Справа № К/9991/19101/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/19101/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Запорізької митниці
на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 5 грудня 2011 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до
Запорізької митниці,

про визнання протиправним та
скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року Публічне акціонерне
товариство «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.
Кузьміна» (далі - Товариство)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Запорізької митниці (далі -
Митниця) про визнання дій Митниці щодо
відмови у прийнятті вантажної митної
декларації та відмови у митному
оформлені товару за першим методом
оцінки визначення митної вартості
товару неправомірними, визнання
протиправним та скасування рішення
Митниці № 112000006/2010/001410/1 від 26.08.2010 року
(далі - Рішення № 112000006/2010/001410/1) щодо
визначення митної вартості товару за
шостим (резервним) методом оцінки
визначення митної вартості товару.

На обґрунтування позову Товариство
зазначило, що 5.08.2010 року воно
звернулося до Митниці з вантажною
митною декларацією № 112030000/2010/020970, щодо
розміщення ввезеного товару.

У порушення вимог Митного кодексу
України та всупереч наявним відомостям
Митниця безпідставно застосувала
шостий (резервний) метод визначення
митної вартості товарів.

Оскільки митна вартість
задекларованого товару була підвищена,
Товариство було змушене задекларувати
товар за визначеною Митницею вартістю
та сплатити відповідні кошти.

Вважає, що надані Товариством
документи були достатніми для митного
оформлення товару за ціною, зазначеною
у декларації, а дії Митниці щодо
відмови у митному оформленні товару, а
також прийняття рішення є незаконними.

10 листопада 2010 року постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду, залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 5 грудня 2011 року, позов задоволений
частково.

Рішення № 112000006/2010/001410/1 визнане
протиправним та скасоване.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суди першої та апеляційної інстанцій
зазначали, що Товариством при митному
оформленні товару були подані всі
необхідні документи, які дозволяли
Митниці визначити вартість товару за
першим методом оцінки товару - за ціною
угоди.

Митниця звернулася з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Запорізького окружного
адміністративного суду та ухвали
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду та ухвалення
нової постанови про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 12.01.2010 року Товариством був
укладений контракт №1309008 (далі -
Контракт) з «INTERCOMMODITIESSA» про поставку
товару (ферросплави).

25 серпня 2010 року для митного оформлення
ввезеного товару Товариство подало до
Митниці вантажну митну декларацію
№112030000/2010/020970, в якій визначило митну
вартість товару, виходячи з ціни
контракту.

Для підтвердження митної вартості
товару Митниця витребувала у
Товариства такі документи: договір з
третіми особами, що пов'язаний з
договором (контрактом) про постачання
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; банківське платіжне
доручення, що підтверджує факт оплати
за феррохром низьковуглецевий по ціні,
що зазначена в рахунку фактурі, на
момент декларування; каталоги,
прейскуранти (прайс - листи
фірми-виробника товару); висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інформація зовнішньоторговельних
організацій про вартість товару;
сертифікат про походження товару;
калькуляція фірми виробника.

26 серпня 2010 року Товариство повідомило
Митницю про неможливість надання
додатково витребуваних документів для
підтвердження митної вартості з
поясненням причин такої неможливості
їх надання.

26 серпня 2010 року Митниця прийняла
Рішення № 112000006/2010/001410/1 про визначення
митної вартості товару за шостим
(резервним) методом оцінки визначення
митної вартості товару і 26.08.2010 року
Товариство подало до Митниці для
митного оформлення товару вантажну
митну декларацію №112030000/2010/021093, в якій
митну вартість товару визначило за
визначеним шостим (резервним) методом
оцінки визначення митної вартості
товару.

Суди першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано зазначили, що при
визначенні митної вартості товару
Митниця порушила вимоги ст. 266 Митного
кодексу України, оскільки застосувала
для визначення митної вартості товару 6
(резервний) метод оцінки вартості
товару без послідовного застосування
інших, передбачених законодавством,
методів оцінки вартості товару.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України зазначені методи визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, до яких
відноситься визначення за методами: за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервного. Основним є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1, який є основним
згідно з положеннями ст. 267 цього
Кодексу, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог ст., ст. 268,
269 цього Кодексу. У ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог ст., ст. 268, 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог ст. 271, або
обчислена відповідно до вимог ст. 272
цього Кодексу вартість товарів. При
цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог ст. 273 цього
Кодексу.

Згідно Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року, митна вартість товарів та метод
її визначення декларуються під час
митного оформлення таких товарів
шляхом подання декларації митної
вартості. Підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
здійснює декларант шляхом подачі
документів, передбачених
вищенаведеним Порядком. Відомості, на
підставі яких декларантом визначено та
заявлено (задекларовано) митну
вартість товарів, повинні базуватися
на об'єктивних даних, що підлягають
обчисленню та перевірці відповідно до
вимог Митного кодексу України. Для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Судами першої та апеляційної інстанцій
правильно зазначено, що при здійсненні
митного контролю у митного органу хоча
і виникли сумніви щодо вартості товару,
але Митниця безпідставно застосувала 6
(резервний) метод оцінки вартості
товару без послідовного застосування
інших методів оцінки вартості товару.

Відповідно до п.11 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження посадова особа митного
органу у графі «Для відміток митниці»
декларації митної вартості робить
запис про необхідність подання
додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис. При
цьому, посадова особа митного органу не
має права вимагати від декларанта
документи, не зазначені у графі «Для
відміток митного органу». Пунктом 13
вищезазначеного Порядку визначено, що
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи, визначені у п.11
цього Порядку, протягом 10 календарних
днів після ознайомлення із записом
митного органу про їх подання. За
вмотивованою заявою декларанта такий
строк продовжується. У разі відмови
подати додаткові документи декларант
робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставлення свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
рішення Митниці про визначення митної
вартості товарів обґрунтовано визнали
протиправним і його скасували.

Згідно ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
рішення судів постановлені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно,
підстав для їх скасування з мотивів,
викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Запорізької митниці
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 5 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.