОСОБА_34 - ІНФОРМАЦІЯ_13, на час смерті
чоловіка ОСОБА_49 (ІНФОРМАЦІЯ_20)
перебувала на його утриманні, не
працювала та доглядала доньку ОСОБА_49,
ІНФОРМАЦІЯ_14, яка на той час не досягла
8-річного віку.

За змістом статті 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV від 23 вересня 1999
року (далі - Закон №1105-XIV) у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

У зв'язку з вищенаведеним суд
задовольняє позовні вимоги в частині
стягнення витрат на виплату та
доставку пенсій за період з 01.10.2013 року
по 31.12.2013 року у розмірі 3654,87 грн.

Стосовно інших осіб, щодо яких
відповідачем не враховано суми витрат
на виплату та доставку пенсій у зв'язку
з втратою годувальника, позивачем не
надано суду жодних доказів на
підтвердження того, що на момент
загибелі потерпілого вказані особи не
працювали, у зв'язку з чим суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення витрат на виплату та
доставку пенсій за період з 01.10.2013 року
по 31.12.2013 року у розмірі 600,00 грн. ОСОБА_50,
який отримав каліцтво за межами
України та переїхав на постійне місце
проживання в Україну, суд зазначає
наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_50 отримав
травму 19 вересня 1992 року, працюючи в ОПХ
«Судость» стечеської сільської ради
Погарського району Брянської області.

13 березня 1992 року між
державами-учасницями Співдружності
Незалежних ОСОБА_12 (в тому числі
Російською Федерацією і Україною)
підписано Угоду про гарантії прав
громадян у сфері пенсійного
забезпечення, в преамбулі якої
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (стаття 1); всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (стаття
3); призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Таким чином, пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що стався на території
будь-якої з держав-учасниць СНД або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР, виплачується
особі за законодавством тієї
держави-учасниці Співдружності, на
території якої вона проживає.

Отже, витрати позивача, пов'язані з
виплатою і доставкою ОСОБА_50 пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, що стався з ним
на території Росії як в період її
входження до складу СРСР, так і в період
входження до складу СНД, підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, у зв'язку з чим суд
задовольняє позовні вимоги в цій
частині.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення допомоги на поховання у
розмірі 300,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, входить до
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Разом з тим, абзацом 2 частини дев'ятої
статті 34 Закону №1105-XIV встановлено, що
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 року № 606,
визначено, що органом, який встановлює
причинний зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

Як встановлено судом, довідка МСЕК, яка
б встановлювала причинний зв'язок
смерті потерпілого з професійним
захворюванням або трудовим каліцтвом
відсутня, що виключає обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати Управлінню
допомогу на поховання та витрати на її
доставку, у зв'язку з чим суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Зазначена правова позиція суду
відображена у висновках Вищого
адміністративного суду України в
постанові від 05 грудня 2013 року
№К/800/30825/13.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог Управління Пенсійного
фонду України в м. Жданівка Донецької
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області про стягнення
заборгованості у розмірі 14062,86 грн. в
частині стягнення витрат на виплату та
доставку пенсій за період з 01.10.2013 року
по 31.12.2013 року у розмірі у розмірі 4254,87
грн., в іншій частині позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158,
162, 163, 167, 254, Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в м. Жданівка Донецької області
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Жданівка Донецької області про
стягнення заборгованості у розмірі
14062,86 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Жданівка
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Жданівка Донецької області суми
витрат на виплату та доставку пенсій за
період з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року у
розмірі 4254 (чотири тисячі двісті
п'ятдесят чотири) грн. 87 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті в нарадчій кімнаті
та проголошені в судовому засіданні
25.02.2014 року, постанова в повному обсязі
буде виготовлена 28.02.2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Загацька Т. В.